Справа  № 2-А-13 2007 рік
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

2 лютого 2007 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Щасливої О.В., при секретарі Морозової В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за позовом військового прокурора Запорізького гарнізону в інтересах
ОСОБА_1 до військової частини 3026
ВВ МВС України про визнання дій командування частини протиправними,
стягнення речового майна та грошової компенсації замість речового майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до військової
частини 3026 ВВ МВС
України про визнання протиправними дій щодо відмови в видачі речового майна та
грошової компенсації замість речового майна.

У судовому засіданні прокурор пояснив, що
позивачка проходила військову службу в лавах Збройних Сил України, а саме:
в військовій частині 3026
ВВ МВС України. 1 березня 2006 року наказом командира військової частини № 42 ОСОБА_1 звільнена з військової служби в запас за віком. При цьому відповідач за період служби не видав
позивачці належне їй до 11
березня 2000 року
речове майно на суму 338
грн. 28 коп., а
також не видав речове майно в натурі або
грошову компенсацію за майно, право на отримання якого вона набула після 11 березня 2000 року, на суму 1504 грн. 83 коп.

Оскільки відповідно до ст. 9
ч.2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» військовослужбовці отримують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки, або за бажанням військовослужбовців
грошову компенсацію замість них, прокурор просить визнати дії командування
частини щодо відмови в видачі речового майна або компенсації за нього
протиправними, стягнення з відповідача на користь позивачки 338 грн. 28 коп. грошової
компенсації за майно, право на отримання якого вона набула до 11.03.2000 року, а також
про зобов'язання командування частини видати позивачці належне їй після 11.03.2000 року по день
звільнення речове майно в сумі 1504
грн. 83 коп.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що дія частини
другої ст. 9 Закону
України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх
сімей» у зв'язку з економію бюджетних коштів була зупинена Законом України «Про
деякі заходи економії бюджетних коштів»
№1459-Ш/-14 від 17.02.2000 року. Крім того, вважає, що позов
подано неналежним позивачем, оскільки майновий та фізичний стан ОСОБА_1
дозволяє їй самостійно звертатися до суду за захистом свого права, тому просить
про повернення позову як такого, що поданий
особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в
справі, дослідивши інші фактичні дані, суд знаходить позов обґрунтованим і
таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, проходила військову службу в військовій
частині 3026 ВВ МВС
України та звільнена наказом командира частини № 42 від 01.03.2006
року. При звільненні з ОСОБА_1 не був проведений повний розрахунок з видачі
належного їй майна. Вартість майна, яке не отримала ОСОБА_1 до 11.03.2000 року,

2

становить
338 грн. 28 коп.,вартість
належного позивачці на день звільнення форменого обмундирування обчислюється
сумою в 1504 грн. 83. коп.

За змістом ст. 17 Конституції
України військовослужбовці віднесені до кола осіб, які потребують державних гарантій, зокрема, гарантій соціального захисту.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України
«Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»
військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також
речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Відповідно до п. 28 постанови
Кабінету Міністрів України від 28.10.2004
року № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців у мирний
час» військовослужбовцям, які звільняються у запас або відставку без права носіння
військової форми одягу, виплачується компенсація за неотримане речове майно або
за їх згодою видається речове майно на суму грошової компенсації пропорційно
часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати підписання наказу про звільнення або закінчення
контракту.

Згідно із роз'ясненням голови Військової судової палати Верховного Суду
України №7/4-03 від 08.04.2003 року якщо військовослужбовцю, який звільняється з військової служби, не видано речове майно, він має право на одержання цього
майна в натурі.

Виходячи з викладеного суд вважає, що право
позивачки на отримання речового майна, належного
позивачці на день звільнення, регламентоване переліченими нормативними актами, тому
вбачає всі підстави для задоволення позову в частині визнання протиправними дій
командування щодо відмови в видачі цього майна.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення
грошової компенсації за речове майно, право на отримання якого позивачка
набула до 11.03.2000 року,
суд вважає за необхідне застосувати правила давності звернення з
адміністративним позовом, які містяться в ст. 99 КАС України.

Оскільки відповідно до наведеної норми для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,
який обчислюється з дня, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про
порушення свого права, за умови відсутності клопотання позивачки про поновлення
цього терміну, суд вважає за необхідне в задоволенні вимог в цій частині
відмовити.

Суд знаходить неспроможними ствердження
представника відповідача про відсутність права прокурора на звернення до
суду з позовом в інтересах фізичної особи, яка потребує захисту своїх інтересів, оскільки таке право прокурора закріплене в ст. 60 ч. 2 КАС України, ст. 36 ' Закону України
„Про прокуратуру", а подання позову, як вбачається з матеріалів справи, зумовлене письмовим зверненням позивачки до
військової прокуратури (а.с. 4).

Керуючись ст. ст. 8,17,22,48 Конституції України, ст. ст. 2, 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та
членів їх сімей», ст. 16 Закону України «Про Збройні
Сили України», ст. ст. 10,
59, 60,212-215,293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов військового прокурора Запорізького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини 3026 ВВ МВС України задовольнити частково.

Визнати протиправними дії командування військової частини
3026 ВВ МВС
України щодо відмови в видачі належного ОСОБА_1 на день її звільнення речового
майна на суму 1504 грн. 83 коп.

Зобов'язати військову частину 3026 ВВ МВС України
видати належні ОСОБА_1 на день її
звільнення предмети форменого обмундирування на суму 1504 грн. 83 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду
Запорізької області шляхом подання до суду
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення постанови та шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подання
апеляційної скарги впродовж терміну, встановленого для подачі заяви про
оскарження.

Суддя              О.В.Щаслива