Справа № 22ц-244                                                               Головуючий в 1 інстанції- Редько Ж.В.
Категорія-21                                                       _________ Доповідач-
УХВАЛА

іменем України

16 січня 2007 року   Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого-
судді -Пономарової О.М.

судців- Бабенка П.М., Бондаренко Л.І..
при секретарі - Баранові В.В. за участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача- Гребенюк Н.Д. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку   цивільну справу   за позовом ОСОБА_1    до
відділення  виконавчої дирекції
Фонду  соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань   України в м.Димитров    Донецької області ( далі- відділення Фонду
) про відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року позивач звернувся з вказаним
позовом до відповідача про стягнення на відшкодування моральної шкоди,
яка йому спричинена одержаним в період роботи у вугільній промисловості
каліцтвом ,   компенсації в сумі 37 500 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 08 листопада 2006 року вказаний
позов задоволений частково. На користь позивача стягнуто з відділення
Фонду   8 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити позивачеві в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення
постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив ,що суд невірно застосував норми матеріального права, не врахував
,що моральна шкода позивачеві може бути відшкодована лише на підставі висновку
МСЕК, що відповідач не надав судові доказів про заподіяння йому моральної
шкоди, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення МСЕК
для встановлення факту спричинення
моральних страждань позивачеві, що сума відшкодування, яку визначив
суд є не співмірною до обсягу його моральних страждань, що не
врахована та обставина, що позивачеві
сплачено у зв'язку з профзахворюванням одноразову допомогу, щомісячні страхові виплати,
що позивач лише частково втратив працездатність , стан здоров'я його покращується , він працює.

Також зазначив ,що суд не врахував ту обставину, що відповідно до п.27
ст.77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік"
зупинено на 2006 рік дію
ст.ст. 21,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей.

В судовому
засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала.

Позивач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін , зазначивши, що
рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши
матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги ,апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити , рішення суду -
залишити без змін,з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив , що позивач
знаходиться в трудових відносинах з ДП „Вугільна компанія
„Краснолиманська", працюючи машиністом ВГМ підземним.

2

28 березня 2005 року при
виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав каліцтво у
вигляді забиття лівого гомілкостопного суглобу з гематомою, некроз шкіри
лівої п'ятки

За висновками
МСЕК від 07.10.05 року
позивачеві вперше встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 10% ,а від 20.10.06 року    -5%
через вказане каліцтво.

Судом зазначено,
що у зв'язку із втратою працездатності позивач зносить фізичні та моральні
страждання , оскільки
постійно відчуває фізичну біль, він змушений постійно проходити амбулаторне та
стаціонарне лікування, приймати медичні препарати, внаслідок чого порушились його нормальні життєві зв'язки,
що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя ,чим
йому  спричинено моральну шкоду.

За змістом
ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва.

Відповідно до ст..23 ЦК України, п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлені
судом першої інстанції обставини втрати професійної працездатності та спричинення
позивачеві моральної шкоди підтверджені як письмовими доказами   (даними трудової книжки, актами
розслідування нещасного випадку з ним висновками Донецької ОКП та МСЕК,
виписками з лікарняних карток) ,так і поясненнями сторін в судовому засіданні .

За вказаних
обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував конкретні обставини справи, характер
та ступінь моральних страждань позивача, вплив на його душевний стан,
неможливість жити повноцінним життям, наявність інвалідності , ступеню втрати працездатності й з дотриманням вимог ч.3
ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" визначив таке відшкодування в сумі 8 000 грн.

При встановленні зазначених фактів і постановленні рішення судом не було
порушено норм процесуального права та
правильно застосовано норми матеріального права. Суд всебічно, повно
і об'єктивно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та
правильно дійшов до висновку про підставність вимог позивача, та щодо розміру
відшкодування.

Доводи представника відповідача про те ,що оскільки Законом України «Про
державний бюджет України на 2006
рік» зупинено на 2006
рік дію ст..ст.21,34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності, тому судові слід було відмовити в задоволенні позову , не заслуговують
на увагу, оскільки відповідно до ст..22
Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

3

Крім того, до Закону, який передбачає право потерпілого
на відшкодування моральної шкоди, не внесено відповідні зміни і не скасована
відповідальність відповідача перед позивачем в частині відшкодування моральної
шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, не спростовують висновків суду про
обов'язок відповідача відшкодувати моральну шкоду, тому не можуть бути прийняті
до уваги.

Виходячи з вказаного, апеляційний
суд не вбачає підстав для задоволення апеляції та скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307 , ч.1
ст.308,-313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Димитров Донецької області відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 18 серпня 2006 року залишити
без змін.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України в
строк два місяці з дня його проголошення.

Головуючий:          (підпис)

Судді: З оригіналом