РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2007року Тетіївський районний суд Київської області:

головуючого    судді: Архангельського A.M.

при секретарі: Волошко К.В.

з участю представника позивача : ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тетіїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання договору купівлі -
продажу недійсним і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьої особи
ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, як співзасновник ТОВ „ Регіон",
просить визнати недійсним договір купівлі-продажі цілісного майнового комплексу
розташованого в АДРЕСА_1
укладеного ОСОБА_2
з ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивує тим, що вищевказаний договір є
недійсним з тих підстав, що він не відповідає вимогам чинного законодавства,
Установчому договору та Статуту ТОВ "
Регіон". При укладенні договору порушені ст., ст. 202,203, 215,
658 ЦК України та Закон України "Про господарські
товариства. На думку позивача цілісний майновий комплекс, куди входить
склад та огорожа ПММ, гараж, ангар, автозаправна станція, адміністративний
будинок належав ТОВ „ Регіон" та є частиною статутного фонду товариства.
Відповідач ОСОБА_2
15.08.2003 року купив частку розміром 49.85 % у статутному фонді ТОВ „ Регіон", що належала ВАТ „ Символ" м.
Тетіїв, розрахувавшись з останнім переказними векселями НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на загальну суму
190967.0 гривен.
ОСОБА_2 02.12. 2005 року без згоди всіх співзасновників здійснив відчуження
цілісного майнового комплексу та продав ОСОБА_3
склад, огорожу складу ПММ, гараж, ангар автозаправну станцію, адміністративний
будинок чим порушив права співзасновників ТОВ „ Регіон"

В зустрічному позові ОСОБА_3 просить визнати за
ним право приватної власності на цілісний майновий комплекс, що розташований
в АДРЕСА_1 Київської області куди входить
склад та огорожа ПММ, гараж, ангар, автозаправна станція, адміністративний будинок.
Позов обґрунтовує тим, що він 02.12.2005
року купив у власника майна ОСОБА_2 цілісний майновий комплекс, нотаріально посвідчив договір
та оплатив передбачену договором суму грошей. А тому оспорювати будь кому в
тому числі ОСОБА_1 такий договір не має правових підстав. Як йому відомо
вищевказане майно було зареєстровано за ОСОБА_2 в Тетіївському
Бюро технічної інвентаризації і являлося
його власністю та не було майном ТОВ „ Регіон". А тому вимоги позивача як засновника ТОВ „ Регіон", є
не обґрунтовані.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не
визнала.

Представник
відповідача по первісному позову позовних вимог не визнав. Як представник
позивача по зустрічному позову його підтримав і суду пояснив, що цілісний
майновий комплекс придбаний спочатку ОСОБА_2, а потім ОСОБА_3
ніколи не входив у статутний фонд ТОВ „Регіон". При утворенні товариства
була лише попередня домовленість, що частка ВАТ „Символ" у ТОВ „ Регіон",
становитиме 49.85% статутного
фонду і виражатиметься цілісним майновим комплексом, куди входить склад та
огорожа ПММ, гараж, ангар, автозаправна станція, адміністративний будинок,
вартістю 190967.00 гривен.
Про те акт передачі майна з ВАТ „
Символ" до ТОВ „
Регіон" нотаріусом не був затверджений, зміни в статутний фонд ТОВ „ Регіон" не
внесені. В силу цих обставин не можна вважати, що частка майна ВАТ „ Символ" на
загальну суму 190967.00 гривен
входила до статутного фонду ТОВ „
Регіон". Крім того при вчиненні
угод купівлі-продажі цілісного майнового комплексу ОСОБА_2 позивач
був представником ТОВ „ Регіон"
і не заперечував проти продажі майнового
комплексу. На день вчинення правочину власником спірного майна був ОСОБА_2, який згідно
Закону України „ Про
власність" розпорядився своєю власністю.

Суд. розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, представника третьої особи, дослідивши
письмові докази вважає, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не
обгрунтовані, а зустрічний позов підлягає
задоволенню, виходячи із слідую чого.

В судовому
засіданні із витягу за НОМЕР_3
про реєстрацію права власності на нерухоме майно Тетіївського міжміського
бюро технічної інвентаризації встановлено, що ОСОБА_2 з 03.03.2004
року був приватним власником комплексу, що в АДРЕСА_1 і який складався з
адміністративного будинку ( контора АБК), перший поверх розміром 132.5икв.м.,
другий поверх розміром 139.7 кв.м., а разом 272 кв.м, цегляний; автозаправної
станції цегляної 23.4 кв.м; гаража( ангара), металевого каркаса, обшититого
шифером, загальною площею 1381 кв.м.; стоянка для автомобілів( асфальт),
розміром 4000 кв.м.; складу та огорожі ПММ( металева сітка з бетонної плити),
площею 979.2 кв.м., загальною
вартістю 195000 гривен.
Відповідно до договору купівлі -
продажі від 02.12.2005
року, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного
нотаріального округу ОСОБА_2
продав, а ОСОБА_3 купив за 195000
гривен цілісний майновий комплекс, що складається
із адміністративного будинку ( контора АБК), автозаправочної
станції, гаража, стоянки для автомобілів, складу та огорожі ПММ та
знаходиться в АДРЕСА_1. Даний правочин був зареєстрований в Тетіївському бюро
технічної інвентаризації. Установлені обставини підтверджуються поясненнями
представників сторін та копією договору про купівлю - продажу від 02.12.2005 року.

Аналізуючи установлені обставини суд приходить до висновку, що при вчиненні
правочину купівлі-продажі від 02.12.2005
року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не встановлено порушень діючого
законодавства.

Так, відповідно до
ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент в чинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203
ЦК України.

Частина перша ст. 203
ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
При розгляді даної справи не встановлені передбачені вищевказані обставини, для
визнання правочину купівлі продажі не дійсним.

Відповідно до ст.ст. 319,658 ЦК України та Закону України „ Про
власність" власник володіє, користується, розпоряджається своє власністю
на власний розсуд. Судом установлено, що ОСОБА_2
був власником комплексу, що розташований в АДРЕСА_1 і як власник
відповідно до ст. 655 ЦК
України продав свою власність. При цьому на думку суду сторонами правочину не
були допущені порушення закону щодо умов укладання договору ( ст.638 ЦК України, форми договору (ст.639,ст.657 ЦК України).

Таким чином позивач ОСОБА_1 не навів суду докази про те, що договір купівлі
- продажу між
ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 вчинений 02.12.2005
року не відповідає вимогам ст..203 ЦК України, а тому в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити.

Посилання ОСОБА_1 на те, що цілісний майновий комплекс
розташований в АДРЕСА_1
належав ТОВ „ Регіон"
спростовується довідкою Державного реєстратора НОМЕР_4 та довідкою Тетіївського МБТІ про те, що за ТОВ
„Регіон" не було зареєстровано нерухоме майно та не вносилися до
установчих документів. Позивач вказав, що мається акт про передачу основних
фондів ВАТ „ Символ"
до статутного фонду ТОВ „
Регіон" від 01.10.1999
року. Про те ці обставини суд оцінює з точки зору відповідності вчинених дій діючому законодавству Так, відповідно
„Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти,
що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб" (Наказ
Держкомбудівництва, архітектури та житлової
політики України від 09.06.1998 року) такий акт передачі повинен був бути
посвідчений нотаріусом. Про вчинення саме такої дії вказує ст.. 55 Закону
України „ Про нотаріат" та п.49 " Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України" від 18.06.1994 року. Суд вважає, що
по скільки при передачі майна із основних фондів ВАТ „ Символ" до
статутного фонду ТОВ „ Регіон" був порушений встановлений законом порядок
передачі такого майна, то в силу цих обставин спірне майно перебувало в користуванні
у ТОВ „Регіон", але власником майна залишався ВАТ „Символ".

На думку суду зустрічна позовна заява силу ст. 392 ЦК України
підлягає задоволенню, по скільки в судовому
засіданні установлено, що ОСОБА_3 став власником комплексу,
розташованого в АДРЕСА_1,
Київської області відповідно норм діючого законодавства, а тому оспорювати
це право ОСОБА_1 не має законних підстав.

В силу вищенаведеного та керуючись ст.ст. 157-159,208-210,212-218 ЦПК України, ст.ст.203,215,319,392,638,639,655,657,658
ЦК України, Закономи України „Про власність ", „ Про господарські
товариства", суд -

вирішив:

Відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу
недійсним.

Зустрічний позов задовільнити.

Визнати
за ОСОБА_3, 1970 року народження
право приватної власності на
адміністративний будинок ( контора АБК), перший поверх розміром
132.5икв.м., другий поверх розміром 139.7
кв.м., а разом 272
кв.м, цегляний; автозаправною станцію цегляної 23.4 кв.м; гараж( ангар), з металевого каркаса, обшититого шифером,
загальною площею 1381 кв.м.; стоянку для автомобілів( асфальт), розміром 4000
кв.м.; складу та огорожі ПММ( металева сітка з бетонної плити), площею 979.2 кв.м., загальною
вартістю 195000 гривен, що розташований в АДРЕСА_1 Київської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя        А.М.Архангельський.