Справа 2-3784/06 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2007 року Комсомольський
районний суд м. Херсона

в складі: головуючого судді Стамбули Н.В.

при секретарі Козловій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1   до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, суд -

встановив:

Позивач ОСОБА_1
10.07.2006 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в 1997 році відповідач
ОСОБА_2 взяв у нього в борг під розписку 1800 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 30.06.2006 року складає 9216 грн. ОСОБА_2 зобов'язався
повернути суму боргу у повному обсязі протягом березня 1999 року, зазначивши
кінцевий строк повернення до 30.03.1999 року. Протягом цих років відповідач
неодноразово обіцяв повернути борг, просив про відстрочення сплати, однак до
цього часу борг позивачеві не повернув, що вимусило останнього звернутися з
позовом до суду.

Крім того
позивач вважає, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то у
відповідності з ч.2 ст. 625, ч.І ст. 1049, ч.І ст. 1050 Цивільного Кодексу
України він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої
суми.

З 30 березня
1999 року до 30 червня 2006 року пройшло 7 років і 6 місяців, отже загальна
сума боргу становить 11220,48 грн. з урахуванням 3% річних від простроченої
суми, згідно з доданими до матеріалів справи розрахунками.

Крім того позивач вказав, що в період з 2001 до 2005 року він постійно
перебував у республіці Чехія, не мав змоги звернутися до суду, у
зв'язку з чим просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнавши
поважною причину пропуску строку позовної давності. На підтвердження
викладеного надав суду копію закордонного паспорта.

В судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що в 1997 році
відповідач ОСОБА_2 взяв у нього в борг під розписку 1800 доларів США, які зобов'язався
повернути протягом березня 1999 року, про що 04.03.1999 року написав розписку.
Своєчасно відповідач борг не повернув, неодноразово просив відстрочити час
повернення боргу, посилаючись на відсутність грошей. До теперішнього часу борг пне повернений.
Загальна сума боргу становить 11220 грн. з урахуванням 3% річних від простроченої суми, згідно з доданими до
матеріалів справи розрахунками. Строк позовної давності вважає пропущеним
з поважних причин, оскільки постійно на протязі 2001-2005 років перебував у
республіці Чехія. Просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнавши поважною причину його пропуску, а
також просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням
3% річних у сумі 11220,48 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що
дійсно

отримав у позивача в борг в 1997 році 1800 доларів США, які зобов'язався
повернути до

березня 1999 року, що і зробив. На даний час боргу перед позивачем він не
має, але

позивач вимагає від нього виплати відсотків за користування грошима, у
зв'язку з чим

позивач неодноразово приїздив до нього додому з різними людьми, які
погрожували йому

і наполегливо пропонували розрахуватися. Будь-яких розписок про повернення
боргу він

не має, оскільки розраховував на порядність позивача і довіряв йому. З
приводу

викладеного вимушений був звернутися за захистом до УБОЗ УМВС України в

Херсонській області.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню через пропущення строку позовної давності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в 1997 році отримав від ОСОБА_1 в борг 1800
доларів США, які
зобов'язався повернути до березня 1999 року, про що свідчить розписка написана
ОСОБА_2 04.03.1999 року, і це не оспорюють сторони по справі. Таким чином
встановлено, що між сторонами був укладений договір позики.

Будь-яких
доказів повернення боргу з боку відповідача суду не надано, а пояснення свідків
не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки допитані в якості свідків
особи знали про стосунки та відносини сторін лише з їх слів і не були особисто
присутніми при будь-яких діях сторін по справі стосовно отримання або
повернення боргу.

У відповідності
до вимог п. 4 та п. 10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003
року, який набрав чинності 01.01.2004 року та на норми якого посилався в позові
ОСОБА_1, суд вважає за потрібне при розгляді справи застосувати положення
Цивільного Кодексу України 1963 року.

Відповідно до
вимог ст.. 71 ЦК України 1963
року - загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст.. 80 ЦК України 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі
змісту ст.. 71,80 ЦК України
1963.року, положення цих статей про правові наслідки спливу строку позовної
давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення.

Як було вказано
вище, судом встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір позики та оговорено строк повернення грошей до 30
березня 1999 року, але не доведено, що сума боргу була повернута позивачеві,
тобто строк позовної давності, встановлений ст.. 80 ЦК України 1963
року закінчився.

З копії
закордонного паспорту ОСОБА_1 вбачається, що він на протязі 2001-2005 років
періодично повертався на Україну з республіки Чехії, тобто мав можливість
звернутися до суду з позовною заявою або особисто, або доручити будь-якій особі
у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом його порушеного
права та діяти від його імені в суді. На підставі викладеного суд вважає, що
трирічний строк звернення до суду з позовом поновленню не підлягає, оскільки
причину пропуску строку поважною визнати не можна.

Керуючись ст.. ст.ЛОДІ,
60,212,213, 218 ЦПК України, ст. 71, 80, 274, 375 ЦК України 1963
року, п. 4, п.10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003
року, який набрав чинності 01.01.2004 року, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики через
пропущення строку позовної давності.

На рішення суду
протягом 10 днів може бути подана заява про апеляційне оскарження, з наступним
поданням апеляційної скарги протягом 20 днів до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський
районний суд м. Херсона.

Суддя                                                                                                              Н.В.Стамбула