Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-132 - 2006 р.                                       Головуючий
у суді І інстанції Адаменко І.М.
Категорія - 20,21                                                         Доповідач - Кіселик С.А.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого -
судді -Кіселик С.А.

суддів -
Франко В.А., Суржик М.М.

при секретарі - Салабай М.В.
розглянула  у  відкритому
судовому  засіданні   в
м.   Кіровограді   цивільну
справу   за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного
суду Кіровоградської області   від 30
жовтня 2006 року.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2006
року позивачі ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3
та ОСОБА_4  звернулися до суду із
позовом до  ОСОБА_5  про відшкодування майнової та немайнової
шкоди заподіяної злочином.

Позивачі зазначили, що 28.07.2005 року, близько 20 години  ОСОБА_6
умисно спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні, які небезпечні для життя
в момент їх заподіяння,  від яких  ІНФОРМАЦІЯ_1 року настала смерть останнього.
Оскільки позивачі є потерпілими в кримінальній справі, позивачка ОСОБА_1
понесла збитки на лікування та поховання то вважають, що мають право на
відшкодування майнової та немайнової шкоди заподіяної ОСОБА_6 спадкоємицею його
майна за заповітом  ОСОБА_5.  А тому просили стягнути з відповідачки 3323
грн. 15 коп. майнової шкоди на користь ОСОБА_1 та по 20000 грн. моральної шкоди
на кожного із позивачів.

Ухвалою Бобринецького районного суду від 11 травня 2006 року в якості другого відповідача
притягнуто  ОСОБА_8.

Рішенням
Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2006 року в позові
відмовлено.

Суд дійшов
такого висновку з тих підстав, що вину
ОСОБА_6  обвинувальним вироком не
встановлено.

Не погодившись
із рішенням суду першої інстанції апелянт просить його скасувати, а справу
повернути на новий розгляд у зв'язку із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
доповідачу, сторони та дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із постановлениям нового рішення
із наступних підстав.

Ставлячи питання
про скасування рішення суду першої інстанції, відповідач просить направити
справу на новий розгляд із
вищезазначених підстав. Однак
вимога

1

про направлення справи на новий
розгляд задоволена бути не може, оскільки підстави для скасування рішення суду
і передачі справи на новий розгляд зазначені в статті 311 ЦПК і їх перелік
є вичерпним. Підстави, що зазначені апелянтом, не передбачені даною статтею ЦПК
і можуть бути лише підставою для скасування рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, або зміни рішення.

Відповідно до
статті 10 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання  доказів, їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Згідно ст.. 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд апеляційної
інстанції погоджується із доводами апелянта, що оскільки обвинувального вироку
відносно ОСОБА_6 судом постановлено не було, має місце лише постановления постанови із
нереабілітуючих  ОСОБА_6 обставин, то
з'ясування обставин справи та доказування вини обвинуваченого здійснюється за
загальними правилами цивільного судочинства. А отже суд першої інстанції мав.
дослідити матеріали кримінальної справи і дати їм належну оцінку.

Дослідивши
матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6  в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 122
КК України колегія суддів з'ясувала, що будучи притягнутим в якості
обвинуваченого ОСОБА_6  вину свою в
скоєнні злочину визнав повністю (а.с.
132) і дав пояснення щодо обставин спричинення потерпілому  ОСОБА_7
тілесних ушкоджень.

Оскільки до
складу спадщини входять не лише права, але й обов'язки спадкодавця то відповідно
до ч.І ст. 1231 ЦК України
спадкоємець зобов'язаний відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка завдана
спадкодавцем.

Враховуючи, що
дана стаття не містить якихось спеціальних застережень, то колегія суддів
робить висновок, що йдеться про спадкування обов'язку відшкодування будь - якої майнової
шкоди (збитків), у тому числі і шкода, що завдана іншим особам заподіянням
смерті.

Відповідно до довідки наданої державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної
контори Кіровоградської області 18
липня 2006 року на
ім'я ОСОБА_9 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 (дві треті)
частки земельних ділянок наданих для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва.

Вирішуючи
питання щодо розміру відшкодування колегія суддів виходить із розміру частки
отриманого відповідачем  ОСОБА_9  майна та доведеності збитків, а саме
належного їх документального підтвердження. А отже суд апеляційної інстанції
визнає належно підтвердженими витратами витрати в сумі 450 грн. ( а.с. 15 ), витрати в сумі 329 грн. 60 коп. ( а.с.18) та витрати на лікування в
сумі 831
грн. 85 коп., а всього 1611 грн. 45 коп.

Надані суду
списки переліку продуктів використаних на поминальні обіди (а.с. 16,17), суд не приймає
як належне підтвердження витрат понесених сторонами, оскільки даними списками підтверджуються лише ціни, що склалися на КП
«Ринок» на перелічені в списку види товару.

Таким чином,
враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога
ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про стягнення
матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 2/3 частки від доведеної позивачем спричиненоїїй шкоди, тобто в сумі 1074 грн. 30 коп.

В частині відшкодування моральної шкоди рішення суду є правильним, а доводи
апеляційної скарги, що висновок суду не ґрунтується на законі є
безпідставним.

2

Згідно ч.2 ст. 1231 ЦК України до
спадкоємця переходить обов'язок
відшкодування моральної шкоди, завданої
спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для застосування цієї норми необхідна наявність двох
додаткових умов, а саме: наявність рішення суду
про стягнення зі спадкодавця завданої ним моральної шкоди винесеного за його .життя ; невиконання спадкодавцем за життя
рішення суду про відшкодування моральної шкоди. Оскільки зазначені додаткові
умови вданому випадку відсутні то і відсутні підстави для задоволення
вимоги позивачів.

Вирішуючи питання щодо вимог позивачів до ОСОБА_5,  колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні даних вимог необхідно відмовити, оскільки
відповідно до рішення Бобринецького районного суду від 23 березня 2006 року,
яке набрало законної сили, визнано недійсним заповіт ОСОБА_6 посвідчений
ІНФОРМАЦІЯ_2  року , зареєстрований в
реєстрі № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5. А отже ОСОБА_5  не є спадкоємицею ОСОБА_6.

Враховуючи вищенаведене на підставі частин 1 та 2 ст. 1231 ЦК України та керуючись ст. ст.. 303, 309, 313, 314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково..

Рішення Бобринецького районного Кіровоградської області від 30 жовтня 2006 року,
скасувати.

Позов  ОСОБА_1
до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користьОСОБА_1
1074 грн. 30 коп. в рахунок
відшкодування збитків понесених стороною на поховання.

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

В позові ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4  до ОСОБА_5  про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9   в рахунок
держави державне мито в сумі 51
грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його
проголошення, але може бути оскаржено до Верховного
Суду України протягом двох місяців з часу набрання ним
чинності.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду   Кіровоградської області          С.А. Кіселик