Справа №
22-928/2007 р.                               Головуючий 1 інстанції :Стиран В.В.
Категорія: 19                                                     Доповідач: Голубинський А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2007 року                                                        Апеляційний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді:  Голубинського А.М.,

суддів : Прокопчук Л.М., Азевич В.Б.,

при секретарі Пометун C.M.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Гукасяна А.Ю. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м .Донецьку апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієве на рішення
Калінінського районного суду м. Горлівка від 31 жовтня 2006року справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієво про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Єнакієве про відшкодуванню моральної шкоди. Посилався на те, що
працював на шахті „Вуглегірська" та внаслідок роботи на шахті отримав
професійне захворювання -
хронічний бронхіт. Висновком МСЕК від 25.03.2003 року йому була встановлено
40% стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного
захворювання - хронічний бронхіт безстроково та він був визнаний інвалідом
третьої групи. 25.05.2005
року з ним стався нещасний випадок на виробництві в результаті якого він
отримав трудове каліцтво. Висновком МСЕК від 29.09.2005 року, йому вперше встановлено 25% стійкої втрати
професійної працездатності за трудове каліцтво, після чого загальна втрата професійної працездатності стала
складати 65%. Через ушкодження здоров'я на
виробництві йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних стражданнях,
порушенні його нормальних життєвих зв'язків, негативних наслідках, які
потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, бо він
вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів. Просив
стягнути з відповідача на відшкодування
моральної шкоди грошову компенсацію в сумі 48750 грн.

Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівка від 31 жовтня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково, на його користь з відповідача стягнуто 20000грн.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієво просить рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Відділення виконавчої
дирекції Фонду посилається на те, що позивач не надав суду доказів заподіяння
йому моральної шкоди та не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Заслухавши
суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Розглядаючи
справу по суті, суд обгрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва та професійного
захворювання, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999р.
(з наступними змінами).

Згідно частини 1 ст.9 Закону
України "Про охорону праці" від 14
жовтня 1992р. (з наступними змінами)
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його
здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно з
п/п "е" п.1 частини 1
ст.21 та частини 3 ст.28
Закону України "Про

загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві

та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі
настання

страхового
випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством

порядку
зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності

факту
заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь яких інших
додаткових

умов
щодо відшкодування моральної шкоди.

По
справі встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час працював на підземних

роботах у вугільної промисловості
на різних посадах з повним робочим днем .
Рішенням МСЕК від 25.03.2003
року йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% за професійним захворюванням - вібраційною хворобою безстроково та він визнаний
інвалідом третьої групи. Крім того, 25.05.2005
року з ним стався нещасний випадок на виробництві , після чого
висновком МСЕК від 29.09.2005
року йому вперше встановлено 25%
втрати професійної працездатності і загальна втрата працездатності стала
складати 65%. Вирішуючи
справу, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 внаслідок
професійного захворювання та трудового каліцтва заподіяна моральна шкода, яка
полягає у моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило
його нормальні життєві зв'язки, які потребують від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Даний висновок
суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які викладені в
постанові від 31 березня
1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",
де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,
зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я (п.3).

Частиною 3 ст.34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", на положенні якої грунтується апеляційна скарга,
передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом
соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної
моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Як зазначив
Конституційний Суд України в рішенні від 27
січня 2004р. по справі №
1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань

України у Кіровоградській області
про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної
шкоди Фондом соціального страхування) положення частини 3 статті 34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" треба розуміти як
визначення порядку, процедури та розмірів
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в
окремому випадку - лише у разі відсутності втрати
потерпілим професійної працездатності.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи скарги проте, що ОСОБА_1 не має право на отримання відшкодування моральної шкоди, в
зв"язку з професійним захворюванням та трудовим
каліцтвом, через те, що Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" зупинена дія статей,
Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",
в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки право на
відшкодування моральної шкоди у позивача виникло до 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлена стійка втрата
професійної працездатності, а тому суд
обґрунтовано, виходив з положень ст.21 та ст.28 Закону та правильно дійшов висновку про наявність факту заподіяння позивачу моральної
шкоди в зв'язку з професійним захворюванням та стягнув на її відшкодування з
відповідача грошову компенсацію.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000грв. , суд враховував стан здоров'я позивача,
а саме, ті обставини, що він втратив професійну працездатність,
неодноразово лікувався, зазнає біль.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам процесуального права та правильно застосовано норми матеріального закону, підстав
для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.308, ст..315 ЦПК України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ  :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Єнакієво відхилити.

Рішення Калінінського районного суду м. Горлівка від 31 жовтня 2006року залишити без зміни

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.