Справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

09 серпня 2007р.

Суворовський
районний суд м.  Одеси в складі:

головуючого
судді - Кисельова В.К.

при секретарі -
Годованець Н.Б.

за участю
позивача - ОСОБА_1 ,  адвоката -ОСОБА_7

відповідача -
ОСОБА_2,  представника відповідача -
ОСОБА_3

позивачки - ОСОБА_4,  адвоката - ОСОБА_8

представника
третьої особи - ОСОБА_9

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення,  по зустрічному позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,  ВАТ „Південелеваторбуд" про визнання
ордеру недійсним і визнання за ним права на житлову площу,  за позовом ОСОБА_4,  ОСОБА_5 доОСОБА_6 про
визнання таким,  що втратив право
користування житловим приміщенням,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась з позовом до ОСОБА_2 про виселення. Позовні вимоги обгрунтовані
тим,  що 09 березня 1999р. їй на склад
сім'ї із чотирьох осіб був виданий ордер на зайняття кімнат АДРЕСА_1. Однак під
час їх вселення у кімнаті НОМЕР_1 проживав відповідач ОСОБА_2,  який обіцяв добровільно звільнити кімнату та
забрати своє майно. ОСОБА_2 свої обов'язки не виконав та не звільнив кімнату.
На підставі викладеного,  позивачка
просила винести рішення яким виселити відповідача із кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення,  (т.1.
а.с.  3)

В
судовому засіданні позивачка вточнила позовні вимоги та просили висилити
відповідача із кімнати АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення. Позивачка
також пояснила,  що відповідач проживас у
гуртожитку без ордеру,  яких-небудь
документів на зайняття кімнати НОМЕР_1 у нього не має. Добровільно звільнити
кімнату він не бажає,  чим порушує її
права.

ОСОБА_2
позовні вимоги ОСОБА_1  не визнав
та,  в свою чергу,  подав зустрічний позов до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
ВАТ „Південелеваторбуд" про визнання ордеру недійсним і визнання за
ним права на житлову площу. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим,  що ОСОБА_2 був постійно • прописаний у
кімнаті АДРЕСА_2 У травні 1998р. за розпорядженням начальника ПДБП-3 ОСОБА_10
його було переселено із кімнати НОМЕР_2 до кімнати НОМЕР_1,  де він став постійно проживати. З моменту
переселення він регулярно здійснював платежі за квартплату та за комунальні
послуги. Однак на його вимоги про перереєстрацію із кімнати НОМЕР_2 до кімнати
НОМЕР_1 не були виконанні. ОСОБА_2 вважає,
що ордер на жилу площу № 12 від 09.03.1999р.,  виданий Постійно діючим будівельним поїздом №
3 Відкритого акціонерного товариства „Південелеваторбуд" на ім'я ОСОБА_3
щодо зайняття кім.  НОМЕР_1 у гуртожитку
по АДРЕСА_1 є недійсним,  оскільки був
виданий на фактично зайняте жиле приміщення. На підставі викладеного,  позивач просив визнати ордер на ім'я ОСОБА_3
щодо зайняття кімнати НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1недійсним,  а також визнати за ним право користування
кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку поАДРЕСА_1. (т.1. а.с.  20).

Під час судового засідання ОСОБА_2,
а також його представник підтримали позовні вимоги та просили відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про
виселення,  а також відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про
визнання його таким,  що втратив право
користування житловим приміщенням.
ОСОБА_2 також пояснив,  що він був
вселений до гуртожитку ПДБП-3 за розпорядженням керівництва підприємства,  однак копія ордеру на вселення у нього не
збереглась. Він проживав спочатку у кімнаті НОМЕР_2 де він був прописаний,  а після цього,  за розпорядженням керівництва ПДБП-3 був
переселений до кімнати НОМЕР_1,  де
проживає по теперішній час.  ОСОБА_2
також пояснив,  що він оплачував
комунальні послуги за свое проживання,
однак останнім часом у нього платежі не приймають. Крім того,  він також пояснив,  що не перебував у трудових відносинах з
ПДБП-3,  однак його вселення було
узгоджено з керівництвом підприємства.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали
позов до ОСОБА_6 про визнання таким,  що
втратив право користування житловим приміщенням.  Позовні вимоги,  обґрунтовані тим,  що на підставі ордеру від 23.11.1998р.,  виданого ПДБП-3 Відкритого акціонерного
товариства „Південелеваторбуд" позивачі вселились у кімнати АДРЕСА_1.
Після вселення вони дізналась,  що у
кімнаті НОМЕР_2 зареєстрований ОСОБА_2,
який у вищевказаній кімнаті не проживає,
а проживає у кімнаті НОМЕР_1 цього ж гуртожитку. Позивачі вважають,  що оскільки відповідач добровільно звільнив
кімнату НОМЕР_2,  тому на підставі  ст.  107
ЖК України то він втратив право користування вищевказаною кімнатою.

В
судовому засіданні ОСОБА_4
підтримала позовні вимоги та просила,
визнати ОСОБА_2 таким,  що втратив
право користування кімнатою НОМЕР_2. Позивачка також пояснила,  що реєстрація відповідача заважає їй
здійснювати житлові права,  пов'язані зі
сплатою платежів за кімнату.

Представники
Одеської міської Ради та Суворовської районної адміністрації виконавчого
комітету Одеської міської Ради в судове засіданні не з'явились,  про розгляд справи були повідомлені належним
чином,  причини неявки суду не
повідомили.

Представник КП
ДЕЗ „Марсельське" просила розглянути справу на розсуд суду.

Представники
ВАТ „Південелеваторбуд" просили розглянути справу у їх відсутність.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
сторін,  на підставі фактів,  встановлених в судовому засіданні,  суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1  не
підлягають задоволенню,  зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню,  а позовні вимоги ОСОБА_4,  ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Так,  судом встановлено,  що 09.03.1999р.ОСОБА_3 на склад сім'ї із
чотирьох осіб Одеським постійно діючим будівельним поїздом № 3 Відкритого
акціонерного товариства „Південелеваторбуд" був виданий ордер № 12 щодо
зайняття кімнатАДРЕСА_1  (т.1,  а.с.
5). Вищевказаний ордер виданий у відповідності до вимог  ст.
129 ЖК України. У склад сім'ї ОСОБА_3 окрім нього входили - дружина
ОСОБА_1,  а також діти ОСОБА_7 та
ОСОБА_8,  (т.1 а.с.  4-5).

На
час,  видачі ордеру Одеський постійно
діючий будівельний поїзд № 3 Відкритого акціонерного товариства
„Південелеваторбуд" не мав статусу юридичної особи та був структурною
одиницею Відкритого акціонерного товариства „Південелеваторбуд"
(Т.1.,  а.с.  337-347).

Відповідно
до протоколу зборів акціонерів ВАТ „Південелеваторбуд" було прийнято
рішення про ліквідацію структурного підрозділу - Одеського постійно діючого
будівельного поїзду № 3 (т.1. а.с.  348).

Розпорядженням
Одеського міського голови від 30.12.2004р. гуртожиток по АДРЕСА_1 був переданий
на баланс комунального підприємства КП ДЕЗ „Марсельське" (т.1,  а.с.
362).

Суд вважає,  що ордер № 12 від
09.03.1999р.,  виданий Постійно діючим
будівельним поїздом № З Відкритого акціонерного товариства
„Південелеваторбуд" на ім'я ОСОБА_3 підлягає визнанню частково
недійсним,  а саме у частині зайняття
кімнати НОМЕР_1 у   гуртожитку по
АДРЕСА_1

Так,   ст.
58 ЖК України передбачено,  що
ордер видається тільки на вільне житлове приміщення,  аналогічне положення закріплено п. 10
Примірного положення про гуртожитки",
затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N208.

Однак,  як встановлено в судовому засіданні у кімнаті
НОМЕР_1 з 1998р. постійно проживав ОСОБА_6 Вищевказаний факт сторони визнали в
судовому засіданні. Крім того,
вищевказаний факт підтверджується копією довідки про склад сім'ї від
21.12.2000р.,  (т.1. а.с.  13),
довідкою паспортиста (т.І.а.с.
21).,  листом поліклініки № 29
(т.1. а.с.  40),  довідкою ПДБП -З (Т.1. а.с.  83),
актом від 25.03.2001р. (т.1.,
а.с.  85).

Крім
того,  судом встановлено,  ОСОБА_2 регулярно оплачував оплату за
проживання у кімнаті НОМЕР_1,  що
підтверджується копіями квитанцій (т. 1.,
а.с.  100).

Із листа
ВАТ „Південелеваторбуд" від 15.12.2003р. вбачається,  що при прийнятті рішення адміністрацією ПДБП
- 3 про видачу ордеру ОСОБА_3 не було відомо,
що ОСОБА_2 зайняв кімнату НОМЕР_1. (т.1.,  а.с.
307-309).

Однак,  відповідно до п.Ю „Примірного положення про
гуртожитки",  затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p. N 208
адміністрація підприємства,
установи,  організації веде облік
ордерів,  що видаються громадянам на
зайняття жилої площі". Крім того,
відповідно до п. 22 Положення керівники підприємств,  установ,
організацій,  у віданні яких перебувають
гуртожитки,  несуть відповідальність за
правильну експлуатацію та утримання гуртожитків. Таким чином,  посилання ВАТ „Південелеваторбуд" про
відсутність відомостей про зайняття спірної кімнати відповідачем,  не може бути підставою для порушення
адміністрацією підприємства норм
ст.  58 ЖК України.

На
підставі викладеного,  суд вважає,  що підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання недійсним ордеру на жилу площу № 12 від 09.03.1999р. щодо
зайняття кім.  НОМЕР_1 у   гуртожитку поАДРЕСА_1

В
зв'язку з тим,  що суд задовольняє
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання ордеру частково недійсним,  то не підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_1  про виселення ОСОБА_2 із кімнати
НОМЕР_1,  оскільки відсутня відповідні
правові підстави для вселення сім'ї ОСОБА_1 у кімнату НОМЕР_1.

ОСОБА_2
в позовних вимогах також просить визнати за ним право на користування кімнатою
НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1. Суд вважає,
що вищевказані вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Так,  відповідно до
ст.  128,  129 ЖК України,  п. 10 „Примірного положення про
гуртожитки",  затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p. N 208
жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації
підприємства,  установи,  організації чи органу кооперативної або іншої
громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

На
підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація
підприємства,  установи,  організації видає громадянинові спеціальний
ордер,  який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з ВАТ
„Південелеваторбуд",  що
підтверджується копією його трудової книжці (т.2.,  а.с.
175-177). ВАТ „Південелеваторбуд",
а також його структурний підрозділ ПДБП - З ніколи не приймали спільного
рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету про
видачу ордеру ОСОБА_2 на вселення у гуртожиток.

Ордер на
вселення у гуртожиток поАДРЕСА_1 ОСОБА_2 ніколи не видавався,  вищевказані факти підтверджуються листом
ВАТ    „Південелеваторбуд" від

15.12.2003р (т.1.,  ах. 307-309). У вищевказаному листі
також стверджується,  що ОСОБА_2 був
вселений за усним розпорядженням колишнього керівника ПДБП-3 ОСОБА_10

Суд
також вважає,  що кількість років
проживання у гуртожитку,  а також оплата
їм вартості проживання не можуть бути підставою для визнання за ОСОБА_2 права
на користування жилим приміщенням у кімнати НОМЕР_1 гуртожитку,  оскільки він був вселений до гуртожитку без
правових підстав,  що не породжує
виникнення прав та обов'язків наймача приміщення.

На
підставі вищенаведеного,  суд
вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнанян за ним права на користування кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку по
АДРЕСА_1не підлягають задоволенню.

В
судовому засіданні також встановлено,  що
ОСОБА_2 зареєстрований у кімнаті НОМЕР_2 гуртожитку по АДРЕСА_1з
10.10.1994р..,  де він проживав до
1998р.,  після чого переселився до
кімнати НОМЕР_1. В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив,  що він переселився із кімнати НОМЕР_2 за
розпорядженням керівництва гуртожитку.

Відповідно
до ч. 2  ст.  107 ЖК України,  у разі вибуття наймача та членів його сім'ї
на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в
тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним
з дня вибуття.

Відповідно
до п.1. Постанови Пленуму ВСУ України „Про деякі питання,  що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги
будь-які фактичні дані,  які свідчать про
обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в
листах,  розписка,  переадресовка
кореспонденції,  утворення сім'ї в
іншому місці,  перевезення майна в інше жиле
приміщення,  виїзд в інший населений
пункт,  укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Таким
чином,  оскільки в судовому засіданні
встановлений факт постійного проживання ОСОБА_2 за іншим місцем
проживання,  тобто у кімнаті
НОМЕР_1,  то позов ОСОБА_4,  ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 таким,  що втратив право
користування жилим приміщенням
у кімнаті НОМЕР_2 гуртожитку по АДРЕСА_1підлягає задоволенню.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст.  58,  107,
127-131 ЖК України,  п.п. 10,  22 Примірного положення про
гуртожитки",  затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208,   ст.
ст.   10, 11,  209,
212-215   ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

1.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення -
відмовити.

2.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1,  ВАТ
„Південелеваторбуд" про визнання ордеру недійсним і визнання права на
житлову площу - задовольнити частково.

3.
Визнати частково недійсним ордер на жилу площу № 12 від
09.03.1999р.,  виданий Постійно діючим
будівельним поїздом № 3 Відкритого акціонерного товариства
„Південелеваторбуд" на ім'я ОСОБА_3 щодо зайняття кімнати НОМЕР_1 у   гуртожитку поАДРЕСА_1

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права на житлову площу у
кімнаті НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1
- відмовити.

5.
Позов ОСОБА_4,  ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання таким,  що втратив
право користування житловим приміщенням - задовольнити.

6.
Визнати,  що
ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_1

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд
м.  Одеси шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження рішення суду і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,  або в порядку п. 4  ст.
295 ЦПК України.