У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 січня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Яреми А.Г.

Суддів:
Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державного ощадного банку України в м. Києві і Київській області про поновлення
на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и
л а :

У липні 2003
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державного
ощадного банку України в м. Києві і Київській області про поновлення на роботі
та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що
наказом НОМЕР_1 від 9 червня 2003 року його було незаконно звільнено з займаної
посади ІНФОРМАЦІЯ_1 відділу банківської безпеки Головного управління Державного
ощадного банку України в м. Києві і Київській області за п.1 ст.40 КЗпП
України, хоч фактично скорочення штату не відбулось і йому не було
запропоновано іншу роботу. Крім того вказував, що до Управління Ощадбанку його
було відряджено за наказом міністра МВС України, і хоч він у 2000 році вийшов у
відставку у зв'язку з вислугою років із системи МВС України, але повернувся для
подальшої роботи в Головне управління Державного ощадного банку України в м.
Києві і Київській області і відповідно до положень ст.42 КЗпП України та п.14
ст.6 Закону України “Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів
внутрішніх справ та їх соціальний захист” він мав переважне право залишитись на
тій роботі, на яку був призначений відразу після звільнення з військової
служби.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2004 року, ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

У своїй
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові
рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування
своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що суд не перевірив належним чином його
доводів щодо підстав звільнення та наявності у відповідача вакантних посад і
розглянув справу, не залучивши до участі у справі належного відповідача -
юридичну особу ВАТ “Державний ощадний банк України”.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга  підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

В ході розгляду
справи суд першої та апеляційної інстанції прийшли до висновку, що ОСОБА_1 був обґрунтовано звільнений з займаної посади ІНФОРМАЦІЯ_1 відділу банківської
безпеки Головного управління Державного ощадного банку України в м. Києві і
Київській області за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату.

Проте такий висновок суду зроблено передчасно без всебічного і повного
з'ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Так, суд розглянув справу за позовом до Головного управління Державного
ощадного банку України в м. Києві і Київській області, не взявши до уваги, що
Головне управління в м. Києві і Київській області не являється юридичною
особою, а є лише структурним підрозділом - філією відкритого акціонерного
товариства “Державний ощадний банк України”.

Через таке порушення суд не дослідив належним чином і питання щодо
наявності вакантних посад, на які міг бути переведений позивач при його згоді,
оскільки суд обмежився лише доводами представника відповідача щодо пропозиції
позивачу перейти на посаду інженера банківської безпеки в Голосіївському та
Дарницькому відділенні м. Києва і не перевірив чи були на час скорочення та звільнення
вакантні посади і які саме у ВАТ “Державний ощадний банк України”, на які міг
бути переведений за його згодою позивач ОСОБА_1

Не перевірені і доводи позивача щодо того, що подання до профспілкового
комітету у травні 2003 року  підписано
неповноважною особою, оскільки ОСОБА_2 у квітні 2003 року вже був звільнений з
посади ІНФОРМАЦІЯ_2 управління.

В силу ст.338 ЦПК України такі порушення являються
підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 333, 335-336, 338,
343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 квітня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 серпня 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                                       Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Романюк Я.М.