Справа
№ 22-ц-867/2007р.
Категорія: поновлення на роботі
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 р.
м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

-    головуючого - судді. Луспеника
Д.Д., суддів: Яцини В.Б, і Швецової Л.А., при секретарі Шевченко ОБ.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова
від 05 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Харківського відділення відкритого акціонерного
товариства «САН Інтербрю Україна» про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИЛА:

20 вересня 2006 року
ОСОБА_1звернулася у суд із вказаним позовом, в якому вважаючи, що вона 20 серпня 2006 року була
відповідачем безпідставно і незаконно звільнена з роботи у зв'язку з
закінченням строкового договору за п. 2
ст. 36 КзпП
України, просила поновити на посаді, на якій вона працювала до звільнення,
оплатити вимушений прогул згідно діючого законодавства, та відшкодувати 2000 грн. моральної
шкоди, завданої незаконним звільненням.

В обґрунтування позову послалася на те, що до звільнення
вона з 17 червня 1987 була постійним
працівником підприємства. Крім того, відповідач не мав права її звільняти
оскільки вона є одинокою матір'ю, яка самостійно утримує малолітню доньку
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, на
їх обгрунтування навела доводи, які викладені вище, а також пояснила, що в
серпні 2005 року без її згоди і видання відповідного наказу її перевели на
посаду ІНФОРМАЦІЯ_2, де вона пропрацювала З місяці, після чого зверталася до
керівництва про переведення на денний графік роботи у зв'язку з сімейними
обставинами, що спровокувало конфлікт, який закінчився її звільненням з роботи.
ОСОБА_1також вказала, що в день звільнення її не допустили до роботи, на її
місце вийшла працювати інша жінка, а ту роботу, яку згідно актів відповідач їй
запропонував після звільнення, вона не змогла б виконувати за станом здоров'я.
Позивачка також пояснила, що у неї на утриманні знаходиться троє дітей, завдану
моральну шкоду обгрунтувала тим, що внаслідок незаконного звільнення вона
змушена була лікуватися.

Представник відповідача позов не визнала, зазначила, що
її вимоги необгрунтовані, звільнення відбулося відповідно до діючого
законодавства, позивачка не є одинокою матір'ю, відсутні докази розміру
завданої моральної шкоди, перед звільненням позивачці пропонувалася робота
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, але вона відмовилась від цих пропозицій. При цьому
представник відповідача пояснила, що ОСОБА_1 на день звільнення працювала на
посаді ОСОБА_2 на час її знаходження у відпустці по догляду за дитиною, але на
наступний день після звільнення позивачки, ОСОБА_2 з відпустки на роботу не
вийшла.

Рішенням Орджоникидзевського районного суду м. Харкова
від 05 грудня 2006 року ОСОБА_1у
задоволенні її позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення
Орджоникидзевського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2006 скасувати та
повністю задовольнити її позовні вимоги.

Вона вважає це рішення незаконним та необгрунтованим.
Послалася на вищевказані доводи, якими обгрунтовані її позовні вимоги, а також
зазначила, що оскільки з нею неодноразово переукладалися трудові договори на
тих же самих умовах, то відповідно до ст. 39-1
КЗпП України з нею був укладений не строковий, а трудовий договір на
невизначений строк, Що свідчить про незаконність її звільнення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла до
наступного.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд
дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_1на час звільнення працювала у
відповідача на посаді ІНФОРМАЦІЯ_4 на дільниці розливу пива у пляшки відповідно
до строкового договору, укладеного на час знаходження робітниці ОСОБА_2 у
відпустці по догляду за дитиною, дія якого закінчилася відповідно до додаткової
угоди між ОСОБА_1 та адміністрацією про продовження зазначеного строкового
договору до 20 серпня 2006 року, то
відповідач після закінчення цього строку мав право на звільнення позивачки за
п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Зазначені обставини встановлені районним судом відповідно
до норм процесуального права, грунтуються на наявних у справі доказах і
сторонами не заперечуються, а висновок суду відповідає наведеній нормі
матеріального права.

Відповідно до п. 2
ст. 36 КЗпП
України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу
про їх припинення.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що строковий
договір між сторонами на час знаходження ОСОБА_2 у відпустці по догляду за
дитиною, був укладений за заявою ОСОБА_1 при її переводі на роботу до
відповідача на період з 01.04.2006р. по 30.06.2006р. (а.с. 63, 155), тобто на
визначений строк, встановлений за погодженням сторін, - відповідно до п.
2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України.
Після чого цей строковий договір у такому ж порядку був продовжений до
20.08.2006р., що було пов'язано з відповідною заявою ОСОБА_1 з огляду на
продовження строку знаходження ОСОБА_2 у зазначеній відпустці (а.с. 73). Заяву про
продовження строку трудового договору ОСОБА_1 подала до адміністрації
відповідача вже після її звільнення (а.с. 11.8).

Таким
чином, оскільки цей строковий договір був укладений відповідно
до частини другої статті 23
КЗпП України щодо посади, яка не була вакантною, то відповідно до ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України
правила щодо трудового договору, що був переукладений один чи декілька разів,
внаслідок чого він вважається таким, що укладений на невизначений строк, - на цей договір
не поширюються.

Згідно наявних у справі документів у ОСОБА_2 є донька
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з її
батьком ОСОБА_3; не знаходиться у шлюбі, але він сплачує аліменти на утримання
їх доньки (а.с. 119,
129, 130, 133).

Пунктом 9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про
практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що одинокою матір'ю є
жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої
відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому
порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину
сама.

Виходячи з цього ОСОБА_1 не може вважатися одинокою
матір'ю, якій гарантується згідно ч. З ст. 184 КЗпП України обов'язкове працевлаштування у випадку їх
звільнення по закінченню строкового трудового договору.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги і свідчить
про законність і обґрунтованість рішення районного суду.

Керуючись ст.ст. 303,
304, пі ч.І ст. 307, ст.ст. 313, 315, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджоникидзевського районного суду м. Харкова від
05 грудня 2006 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили зліоменту його
проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двох
місяців безпосередньо до Верховного суду України.

Головуючий

Судді: