У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши                      9 лютого
2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 20 квітня
2006 року та ухвалу  Апеляційного
суду Одеської області від 29 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
СВК "Мрія" про стягнення заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що 2 серпня 2004 року вона звільнилася з
роботи за власним бажанням. За час роботи у відповідача заробітна плата в
повному обсязі їй не виплачувалася, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у
сумі 3 793 грн. 69 коп., яка при звільненні їй сплачена не була.

Просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від
20 квітня 2006 року, залишеним
без змін ухвалою  Апеляційного
суду Одеської області від 29 листопада 2006 року, позов задоволено частково:
постановлено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди 1 750 грн., у задоволенні решти вимог відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування судових рішень в частині
відмови в задоволенні її вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі
та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні й ухвалення
нового рішення в цій частині.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що
був відсутній трудовий договір, а наявний лише наказ про прийняття позивачки в
члени колгоспу, до початку роботи відповідач не роз'яснив їй під розписку  її права і обов'язки, не ознайомив її з
правилами трудового розпорядку, що є порушенням трудового законодавства.
Відмовляючи в задоволенні  вимог ОСОБА_1
про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, суди виходили з того, що заборгованості по
заробітній платі на момент звільнення в позивачки не було.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до СВК
"Мрія" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 20 квітня 2006 року та ухвалу  Апеляційного суду Одеської області від 29
листопада 2006 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема