Справа 22ц-1345/2007                                              Головуючий
Категорія - цивільна                                                  Карапута
суддя Горобець Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 вересня  2007 року АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ

ОБЛАСТІ у складі
:

Головуючого судді                                                               Бойко
О.В.

Суддів:                                                             Горобець
Т.В.,Шевченка В.М..

При секретарі                                                   Пільгуй
Н.В.

З участю
позивачаОСОБА_1представників ВАТ „ Чернігівавтодеталь"

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду   в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова
від 11 липня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ВАТ „
Чернігівавтодеталь"

Про стягнення
заробітної плати, відшкодування збитків та моральної шкоди,

Встановив:

В апеляційній
скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2007
року, яким ОСОБА_1. повністю відмовлено в задоволенні його позову, апелянт
просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення з задоволенням його вимог
щодо зобов"язання ВАТ „Чернігівавтодеталь" доплатити йому
розрахункові суми відповідно до ст. 116,117 КЗпП України   та за чотири дні компенсації за відпустку
526,42 грн., про стягнення з відповідача вартості втрачених його особистих
речей та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а також зобов"язати
відповідача сплатити за весь час недорозрахунку ( за текстом скарги) за період
з 01.04.2006 по 02.11.2006 року таз 27.12.2006 року по день ухвалення судового
рішення. В доповненні до апеляційної скарги просить визнати незаконним
розпорядження відповідача № 87 від 25.03.2006 року і зобов'язати відповідача
скасувати його.

Доводами
апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, зокрема ст.74-76, 77,79,80,82,83,110,103,116,117 КзПП
України, ст.9,10,12,24 Закону України „ Про відпустки" та Конвенції 132 „
Про щорічні відпустки", а також на безпідставність відмови в задоволенні
вимог щодо відшкодування вартості втрачених речей та стягнення моральної шкоди,
оскільки ці факти , на думку апелянта - очевидні. Крім того, ОСОБА_1вважає

неправомірним
стягнення з нього на користь держави судового збору та стягнення витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи .

В судовому
засіданні апеляційного суду ОСОБА_1скаргу та доповнення до скарги підтримав, посилаючись
на обставини викладені в позові та апеляційній скарзі.

В письмових
поясненнях на апеляційну скаргу та в суді ВАТ „ Чернігівавтодеталь"
зазначає, що всі вимоги законодавства, яке регламентує порядок та умови   надання щорічних відпусток і їх тривалість
товариством по відношенню до позивача дотримано, а також виконано всі судові
рішення за трудовими спорами, які розглядались за позовом ОСОБА_1

Судом першої
інстанції встановлено , що заборгованість по заробітній платі та компенсаційних
виплатах ВАТ „ Чернігівавтодеталь" перед ОСОБА_1. відсутня. Суд також
визнав не доведеним факт втрати відповідачем особистих речей позивача та факт
спричинення йому будь-якої моральної шкоди. Виходячи з встановленого в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено повністю.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши
матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає .

Відповідно до
ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції.

З матеріалів
даної цивільної справи вбачається, що в судовому засіданні районного суду
позивачем були уточнені його позовні вимоги . З гідно уточнюючих заяв (
а.с.63,62)   вбачається, вимоги  ОСОБА_1зводились до зобов'язання відповідача
сплатити розрахункові по середній зарплаті та за 4 дні відпустки-компенсацію ,
суму 516,42 грн,стягнення компенсації вартості втрачених відповідачем особистих
речей в розмірі 250 грн. стягнення 5000 моральної шкоди та зобов"зання
відповідача сплатити за весь час недорозрахунку ( така вимога) з 01.04.2006 по
2.11.2006 та з 27.12.2006 по день ухвалення судового рішення.

Вимога про визнання
розпорядження № 87 від 25.03.2006 року незаконним -не заявлялась.

Також
вбачається, що   при наданні ОСОБА_1.
чергової відпустки за 2005-2006 рік розпорядженням № 87 від 25.03.2006 року
йому було необгрунтовано зменшено тривалість відпустки з причини   не зарахування до стажу роботи часу
перебування позивача у вимушеному прогулі.( а.с.25) Проте, зазначена помилка за
позовомОСОБА_1була виправлена рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова
від 03.07.2006 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду від
30.08.2006 року та було стягнуто на користь позивача компенсацію за 14 днів
недоданої йому та не використаної відпустки.( а.с.29-31, 32-36).

15.05.2006 року
ОСОБА_1був звільнений з роботи з 31.03.2006 року за ст. 40 п.4 КзПП України, а
його позов про поновлення на роботі відхилений рішенням апеляційного суду від
21.12.2006 року, (а.с.37,38) За фактично відпрацьований час роботи з 07.11.2006
по 27.12.2006 року після поновлення на роботі рішенням районного суду від
18.10.2006 року ОСОБА_1. додатково було виплачено

компенсацію ще
за 4 дні невикористаної відпустки ( а.с.74) і даний факт апелянт не заперечує.

Отже,
тривалість щорічної відпустки ОСОБА_1. відповідачем була визначена ( в т.ч. на
виконання рішення суду від 03.07.2006 року а.с.32-33) пропорційно
відпрацьованого часу . Зазначену відпустку позивач частково використав , а за
частину невикористаної   - за своїм же
позовом отримав грошову компенсацію. Виходячи з наведено, апеляційний суд не
має підстав вважати порушеним права позивача , закріплені в
ст.74-77,79,82,83,110,103,116,117 КЗпП України та в ст. 9,10,12,24 ЗУ „ Про
відпустки" . Все зазначене та недоведеність фактів втрати відповідачем
особистих речей позивача та спричинення йому моральної шкоди є правомірною
підставою   для відмови    в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно
до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте,
на обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1не надав суду належних та допустимих доказів
в з"язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні
його вимог.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують законності рішення районного суду по даній
цивільній справі.

Колегія
суддів вважає, що питання стягнення судових витрат судом також вирішене з
дотриманням вимог ст. 64,79,81 ЦПК України .

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив своє рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись
ст.303,304, 307,308,315, 317,319 , 324 ЦПК України, апеляційний

суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 липня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців з моменту набрання законної сили.