Справа № 2 -183/2007
РІШЕННЯ ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

"19   "
січня   2007 року                                                Коростенський
міськрайонний суд

Житомирської
області в складі:

головуючої -
судді                                                  Куліченко
М.В.

при секретарі                                                           Мишко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в    приміщенні суду     м.Коростень цивільну справу за
позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права власності та визнання прав власності ,-

ВСТАНОВИВ: Позивач
звернулась до суду з цим позовом і зазначає ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 вступила в шлюб з ОСОБА_2,    який
зареєстровано    ІНФОРМАЦІЯ_2.        Від цього
шлюбу   мають доньку, ОСОБА_3-
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду ІНФОРМАЦІЯ_4 шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу , за спільні кошти ними придбано.
Житловий будинок АДРЕСА_1, оформлено будинок на Ім"я
відповідача . Даний житловий будинок , з відповідними господарськими
спорудами є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 11.10.2006 року позивачу відмовлено в позові до ОСОБА_2 про розподіл даного житлового
будинку,так як згідно висновку судово-будівельної експертизи
розділити цей будинок на дві частини з окремими ходами неможливо. Крім
цього, згідно висновку експертизи дійсна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить - 15160 грн. Вартість 1/2 частки цього
буднику становить 7580 грн. і є
часткою кожного Із співвласників у праві спільного сумісно власності подружжя.
На думку позивачки, стаття 365 ЦК України
передбачає можливість припинення права власності одного Із співвласників на його
частку у спільному майні на підставі рішення суду за позовом Інших
співвласників- майна. Ця ж стаття передбачає чотири умови, за яких можливе припинення права на частку в спільному майні.
Неможливість спільного володіння та
користування, при цьому слід розуміти не тільки,як об"єктивну, а також, як
обумовлену стосунками ,які фактично склалися між співвласниками. Позивач
вважає, що в даному випадку мають місце всі чотири умови, передбачені ч.1
ст.365 ЦК України, а саме

-   частка
кожного з них в грошовому виразі є невеликою і не може бути виділена в натурі,
оскільки згідно висновку судово- будівельної,технічної експертизи, виділ в
натурі частки кожної з сторін
неможливим.

-    В п.2 цього висновку вказано, що враховуючи об"ємно - планувальне рішення цього будинку , будинок має один вихід, загальна
площа приміщень складає 48,7 кв.м. , житлова 15,7 м кв. Розділити будинок , з виділенням кожній з сторін -
житлової кімнати площею не менше , ніж 15,0 кв. м. ,та кухні
площею не меншою ніж 7,0 м. кв, і забезпечити

підсобними
приміщеннями - неможливо.

2

- спірний будинок є неподільним між двома співвласниками;

- спільне володіння та користування майном є неможливим , це підтверджено
тим, що сім*я розпалась, шлюб розірвано, з позивачем залишилась неповнолітня
донька. Вони стали окремими сім"ями, проживання двох сімей в будинку для
однієї сім"ї - є
неможливим. Суб"єктивною причиною неможливості спільного користування цим
будинком є те, що між сторонами постійно виникають сварки та суперечки, які призвели до припинення спільного проживання в
минулому, ця обставина встановлена рішенням Коростенського міськрайонного
суду по справі № 2-П-І827/2006.

Припинення
права на частку у спільному майні не завдасть Істотної інтересам відповідача,
оскільки за ним на праві власності зареєстровано кв. АДРЕСА_2. Позивач не має
іншого житла тимчасово проживає на умовах договору найму житла у приватної
особи. Позивач вважає, що мають місце всі чотири умови, за яких можливе
припинення права власності на частку відповідача у справі спільної сумісної власності на спірний житловий будинок, з виплатою
йому позивачем грошової компенсації за його частку. Згідно довідки
Коростенського МБТІ вона не має, на праві власності, іншого житла.

Крім того, при вирішенні питання про припинення права
відповідача на частку у житловому будинку повинні враховуватись
також і Інтереси їх неповнолітньої дитини, яка має 5 років. На
протязі 3 років 6 місяців, маючи на праві
власності частину житлового будинку, позивач змушена проживати з малолітньою
дитиною в найманому житлі,
платити значні кошти за найм житла. Дитина позивачки житлом не забезпечена,
в той же час Згідно Закону "Про захист дитинства", а саме ст. 8 та ст. 18 передбачено, що
дитина має право на достатній життєвий рівень, тобто на рівень, який забезпечує
її фізіологічний, Інтелектуальний, моральний, культурний духовний та соціальний
розвиток, оскільки позивач не має постійного житла, то і її дитина вважається
такою, не що забезпечена і не має достатнього життєвого рівня. Позивач вважає,
що при вирішенні даного спору повинні бути судом враховані інтереси дитини, яка
хворіє, в малолітньою і не має належних житлових умов для свого розвитку.

Позивач просила постановити рішення про визнання за нею
права власності на весь житловий будинок № АДРЕСА_1 ,
припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/2
частину цього будинку та стягнути з неї на користь відповідача 7580 грн. вартості
його частки в спільному майні.

В
судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і просила задовольнити з
підстав, зазначених у позові.

Відповідач
проти позову заперечив ,
пояснив, що будинок позивачці не залишить. Окрема квартира в нього дійсно є, але там проживає його мати, він з
іншою сім"єю проживає в спірному будинку.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в
сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного:

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони уклали шлюб, від якого мають неповнолітню
дитину   -30.12. 2000 р.н.

Сторонами під час перебування в шлюбі було
придбано майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1. Вказане майно є в наявності у сторін, оскільки це встановлено і доводиться наявними матеріалами справи, сторони вартість
цього майна не оспорюють. Відповідно
до ст. 70 СК України - частка кожної з сторін в праві спільної сумісної власності на спірний будинок є рівною. Судом встановлено,
що відносини між сторонами неприязні і вкрай напружені, цього не заперечили і
сторони по справі.

Вимоги позивачки обгрунтовані і передбачені ст. 365 ЦК України, оскільки наявні всі визначені законом підстави для припинення права особи на частку в спільному
майні. Висновок експертизи (л.с. ) підтвердив ту обставину, частка кожного з співвласників
не може бути виділена в натурі, що спірний
будинок не може бути   розділений   між двома співвласниками,

з

оскільки немає можливості виділити
кожному з співвласників частку будинку з окремим ходом.

Спільне володіння сторонами вказаним
будинком є неможливим, оскільки між ними склались вкрай напружені, неприязні стосунки, крім того,
відповідач має іншу сім"ю, яку поселив в спірний будинок, такі умови перешкоджають сторонам в нормальному спільному
користуванні будинком.

Суд, також,
враховує, що разом з позивачкою проживає п"ятирічна донька сторін, дитина потребує нормальних побутових і житлових умов. В даний
час позивачка разом з дитиною проживає тимчасово за договором
найму в кімнаті будинку приватного власника, оскільки мати дитини не
має іншого житла. Відповідач же, крім частки вказаного спірного будинку має в приватній власності окрему , впорядковану квартиру АДРЕСА_2.

З врахуванням наведеного, суд
задовольняє позовні вимоги позивачки і припиняє право власності ОСОБА_2, в буд.
АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 213-218 ЦПК
України,    Законом України "Про
власність", ст. 365
ЦК

України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2
на 1/2 частку житлового будинку з відповідними
господарськими прибудовами в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на будинок  АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7580 грн. його частки в спільному майні.

Сторони від
сплати судового збору звільнити на підставі ст.4 п.18 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про державне мито".

Рішення може
бути оскаржено в Житомирський апеляційний суд протягом 20 днів, після
подачі заяви про його оскарження, яка подається протягом 5 днів, після його
проголошення.

Суддя: підпис. Копія вірно: Суддя: