У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 червня 2007 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                     Гуменюка В.І.,

Григор'євої Л.І.,                  Данчука В.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання угод недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2003 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до                 ОСОБА_2 про визнання його таким, що
втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи тим, що 24 червня
2003 року уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчила в
приватного нотаріуса. Після придбання квартири дізналася, що в ній
зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який тривалий час мешкає АДРЕСА_2.

Просила суд визнати ОСОБА_2 таким,
що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку
з виїздом на постійне місце проживання, на підставі ч. 2                 ст. 107 ЖК України.

У жовтні 2003 року ОСОБА_2 подав у
суд зустрічний позов до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, адміністрації Миколаївського міськвиконкому, в якому
просив визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22
листопада 1991 року, укладений між Миколаївським міськвиконкомом і ОСОБА_3., та
від 24 червня 2003 року, укладений між ОСОБА_3. і ОСОБА_1, як такі, що
порушують його право власності на спірну квартиру та проживання в ній.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 лютого 2004 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від                    28 травня 2004 року, позов
ОСОБА_1 задоволено. Ухвалено визнати                  ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_2  подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані
судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з таких
підстав.

Залишаючи рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва
від 9 лютого 2004 року без зміни, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того,
що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а підстав для задоволення позову                ОСОБА_4 немає, оскільки позивач
із дозволу прописаних у вищезазначеній квартирі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 придбав за
договором купівлі-продажу
22 листопада 1991 року у власність указану спірну квартиру. За таких
обставин підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 22
листопада           1991 року та від 24
червня 2003 року, укладеного між ОСОБА_3. і             ОСОБА_1, немає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 5 серпня 1991
року подав до виконавчого комітету Миколаївської міської ради заяви щодо
надання дозволу на викуп спірної квартири, з чим погодилася й ОСОБА_5 (а.с.
20).

З огляду на викладене апеляційний суд правомірно залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

Установлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм
матеріального або процесуального права, а отже, відсутні підстави для
скасування постановлених судових рішень,
колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 9 лютого 2004 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської
області від 28 травня 2004 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук