У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 липня 2007 року                                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Гнатенка
А.В.,

суддів:                 Григор'євої
Л.І.,           Гуменюка В.І.,

Данчука
В.Г.,              Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів за договорами оренди, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 26
жовтня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року позивач звернувся
до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що 10 листопада 2003 року
та                               5
листопада 2004 року уклав із відповідачем договори оренди нежилого приміщення
площею 88,7 кв.м, розташованого в будинку № АДРЕСА_1 в м. Кіровограді.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2. не сплачував орендну плату за вказаними
договорами, просив стягнути заборгованість у розмірі 101 531 грн. 26 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від
30 червня 2006 року позов задоволено.

Стягнуто з ПП ОСОБА_2. на користь
ОСОБА_1. 10 153 грн.        26 коп.
заборгованості за договорами оренди та 1 030 грн. 67 коп. судового збору.

Апеляційним судом Кіровоградської
області 26 жовтня 2006 року рішення суду першої інстанції скасовано,
постановлено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить
скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
й процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1. про
стягнення орендної плати, суд першої інстанції виходив із факту укладення
сторонами
10 листопада 2003 року та 5 листопада 2004 року договорів оренди
нежилого приміщення й невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати орендної плати,
у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі                                   101 531 грн.
26 коп.

Скасовуючи зазначене рішення та
постановляючи нове про відмову в позові, апеляційний суд виходив із
недоведеності ОСОБА_1. факту укладення ним із відповідачем договорів оренди
спірного нежилого приміщення від 10 листопада 2003 року та 5 листопада 2004
року й наявності діючого і не оспореного позивачем договору оренди спірного
приміщення від 1 грудня 2002 року, укладеного ОСОБА_2. за дорученням              ОСОБА_1. з іншою особою на підставі
довіреності від
3 листопада 2000 року.

При цьому судом апеляційної інстанції
не були прийняті до уваги на підтвердження факту укладення спірних договорів
висновки судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи від 21 і 28
лютого 2006 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК
України у разі допущення порушення або неправильного застосування норм
процесуального закону апеляційним судом (якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи) ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Постановляючи 26 жовтня 2006 року
рішення про відмову в позові та виходячи при цьому з дійсності договору оренди
від 1 грудня 2002 року, апеляційний суд у порушення норми ч. 3 ст. 61 ЦПК
України не врахував, що на цей час існувало рішення суду від 4 квітня 2006
року, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, яким визнано
недійсним цей договір оренди.

Крім того, досліджуючи обставини справи
та даючи оцінку законності договору від 1 грудня 2002 року, апеляційний суд
усупереч вимогам             ст. 11 ЦПК
України вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом даного спору є
стягнення орендної плати за договорами оренди, укладеними сторонами 10
листопада 2003 року та 5 листопада 2004 року, у той час як у договорі оренди
від 1 грудня 2002 року інші сторони, не залучені до участі у зазначеній справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК
України, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції
за правилами розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд вправі
дослідити докази, які були досліджені з порушенням встановленого порядку, а
також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено
поважними причинами.

Не приймаючи до уваги як доказ
укладення спірних договорів оренди висновок експерта від 21 лютого 2006 року
про вірогідність підпису в них ОСОБА_2., апеляційний суд, усупереч вимогам ст.
ст. 147, 150, 303, 304, 316 ЦПК України не дав оцінки іншим доказам, наданим позивачем
на підтвердження факту виконання сторонами зазначених договорів, зокрема: актам
взаєморозрахунків від 5 жовтня 2005 року, угоді про закінчення дії договору від
5 вересня 2005 року (а.с. 45, 46), висновку експерта від                  28 лютого 2006 року (а.с.
42).

Усупереч нормі ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяючи всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, суд апеляційної інстанції не викликав експерта для
дачі усного пояснення свого висновку та не обговорив питання про призначення
повторної чи додаткової експертизи, враховуючи характер висновку та його
значення для вирішення справи.

За таких обставин, рішення апеляційного
суду, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 338
ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст. ст. 334, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від                             26 жовтня 2006
року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Головуючий                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко

В.І. Гуменюк