Справа
№ 22-ц-754/2007 p.                                                                      Головуючий 1-ої інст. Бондаренко В.В.
Категорія; житлові                                                                                    Доповідач Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

1
березня 2007
року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді
Коростійової В.І.

Суддів                        Кокоші В.В.,

Кіпенка І.С. при секретарі -
Половецької А.В. розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 березня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням;

зустрічним позовом ОСОБА_2 (в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3), ОСОБА_4 до ОСОБА_1, 3-я особа виконком Ленінської районної ради м. Харкова про визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, -

встановила:

В червні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили
право користування житловим приміщення.
Він зазначав, що в 1973 році
на свою сім'ю: дружину - ОСОБА_5, сина - ОСОБА_6 та доньку -
ОСОБА_7 одержав
трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1.

Дружина померла в 1990 році, син - в 2001 році. Донька мешкає за межами України.

Він є наймачем квартири.

Крім нього в квартирі зареєстровані -
колишня невістка, ОСОБА_2,
онука -
ОСОБА_4, донька ОСОБА_2 від другого
шлюбу - ОСОБА_3, 1998
року народження.

В 1994 році
ОСОБА_2 забрала належне їй майно і разом з онукою залишила квартиру. Одружилась
вдруге, народила другу доньку - ОСОБА_3, і мешкає у чоловіка.

Посилаючись на те, що відповідачі більше ніж 6
місяців на спірній житловій площі не проживають, та на ст.ст. 71,
72 ЖК України просив визнати їх
такими, що втратили право користування квартирою.

В січні 2006
року ОСОБА_2 (в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3), а також ОСОБА_4,
звернулися до ОСОБА_1 з зустрічним позовом.

В обґрунтування позову посилались на те, що ОСОБА_1, з 1991
року, а вона -
1994 року в спірній квартирі не проживали.

З 1994 року ОСОБА_1 здавав квартиру в піднайм.

В 2002 р.
ОСОБА_4, з дозволу ОСОБА_1, поселилась в квартиру і мешкала там до 2003
року.

Влітку 2003 року, ОСОБА_2, з дозволу ОСОБА_1, робила ремонт в квартирі.

З березня 2004 року вона з доньками постійно мешкає в квартирі та
сплачує комунальні послуги.

Після пред'явлення до них позову, ОСОБА_1 привіз в
квартиру меблі, поставив їх в маленькій кімнаті, яку закрив на замок.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 живе в будинку померлих
батьків, а в спірній квартирі більш ніж 6 місяців без поважних причин не проживає, та на ст.ст. 71, 72 ЖК України просили визнати його таким, що втратив право користування
квартирою.

Взаємних вимог одне до одного сторони не визнали. При цьому ОСОБА_1 пояснив,
що ОСОБА_2 замінила в квартирі двері та перешкоджала йому користуватись спірним
житлом.

Представник виконавчого комітету Ленінської районної ради
м. Харкова до суду не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за
його відсутністю. Вирішення позову поклав на розсуд суду.

Рішенням Ленінського районного м. Харкова від 28
березня 2006
року задоволено зустрічний позов
ОСОБА_2 (в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3), ОСОБА_4 Постановлено визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування вказаною квартирою - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в частині визнання його таким, що втратив право користування
квартирою. Просе рішення
в зазначеній частині скасувати, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в позові відмовити. При цьому посилається на
недоведеність обставин, що мають значення
для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування
норм матеріального права. В іншій частині рішення
просив залишити без змін.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції відповідно до вимог ст. 303
ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона
підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні з таких
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжений наймодавцем, а в разі спору - судом.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 (в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3), ОСОБА_4 суд виходив із того, що факт відсутності ОСОБА_1 в спірній квартирі без
поважних причин понад шість місяців доведено.

Проте цей висновок не відповідає обставинам справи і
зроблений судом з порушенням норм процесуального і
матеріального права.

В рішенні суд зазначив, що ОСОБА_1 понад шість місяців
без поважних причин не проживає на спірній житловій площі.

Проте, з якого саме часу, не вказав.

Позивачі за зустрічним позовом посилались на те, що ОСОБА_1 в квартирі не живе і не цікавиться нею з 1991
року. Проте на підтвердження цього доказів не надали.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Наявні у справі докази спростовують
доводи позивачів.

Так, сама ОСОБА_2 в позовній заяві вказувала, що залишила
спірну квартиру з донькою ОСОБА_4 в 1994 році. З квітня 2002
по квітень 2003 року в квартирі,
з дозволу наймача ОСОБА_1, мешкала ОСОБА_4 З березня
2004 р.
вона з доньками постійно стала проживати в квартирі (а.с. 106).

В період, коли позивачі не жили в квартирі, наймач
ОСОБА_1 здавав її в піднайм та сплачував комунальні
послуги.

На підтвердження цього ОСОБА_1 надав квитанції про сплату комунальних послуг за 1994-1999
роки і погашення боргу за квартирну
плату за 2003
р. (а.с. 29-62, 66).

Зазначені факти свідчать, що ОСОБА_1 цікавився спірним
житлом утримував його.

В 2004,
2005 році комунальні послуги сплачувала ОСОБА_2 При цьому вона використовувала право ОСОБА_1 на 50
% знижку, як ветерана війни (ах. 7,
141-150).

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2, після вселення в
квартиру, визнавала за ОСОБА_1 право на жиле приміщення.

Як і визнала його і раніше, коли в 2003 році, з дозволу
ОСОБА_1, вселила в квартиру свою доньку ОСОБА_4 та почала ремонтні роботи (а.с.
106).

Про це свідчить і той факт, що зустрічний позов пред'явлено за сплином семи місяців після пред'явлення позову ОСОБА_1

Зазначеним доказам суд першої інстанції належної оцінки
не дав.

Суд
не дав також оцінки і тій обставині,
що в спірній квартирі, в окремій кімнаті,
знаходяться меблі, холодильник та люстра ОСОБА_1

Цей факт встановив суд при огляді спірної квартири 18 квітня 2005
року (а.с. 81-82).

Суд першої інстанції не врахував, що з приводу
користування житлом між сторонами склалася
конфліктна ситуація, що підтверджується матеріалами Ленінського районного відділу міліції м. Харкова (а.с. 132-133,
135-138).

ОСОБА_2 чинила перепони ОСОБА_1 в користуванні квартирою.
В 2004 році
вона замінила вхідні двері і вселила квартиранта.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням немає.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне
рішення суду в частині визнання
ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - скасувати з підстав передбачених п.п 3,
4 ст. 309 ЦПК України і в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. З, 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА;

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28
березня 2006
року в частині визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 - скасувати.

В позові ОСОБА_2 (в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3), ОСОБА_4 про визнання
ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 -відмовити.

В іншій частині це ж рішення
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили
з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з. дня набрання ним законної сили.