У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25 травня  2007
року                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Костенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка М.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1на бездіяльність відділу
державної виконавчої служби Новогродівського міського управління юстиції за заявою ОСОБА_1про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами
рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 19 вересня                  2001 року, ухвал Апеляційного суду
Донецької області від 1 листопада 2001 року та
Верховного Суду України від 19 лютого 2002 року,

в с т а н о в и л а:

У
вересні 2001 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Новогродівського міського суду
Донецької області від 25 травня  2001
року постановлено стягнути з
ДВАТ “Шахта Новогродівська” на його користь заборгованість по заробітній
платі в розмірі 7 139 грн. 85 коп.

Виконавчий лист про стягнення вказаної заборгованості
знаходиться на виконанні у
відділі державної виконавчої служби (далі - ДВС) Новогродівського міського
управління юстиції.

Вважаючи, що орган виконавчої служби неналежним чином
здійснює заходи по виконанню судового рішення, не звертає стягнення на майно
боржника, просив його скаргу задовольнити, визнати бездіяльність вказаного
відділу ДВС неправомірною.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області
від                19 вересня  2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Донецької області від 1 листопада 2001 року, в задоволенні скарги
відмовлено.

Ухвалою
Верховного Суду України від 19 лютого 2002 року в задоволенні
касаційної  скарги на вказані рішення
відмовлено.

У
обгрунтування заяви про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими
обставинами ОСОБА_1 посилається на визнання                   цих рішень Європейським
судом з прав людини такими, що
порушують міжнародні зобов'язання України, та ставить питання про їх
скасування.

Заява ОСОБА_1   підлягає задоволенню
з таких підстав.

Рішенням
Європейського суду з прав людини від 4 жовтня 2005 року постановлено, що
протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до
пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має сплатити заявнику 1 500
ЄВРО для відшкодування матеріальної та моральної шкоди плюс суму будь-якого
податку, який може бути стягнутий із заявника, конвертовану в українську гривню
на день здійснення платежу; на суму нараховуватиметься пеня, яка дорівнює граничній
позичковій ставці Європейського Центрального Банку плюс три відсотки з часу,
коли закінчаться вищезгадані три місяці, і до моменту повного розрахунку; решту
вимог заявника щодо справедливої сатисфакції відхилено.

Ухвалюючи рішення у справі “Беліцький проти України”, Європейський суд з
прав людини виходив з того, що у жодному випадку державний орган не може
посилатися на відсутність ресурсів для оплати заборгованості, присудженої
рішенням суду. Утримуючись понад три роки та три місяці від застосування заходів,
необхідних для виконання остаточного судового рішення, винесеного у справі,
українські державні органи позбавили п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -
Конвенція) та статті 1 Протоколу 1 до неї, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року
№ 475/97-ВР, їхньої позитивної дії.

За змістом п. 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на розгляд цього
питання судом упродовж розумного строку.

Згідно з п. 1 статті 1 вказаного Протоколу кожна
фізична або юридична особа  має  право
мирно  володіти своїм майном.  Ніхто не може бути позбавлений свого
майна   інакше як в інтересах суспільства
і на умовах,  передбачених законом  або загальними принципами міжнародного права.

Суд також зазначив у рішенні позицію щодо можливості заявника вважатися
жертвою  порушення його прав,
гарантованих Конвенцією, з огляду на тривалість невиконання рішення, винесеного
на його користь.

Таким чином, Європейський суд з прав людини дійшов висновку щодо порушення
у цій справі п. 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу 1 до неї.

Відповідно до ст.
354 ЦПК України судові рішення у цивільних справах можуть бути переглянуті у
зв'язку із винятковими обставинами після їх перегляду у касаційному порядку,
якщо вони оскаржені з мотивів визнання судового рішення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана Україною, таким, що порушує міжнародні
зобов'язання України.

За таких обставин ухвалені в справі рішення судів першої, апеляційної та
касаційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд у суд першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 357, 358  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Заяву
ОСОБА_1про
перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами задовольнити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області
від               19 вересня 2001 року,
ухвалу Апеляційного суду Донецької області від               1 листопада 2001 року й
ухвалу  Верховного Суду України від 19
лютого 2002 року скасувати, справу направити на новий розгляд у суд першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   А.В.
Гнатенко

Судді Верховного Суду України

М.І.  Балюк
В.М. Барсукова   І.С.   Берднік

Н.П. Лященко   Л.І.
Охрімчук   М.В. Патрюк

Л.І.
Григор'єва   В.І.   Гуменюк
В.Г.  Данчук   А.В.
Костенко   Є.Ф. Левченко

Ю.В.Прокопчук   М.П. Пшонка   Я.М. Романюк
Ю.Л. Сенін   В.М. Шабунін

Л.М. Лихута

А.Г. Ярема