Справа 22ц - 797/ 2007 р. Категорія
Головуючий в 1-ій інстанції
Коверзнєв В.О. Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2007
року.              Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі:
головуючого - судді Смаглюк Р.І., суддів Бобрової І.О., Редьки А.Г.,

при секретарі
Вареник О.М.,

з участю
представника позивача, відповідача,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу позивача відкритого акціонерного
товариства „Укртелеком" /далі ВАТ „Укртелеком"/ на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від ЗО березня 2007 року у справі за
позовом ВАТ „Укртелеком" до ОСОБА_1 про зміну умов договору оренди, -

встановив:

В апеляційній
скарзі позивач ВАТ „Укртелеком" просить скасувати вказане рішення
внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права і справу направити на новий судовий розгляд.

В грудні 2006 року ВАТ
„Укртелеком" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну умов оренди
нежитлового приміщення з таких підстав. Відповідно до договору № НОМЕР_1 позивач орендує
у відповідача нежитлове приміщення площею 19,5
кв. м в АДРЕСА_1
Чернігівського району для розміщення АТС.
За період з 1 січня 2004 року по 1 січня 2006 року позивач
сплачував відповідачу орендну плату без відрахування з неї суми податку
відповідно до п.9.1.2 ст. 9
Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", внаслідок чого
утворилася переплата орендної плати в сумі 2409 грн. 04
коп. На пропозицію позивача внести зміни до п.2 договору оренди шляхом
зарахування цієї суми в рахунок майбутніх платежів відповідач відмовився і
прийняв рішення про розірвання договору оренди. Розірвання цього договору
суперечить суспільним інтересам, оскільки позбавляє жителів АДРЕСА_1 засобів
зв'язку, приведе до перевищення затрат сторін для виконання умов договору на
змінених умовах. Тому просить змінити договір оренди шляхом доповнення пунктом 2.4 такого змісту:
"Безпідставно збільшена орендна плата, сплачена орендарем

2

орендодавцю,
зараховується в рахунок подальших орендних платежів" та заборонити
розірвання договору оренди ОСОБА_1 з викладених ним підстав.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2007 року в позові
відмовлено. Суд прийшов до висновку з таких підстав. За договором оренди
НОМЕР_1 відповідач
ОСОБА_1, власник нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 Чернігівського району,
передав в оренду частину цієї будівлі площею 19,5 кв. м за ціною 25
грн., 64 коп. за 1 кв. м площі.
Відповідно до ст. 9.1.1 Закону
України „Про податок з фізичних осіб" від 22 травня 2003
року / в дії з 1 січня 2004 року/ податковим
агентом платника податку -
орендодавця при нарахуванні доходу від надання в оренду нерухомого майна є
орендар. З матеріалів справи суд першої інстанції встановив, що відповідач за
період з 1 січня 2004 року по 1 жовтня 2006 року відрахування податку з доходів
позивача не проводив. В подальшому позивач усунув це порушення перерахуванням
до бюджету податку в сумі 2409
грн. 04 коп.
Таким чином, позивач фактичного переплатив за цей період відповідачу цю суму.
Проте відповідач безпідставно не визнав отримання переплати орендної плати за
цей період і відмовився зарахувати цю суму в рахунок подальших платежів.
Зменшення орендної плати з 1
жовтня 2006 року він
вважає недопустимим, тому після письмового попередження з 20 лютого 2007 року припинив в
односторонньому порядку дію договору оренди. Оскільки дія договору припинена, а
позивач не оскаржує одностороннє розірвання, відсутні підстави для задоволення
позову.

В апеляційній
скарзі позивач вважає вказане рішення незаконним внаслідок неправильного
застосування норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції
не розглянута позовна вимога щодо заборони розривати договір оренди в
односторонньому порядку по висунутим відповідачем вимогам, а тому суд
безпідставно не застосував норми п.4 ст. 652
ЦК України, оскільки таке розірвання договору суперечить суспільним
інтересам територіальної громади АДРЕСА_1 і
наносить шкоду позивачу. Крім цього висновок суду суперечить встановленим
обставинам. Суд встановив, що орендарем не були порушені умови договору оренди
і орендодавець отримав належне йому за договором оренди. Тому відповідно до ч.1
ст. 782 ЦК України
у нього не було підстав для одностороннього розірвання договору, але суд зробив
протилежний висновок, без належної оцінки того, що в орендованому приміщенні
знаходиться і функціонує АТС
позивача, а відповідач перешкоджає доступу до неї і не допускає позивача до
обладнання АТС. Тому просить
скасувати вказане рішення і справу направити на новий судовий розгляд.

3

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню частково, рішення суду -скасуванню
з постановлениям нового
рішення по відмову в позові з таких підстав.

Як вбачається з
матеріалів справи, між сторонами був укладений 1 січня 2004
року договір оренди нежитлового приміщення в АДРЕСА_2, площею 19,5
кв. м строком на 10 років / л.с.6-7/.

Вказаний договір
не відповідає вимогам ст. ст, 793-797
ЦК України. Відповідно до вимог 4.2 ст.793 та ст. 794 ЦК України / в ред.
до 10 січня 2007 року/ договір оренди будівлі або іншої капітальної споруди /їх
окремої частини/ строком на один рік і більше підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації. В порушення вказаних вимог закону договір
оренди від 1 січня 2004 року нотаріально
не посвідчений і не зареєстрований державним органом влади. Відповідно до ч.1
ст. 220 ЦК
України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК
України нікчемний договір є недійсним, недійсний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний  договір є недійсним з моменту його вчинення
/ч. 1 ст. 236 ЦК України/.
Таким чином, укладений сторонами договір оренди від 1 січня 2004 року є нікчемним
з часу його вчинення і не породжує юридичні наслідки для сторін.

Суд першої
інстанції при вирішення спору між сторонами не дав оцінки цим обставинам,
обґрунтував висновок, виходячи з факту визнання сторонами договору оренди
нежитлового приміщення дійсним.

З цих самих
підстав виходить апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги. Однак як
висновки суду першої інстанції, так і доводи апеляційної скарги не можуть
обґрунтувати настання юридичних наслідків нікчемного договору. Рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п. п.
3,4 ст. 309 ЦПК України з постановленням нового рішення про відмову в позові не
з підстав, викладених в мотивувальній частині рішення, і не на підставі доводів
апеляційної скарги, а з виходом за мела апеляційної скарги відповідно до ч.3
ст. 303 ЦПК України з підстав неправильного застосування норм матеріального
права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.
303, 307, п.п.3, 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 10, 62, 212 ЦПК України,
ст.ст. 793-797, ч.1 ст.220, ч.2 ст.215, ч.1 ст.216, 236 ЦК України, апеляційний
суд

вирішив:

4

Апеляційну
скаргу ВАТ „Укртелеком" задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від ЗО березня 2007 року скасувати.
Відмовити ВАТ „Укртелеком" в позові до ОСОБА_1 про зміну умов договору
оренди.

Рішення набирає
чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.