У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  2 квітня      2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1
на   рішення Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 січня
2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного
товариства "Страхова компанія "Бонус" про стягнення
заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,
вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача на
посаді директора Дніпропетровської філії.

У зв'язку з невиплатою
заробітної плати він подав заяву про звільнення його з роботи за ч. 3 ст. 38
КЗпП України.

Проте при звільненні
відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, чим порушив його права.
Просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від                 12 жовтня 2006 року позов
задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31 січня 2007 року зазначене рішення суду першої інстанції
скасовано й постановлено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм
процесуального права  та ставить питання
про скасування рішення апеляційного суду й залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що заява про звільнення позивача з роботи
відповідачем не розглядалася, у зв'язку з тим, що наказом від 17 березня 2005
року наказ від 15 грудня  2004 року про
прийняття його на роботу був скасований; вказаний наказ від 17 березня 2005
року в установленому порядку незаконним не визнавався і не скасовувався.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України    суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства "Страхова компанія
"Бонус" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації
за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на   рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31 січня 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України                                                      А.Г. Ярема