АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                              Косогор Г. О.

суддів                                Ткачук 0.0. Ісаєвої Н.В.

при секретарі                             Ісаєвої Ю.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 26 квітня 2002 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя,

встановила:

У лютому 2002 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя,
посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вирішити питання про розподіл
майна позасудовим порядком їм не вдалося. В перелік майна, що підлягало
розподілу, позивач просив включити домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Ізмаїлі
вартістю 63 924 грн., кухонний гарнітур вартістю 1 000 грн., телевізор «JVC»
вартістю 750 грн., телевізор «DAEWOO» з тумбою вартістю 2 500 грн., кухонні м'які меблі
вартістю 600 грн., електрогазову плиту «Ардо» вартістю 900 грн., очищувач
повітря «Ардо» вартістю 390 грн., пральну машину-автомат «Індезіт» вартістю 1
500 грн., м'які меблі вартістю 1 500 грн., два дитячих крісла-дивана загальною
вартістю 750 грн.,
одноповерхову домоволодіння, що розташована у товаристві «Дунай вартістю 10 000 грн. (ділянка
№7).

При розподілі майна ОСОБА_3. просив виділити йому 1/2
частину домобудівлі, телевізор «DAEWOO» з тумбою,
кухонний гарнітур, кухонні м'які меблі, пральну машину-автомат «Індезіт», м'які
меблі.

Відповідачка ОСОБА_4 позов визнала частково. Не
заперечуючи проти розподілу майна взагалі, вона заперечувала проти
запропонованого позивачем варіанту розподілу майна, посилаючись на те, що на її
утриманні знаходиться неповнолітня дитина, а також на свій стан здоров'я,
відповідачка просила виділити їй телевізор «DAEWOO» з
тумбою вартістю 2 500 грн., електрогазову плиту «Ардо» вартістю 900 грн.,
очищувач повітря «Ардо» вартістю 390 грн., пральну машину-автомат «Індезіт»
вартістю 1 500 грн.,
одне дитяче крісло-диван вартістю 375
грн., тобто майна на суму 5
665»иэн.. заперечуючи проти виділення їй одноповерхової домобудівлі
у товаристві «Дунай», ОСОБА_4 просила стягнути з позивача вартість 1/2 частини
вказаної домобудівлі.

Позивач із запропонованим варіантом поділу майна у
судовому засіданні погодився.

Рішенням Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 26 квітня 2002 року позовні
вимоги ОСОБА_3 було задоволено у повному обсязі.

Справа №22ц- 215/2007
р.

Головуючий 1- ої інстанції Волхов Ю.Р. Л

Доповідач: Ткачук О.О.

На дане рішення принесена апеляційна скарга ОСОБА_1,
ОСОБА_2, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції
у частині розподілу домобудівлі  №АДРЕСА_1 у м. Ізмаїлі
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та направлення справи на новий розгляд у цій частині до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваного
рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст..
307 п.4 ЦЙК України ( в
редакції 1963 року), а
також ст. 311 п.4 ЦПК
України (в
редакції 2005 року)
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд вирішив питання про права, та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно ст..
77 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в
редакції 1968 року,
якій діяв на період розгляду справи), батьки не мають права на майно дітей.

ОСОБА_3, та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1985 до 2002 року. У шлюбі у
них народилися дві доньки: ОСОБА_1 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, та ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Як вбачається з документів, які додані до апеляційної
скарги, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та дві їх неповнолітні доньки - у період шлюбу
одержали квартиру №АДРЕСА_2 у м.
Ізмаїлі Одеської області. 5 грудня 1995 року усі четверо приватизували
вищеназвану квартиру, а 25 грудня 1995 року ОСОБА_3., та ОСОБА_4, які діяли в
своїх інтересах, та і інтересах своїх неповнолітніх дітей, продали квартиру,
шляхом укладення угоди на Одеській Товарній біржі. На укладення угоди дала
згоду рада опіки, га піклування при Ізмаїльській міській Раді Одеської області.

7 грудня 1995 року ОСОБА_4
придбала по договору купівлі -
продажу домоволодіння №АДРЕСА_1, у м.
Ізмаїлі, Одеської області, згідно договору купівлі -продажу, також
укладеному на Одеській Товарній біржі. При придбанні будинку інтереси дітей, як
колишніх співвласників квартири, та які у той час були неповнолітні, ніяк не
були захищені.

У 2002
році батьки апелянтів розірвали шлюб. У 2000 році вони у приватного нотаріуса Ізмаїльського
нотаріального округу розділили домоволодіння і кожному з батьків стало належати
по 1/2 частині домоволодіння, а рішенням Ізмаїльського міськрайсуду від 26 квітня 2002 року
домоволодіння між подружжям було
розділено у натурі.

Діти сторін фактично були позбавлені власності, оскільки
батьки не повідомили суд про те, що придбали домоволодінню після продажу
квартири, яка належала на праві власності у тому числі і донькам, старшій із
котрих вже було 19 років,
та їх інтереси також ніяк не були захищені.

З таких підстав судова колегія вважає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення вирішив питання про права, та обов'язки осіб,
які не брали участі у справі.

Судова колегія не бере до уваги посилання представника
ОСОБА_3. на те, що спірне домоволодіння було придбано на 18 днів раніше ніж
продана квартира, яка належала на праві власності у тому числі і дітям,
оскільки, як вбачається з матеріалів справи подружжя придбали 7 грудня 1995 року стару
будівлю, яку знесли і з 1996
року збудували нову. При цьому представник ОСОБА_3. не довів, що кошти від
продажу частин квартири №АДРЕСА_2 у м.
Ізмаїлі Одеської області, які належали на праві власності дітям залишилися їм,
а не були витрачені на будівлю будинку, право власності на якій було визнано
тільки за подружжям.

Керуючись СТ..СТ. 311
п.4, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити Рішення
Ізмаїльського міскрайсуду Одеської області від 26 квітня 2002
року скасувати. Направити справу на новий розгляд до того ж суду, іншим
складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили у Верховний Суд України.

Головуючий

Судді: