РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого  2007
року                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка А.В.,

суддів:
Гуменюка В.І.,
Косенка В.Й.,

Данчука
В.Г.,                            Балюка
М.І.,-

розглянувши  у судовому засіданні справу за позовом
відкритого акціонерного товариства «Побутова хімія» до ОСОБА_1 про звільнення
жилого приміщеня, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства «Побутова хімія» про визнання права на жилу площу,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2003 року ВАТ «Побутова хімія» звернулося із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1, як працівнику підприємства,
надана для проживання кімната НОМЕР_1 у належному товариству гуртожитку по
АДРЕСА_1. На час ремонту вказаної кімнати ОСОБА_1 у 1999 році була надана у
користування кімната НОМЕР_2. Оскільки ремонт кімнати НОМЕР_1 до цього часу не
проведений, кімната НОМЕР_2 нею не звільнена. Крім цього, у 1992 році позивач
зайняла кімнату НОМЕР_3 і на вимоги товариства даного жилого приміщення не
звільняє.

У зустрічному позові ОСОБА_1, посилаючись на те, що
кімнати НОМЕР_2 і НОМЕР_3 займає тривалий час, має сім'ю з чотирьох осіб,
просила визнати за нею право користування.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від
19 лютого 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 травня 2004 року, у задоволенні позову ВАТ «Побутова
хімія» відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 і членами її
сім'ї право на проживання у кімнатах НОМЕР_3 та НОМЕР_2.

У касаційній скарзі ВАТ «Побутова хімія» просить ухвалені
рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права та ухвалити рішення про виселення відповідачки із кімнати
НОМЕР_3.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про звільнення кімнати
НОМЕР_3 у гуртожитку, суд виходив з обставин пропуску строку позовної давності
і послався на те, що позивач не оспорював проживання там сім'ї протягом 12
років. Ці ж обставини суд поклав в основу висновків про визнання за нею та
членами сім'ї права користування кімнатами НОМЕР_3 та НОМЕР_2.

Проте цих висновків суд дійшов з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що наказом Фонду державного майна
Автономної Республіки Крим від 24 червня 1996 року Сімферопольський завод
побутової хімії був реорганізований у ВАТ «Побутова хімія». Питання передачі
майна товариству, зокрема, гуртожитку по АДРЕСА_1, вирішувалося у 2002 році
(а.с. 66-77).

Встановлено, що у кімнаті НОМЕР_1 ОСОБА_1 поселена
відповідно до ордеру НОМЕР_4 (а.с.5). Переселення у кімнату НОМЕР_2 дозволено
на час ремонту кімнати НОМЕР_1.

Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про
гуртожитки жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої
громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі
рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства,
установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу
площу у гуртожитку положення не містить.

Суд фактично надав ОСОБА_1 додатково два жилі приміщення
у гуртожитку, який належить позивачу, що не узгоджується з порядком надання
житлової площі у гуртожитках, передбаченим Примірним положенням про гуртожитки.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив його
без змін.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвала суду
апеляційної інстанції не можуть залишатися у силі і підлягають скасуванню.

Згідно зі статтею 341 ЦПК України суд касаційної
інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення, якщо
застосовано закон , який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Суд помилково дійшов висновку при застосуванні статей
256, 257 ЦК України, оскільки підприємство не порушило строк звернення за
захистом порушеного права, так як кімната НОМЕР_3 відповідачці не надавалась і
вона в установленому законом порядку не поселялась, а зайняла її із власної
ініціативи без ордера.

Кімната НОМЕР_2 надана у користування відповідачці
тимчасово на час проведення ремонтних робіт у кімнаті НОМЕР_1, тому до
закінчення ремонту відповідачка кімнату НОМЕР_2 займає правомірно.

Враховуючи викладене, вимоги ОСОБА_1 про визнання права
користування кімнатою НОМЕР_3 у гуртожитку необґрунтовані, а вимоги відкритого
акціонерного товариства «Побутова хімія» до ОСОБА_1 про звільнення кімнати
НОМЕР_3 обґрунтовані.

Керуючись статтями 335, 338, 341, 346 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Побутова хімія»
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя від 19 лютого 2004
року та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 травня 2004
року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Побутова
хімія» про визнання права на житлову площу відмовити.

Позов ВАТ «Побутова хімія» задовольнити. Виселити ОСОБА_1 з кімнати НОМЕР_3
в гуртожитку по АДРЕСА_1 у кімнату НОМЕР_2 цього ж гуртожитку, як тимчасово
надану на час проведення ремонту у кімнаті НОМЕР_1.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
В.І. Гуменюк

М.І. Балюк

В.Г.Данчук

В.Й. Косенко