Справа № 22-ц-60/2007 року Категорія: стягнення суми
Головуючий 1 інст.- Плетньов В.В. Доповідач-   Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня 2007 року                                                                              м. Харків

Судова колегія
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в
складі:

головуючого -     судді Борової С.А.,

суддів             -                Швецової Л.А., Яцини В.Б.,

при секретарі -                Шевченко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2006 р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування упущеної вигоди,

встановила:

У травні 2005 року ОСОБА_2.
звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вказаною позовною заявою
до ОСОБА_1. в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму 8060,00 грн. на
відшкодування збитків, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1. вона купила у ОСОБА_1. квартиру АДРЕСА_1, відповідач отримала від неї гроші
згідно договору, але звільняти квартиру відмовилась. Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 15.11.04
р. ОСОБА_1. була виселена з вказаної квартири. Фактично судове рішення було
виконано в примусовому порядку ІНФОРМАЦІЯ_2. До
цього часу позивач була позбавлена можливості користуватися квартирою, яку придбала для того, щоб здавати її в найом
громадянам та отримувати прибуток.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив
задовольнити в повному обсязі, пояснив, що позивач не мала можливості здавати
квартиру в оренду та отримувати прибуток.

Відповідач в судове
засідання не з'явилася, про час розгляду справи була повідомлена належним
чином.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2006 р. позов

ОСОБА_2. задоволений. З ОСОБА_1 стягнуто 8060,00 грн. на

відшкодування     збитків,     а
також   судові     витрати
у     сумі     82,00     грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати та передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду,
посилаючись на неповне з"ясування судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

При цьому вказала, що суд в порушення норм ЦПК України не постановив по
справі заочного рішення, оскільки відповідач був відсутній в
судовому засіданні, крім цього суд не відклав розгляд справи у зв"язку з
тим, що відповідач знаходилася у м. Лозовая Харківської області у зв"язку
із хворобою матері, яка потребує стороннього догляду.

2

Судова колегія
вислухавши доповідь судді, пояснення сторін які заявилися, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою
підставою для скасування рішення.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи
рішення про відшкодування відповідачем ОСОБА_1. збитків у сумі 8060 грн., районний суд виходив з того, що між сторонами ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого власником
квартири стала ОСОБА_2. У зв"язку з тим, що відповідач
своєчасно не звільнила квартиру позивач не мала можливості здавати квартиру в
найом та отримувати прибуток. У зв"язку з тим, що відповідачка відмовилася
від проведення експертизи, суд стягнув з
відповідачки заявлену позивачем суму не отриманої вигоди 8060 грн.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми
матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на
підставі п.п. З і 4 ст. 309 ЦПК України,
рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову із наступних підстав.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції
пояснив, що після укладення договору відповідач звільнила квартиру
лише у березні 2005 року, за
період 10.07.2004 року по 15.03.2005 року сума
упущено вигоди склала 8060
грн. Дії державного виконавця стосовно несвоєчасного виконання рішення
Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2004 року у судовому порядку не
оскаржував, інших доказів, які б підтверджували суму 8060 грн. у нього не має,
також вказав, що позивач раніше квартири в
оренду не передавала, як суб"єкт підприємницької діяльності не
зареєстрована.

Відповідач вказала, що позивач не надала доказів в обгрунтування вказаної
суми, оскільки ТОВ „САБО консалтинг"
не має права проводити експертне дослідження, оскільки не є експертною
установою.

Судом
апеляційної інстанції встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

За договором
купівлі-продажу одна сторона (
продавець) передає або зобов'язується передати майно ( товар) у
власність другій стороні (
покупцеві), а покупець приймає та зобов'язується прийняти майно ( товар) і
сплатити за нього певну грошову суму, вказана норма передбачена ст. 655 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1. У п. 5 вказаного
договору передбачено, що ОСОБА_1. звільнить квартиру до ІНФОРМАЦІЯ_3, а також
сплатить заборгованість по квартирній платі по строку на ІНФОРМАЦІЯ_4.

У зв"язку з відмовою відповідача добровільно звільнити вказану
квартиру, позивач звернулася до суду і рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2004 року
позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні

3

квартирою АДРЕСА_1 задоволені, також ОСОБА_1 була виселена із вказаної квартири без надання іншого
жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення було виконано ІНФОРМАЦІЯ_5, про що
був складений акт державного виконавця від ІНФОРМАЦІЯ_5 (
а.с. 6), даних
про те, що позивач у встановленому законом порядку оскаржила дії державного виконавця стосовно несвоєчасного виконання
рішення суду від 15 листопада 2004 року ні районному суду, ні суду апеляційної інстанції надано не
було.

Відповідно до ч.
1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати
кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними
ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її
передання відповідно до умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив
зобов'язання, має право відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При
визначенні неодержаних доходів (
упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Тобто пред"явлення вимог про
відшкодування не отриманих доходів ( упущеної вигоди) покладає на
кредитора обов'язок доказати, що вказані доходи ( вигода) не є абстрактними, а дійсно ним були би отримані
у випадку належного виконання боржником своїх обов'язків.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг зі звіту про ринкову вартість втраченої вигоди - доходів, що може отримати за звичайних
обставин власник речі - квартири,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за час з 10.07.2004 року по 15.03.2005 року не є неналежним доказом не отриманого
доходу позивача в наслідок затримки звільнення квартири відповідачем, оскільки носить вирогідний характер і не свідчить
про реальну можливість отримання цього доходу, інших доказів, на які
посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог -суду не надано.

У зв'Язку з
вищевикладеним, судова колегія вважає, що позов ОСОБА_2. задоволенню не
підлягає.

На підставі 611,623,655 ЦК України,
керуючись ст.ст. 301,302,
п.п.З і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України,
судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київского районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2006 року скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позову щодо стягнення з ОСОБА_1 відшкодування
збитків у сумі 8060 грн.
відмовити.

Рішення суду
набирає чинності негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня його
проголошення.