АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-125/2007                                    Головуючий у 1 й інстанції-Тимченко С.О.
Категорія-40                                                                     Доповідач - Григорченко Е. І.
УХВАЛА    ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 січня 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів-
ГригорченкаЕ.І,Прозорової
М.Л.

при секретарі - Білоконь Н.В.

з участю
адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Профдезінфекція про визнання наказу про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_2р., де ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового, задовольнивши її позов в повному обсязі, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права /а.с. 150/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_2р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачка з ІНФОРМАЦІЯ_3 р. працювала у відповідача
на посаді бухгалтера /а.с. 3-5/

В зв'язку зі скороченням штату працівників, зокрема посади бухгалтера,
позивачка, наказом відповідача НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року була
попереджена про звільнення ІНФОРМАЦІЯ_6 року і їй була
запропонована інша робота дезінфектором, однак вона відмовилася /а.с. 29, 35/.

Наказом КП Профдезінфекція від ІНФОРМАЦІЯ_5р.НОМЕР_2 позивачка звільнена з посади бухгалтера за скороченням штату по п. 1 ст. 40 КЗпП України, /а.с. 10/.

На час звільнення позивача
бухгалтерський облік на підприємстві проводився

через
бухгалтерську фірму "Аудит", посада бухгалтера у відповідача була
відсутня, що підтверджується штатним розписом на
ІНФОРМАЦІЯ_7
роки /ас. 18,66/.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не
находить підстав для задоволення скарги та скасування
рішення суду, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та, дав їм належну правову
оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами, поясненнями свідків та самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, керуючись
діючим процесуальним та матеріальним
законом, зокрема п. 1 ст. 40 КЗпП України, ч. З ст. 184 КЗпП України, та виходячи з
роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 9 постанови пленуму «Про практику розгляду судами трудових
спорів» № 9 від 06.11.1992 року /із змінами та доповненнями/, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про відмову позивачці в її
позовних вимогах, оскільки вона була звільнена відповідно до діючого законодавства.

Доводи позивачки, приведені в апеляційній скарзі про те, що вона є одинокою
матір'ю, а тому відповідач не мав права звільняти
її з роботи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, згідно
ст.ст. 18-1, 18-2 Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми", а також п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 / із змінами та доповненнями/, де роз'яснено, що одинокою матір'ю слід
вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про
народження дитини якої відсутній запис про батька останньої або цей запис зроблено в установленому порядку за
вказівкою матері, а також вдову, іншу жінку,
яка виховує та утримує дитину сама. В останньому разі йдеться про жінку, яка не має можливості отримувати кошти від батька
дитини або ці кошти є мізерними.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що у дитини є батько і вона
отримує аліменти від нього на утримання
дитини, тобто зазначені обставини свідчать про те, що позивачка не
є одинокою матір'ю.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки
доказів, незгоди з висновками суду по їх
оцінці та особистого тлумачення норм права, що протирічить
діючому законодавству.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки
доказів належить суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Справа судом 1-ї інстанції розглянута в межах
заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою
скасування правильного по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань
згідно ст. 308 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги є необгрунтованими, а рішення суду відповідає
вимогам закону і матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від  ІНФОРМАЦІЯ_2року - залишити без
змін.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з цього часу.