Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
В.М.,    Берднік І.С.,   Григор'євої Л.І., -
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод у
здійсненні права власності, вселення, зобов'язання зняти з реєстраційного
обліку і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Четверта Одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту і
свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом частково недійсним та
визнання права власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними спорудами,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначав, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві
власності його бабусі ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще при житті бабуся
повідомила своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про те, що вона заповідає все своє майно
онуку, тобто йому, і зробила в нотаріальній конторі заповіт. Після поховання
бабусі, він отримав свідоцтво про право власності на зазначене домоволодіння.
Про це знав і відповідач ОСОБА_2, який на той час проживав у будинку,
перетворивши його у будинок для п'яниць.
На неодноразові прохання та вимоги припинити вести такий образ життя і не
перешкоджати йому, позивачу, в користуванні своєю власністю - спірним
домоволодінням, відповідач не реагував. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1
просив задовольнити його вимоги.
ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив
поновити йому строк позовної давності для звернення до суду, визнати частково
недійсним заповіт і свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнати за
ним право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. В обґрунтування
позову посилався на те, що йому не було відомо про заповіт і про те, що племінник
прийняв спадщину та став власником домоволодіння. Зазначав, що оскільки на день
смерті матері він був інвалідом третьої групи, то має право на обов'язкову долю
в спадщині у розмірі не менш 2/3 частини, яка б належала кожному із спадкоємців
по закону, незалежно від змісту заповіту. Крім того, здійснивши ремонтні роботи
та провівши систему опалювання в самовільно побудованому будинку, вважає, що
вартість будинку значно збільшилась. Тому, просив визнати за ним право
власності на 1/2 частину спадкового майна.
Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 28 вересня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 21 листопада 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено. В
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5
просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження може бути лише неправильне застосування судом
норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 28 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 21 листопада 2006 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М.Барсукова

І.С.Берднік

Л.І.Григор'єва