Справа № 22ц-111/2007                                        Головуючий у першій інстанції -
Категорія - цивільна    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 січня 2007 року                                                                                      м.
Чернігів

Апеляційний    суд   Чернігівської   області

у складі:

головуючого - судді: Євстафіїва
O.K.

суддів:                                    Л а кізн Г.П., Редьки А.Г.

при секретарі:                      Вареник О.М.

з
участю: позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Чернігівгаз",
третя особа - ОСОБА_4,
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

У травні 2006 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ „Чернігівгаз" про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 28.09.2005 р. з вини водія
ВАТ „Чернігівгаз" ОСОБА_4 внаслідок ДТП
був пошкоджений автомобіль „ВАЗ-21051", що належить гр-ці ОСОБА_6,
яким він керував на підставі довіреності.

Після проведення судової
автотоварознавчої експертизи позивач уточнив розмір заявлених
вимог, і просив стягнути з відповідача 4150,97
грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням
автомобіля, 1000 грн.
моральної шкоди та всі витрати, пов'язані з розглядом даної справи, в тому
числі 84 грн.
витрат на бензин для поїздок до суду.

Рішенням Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 07 листопада 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в зв'язку з тим,

2

що позивач не
довів наявності вини в ДТП третьої особи - ОСОБА_4, що на час ДТП припинилась
дія довіреності, виданої позивачу ОСОБА_1 власником автомобіля ОСОБА_6 в
зв'язку із смертю останньої, а тому ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі
щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди, а також в зв'язку з недоведеністю
факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

У грудні 2006
року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2006 року та ухвалити
нове рішення про задоволення позову. ОСОБА_1 посилається на те, що на момент ДТП він не знав, що
ОСОБА_6 померла, тому він не знав про припинення представництва за виданою
довіреністю, і продовжував користувався автомобілем. Він вважає себе
володільцем автомобіля відповідно до довіреності, з врахуванням положень ст. 248 ЦК України та
роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди". Висновок суду про недоведеність вини третьої особи ОСОБА_4 не
відповідає дійсності. Так, працівники ВДАІ Чернігівського РВ УМВС виїхали на
місце ДТП, склали відповідні документи і прийняли рішення про відсутність вини
ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, тому не складали відносно нього протокол про скоєння
адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КпаП. Згідно постанови судді
Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.2006р. водій ОСОБА_4 при
повороті ліворуч не впевнився, що маневр буде безпечним, внаслідок чого
відбулось зіткнення з автомобілем „ВАЗ 21051" і пошкодження транспортних
засобів. Оскільки ОСОБА_4 перебуває у
трудових відносинах з відповідачем, то згідно ст. 1172 ЦК України, відповідач
повинен відшкодувати збитки, спричинені його працівником при виконанні трудових
обов'язків.

Позивач та його представник підтримали апеляційну
скаргу, і наполягали на тому, що на час ДТП позивачу не було відомо про смерть
власника автомобіля, що про припинення дії довіреності його не повідомляли, що
спадкоємці померлої ніяких претензій до нього не заявляли, а тому він був добросовісним
володільцем автомобіля і належним позивачем по справі; що винним у ДТП є саме
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав,
що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі з тих підстав, що на час ДТП довіреність
на керування автомобілем припинила дію в зв'язку із смертю власника автомобіля,
і що у ДТП відсутня вина водія ВАТ „Чернігівгаз" ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши доводи скарги та матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задовольнити частково; оскаржене рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з
наступного.

По справі встановлено, що 28.09.2005р. о 15 год. 15 хв. на автодорозі
Чернігів-Мена-Сосниця-Гремяч сталося зіткнення автомобіля „ЗІЛ-130",
д.н.з. НОМЕР_1, що належить ВАТ „Чернігівгаз", яким керував водій цього

3

товариства
ОСОБА_4, з автомобілем „ВАЗ-21051", д.н.з.НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні
засоби отримали механічні ушкодження.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з
матеріалів справи вбачається, що на час ДТП ОСОБА_1 керував автомобілем
„ВАЗ-21051" без законних підстав, оскільки видана 05.06.2004 р. власником
цього автомобіля ОСОБА_6 довіреність на керування автомобілем „ВАЗ-21051"
на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 7), в силу п.6 ч.1 ст. 248 ЦК України не мала законної
сили в зв'язку зі смертю ОСОБА_6 11.08.2004
р. (а.с. 35). Тому суд
першої інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по
справі щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди. Також місцевий суд дійшов
висновку про те, що з наявних по справі доказів не можна зробити висновок про
те, що винним у даній ДТП є саме ОСОБА_4, а тому не підлягає задоволенню як
вимога про відшкодування матеріальної, так і про відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія
суддів апеляційного суду в зв'язку з неправильним застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального права, та невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на час ДТП ОСОБА_1 керував
автомобілем „ВАЗ-21051" на підставі довіреності на керування автомобілем
„ВАЗ-21051", виданої 05.06.2004
р. власником цього автомобіля ОСОБА_6 (а.с. 7). Таким чином, відповідно до положень Цивільного кодексу
України, у ОСОБА_1 виникло речове право на чуже майно, а саме право володіння
вказаним автомобілем (п.1. ч.1 ст. 395,
ст. 398 ЦК України).
Дійсно, відповідно до п.6 ч.1 ст. 248
ЦК України на час ДТП
28.09.2005 p.
припинилось представництво за вказаною довіреністю в зв'язку зі смертю
ОСОБА_6 11.08.2004 р. (а.с. 35). Відповідно до положень статті 399 ЦК України,
право володіння чужим майном припиняється у разі відмови володільця від
володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою
особою; знищення майна, а також в інших випадках, встановлених законом. Право
володіння ОСОБА_1 вказаним автомобілем не припинилось і після смерті ОСОБА_6:
автомобіль залишився у його фактичному володінні; докази того, що ОСОБА_1 на
час ДТП був повідомлений про смерть власника автомобіля та припинення в зв'язку
з цим дії виданої на його ім'я довіреності, відсутні; дані про те, що
спадкоємці власника цього автомобіля або інші особи заявляли до ОСОБА_1 вимоги
про витребування цього автомобіля, також відсутні. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа,
яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права. Враховуючи
наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що ОСОБА_1
за даних обставин має право на звернення до суду з позовом про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження вказаного автомобіля, а суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем
в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 і ОСОБА_4, обидва автомобілі рухались в
попутному напрямку, автомобіль ВАЗ під керуванням

4

позивача
ОСОБА_1 виконував маневр обгону автомобіля ЗІЛ, а автомобіль ЗІЛ під керуванням
третьої особи ОСОБА_4 виконував маневр повороту наліво. Відповідно до схеми до
протоколу огляду місця ДТП
(а.с. 14 справи
про адміністративне правопорушенняНОМЕР_3),
зіткнення сталось на смузі руху зустрічного транспорту. Постановою судді Деснянського
районного суду м. Чернігова від 26.04.2006р. провадження по справі про
притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП
України закрито в зв'язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КпАП
України. За таких обставин відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 1188 Цивільного
кодексу України при розгляді справи за позовом про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, суд повинен
дати оцінку діям обох водіїв у певній дорожній ситуації та з'ясувати наявність
вини в діях відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що в даній
дорожньо-транспортній обстановці ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 повинен був діяти
відповідно до пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, проте вказані вимоги
ним дотримані не були. Водій ОСОБА_1 перед початком обгону повинен був
переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по
тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч відповідно до
підпункту „б" п.14.2 Правил дорожнього руху. По даній справі не доведено,
що водій ОСОБА_4 ще до початку виконання ОСОБА_1 маневру обгону подав сигнал
про намір повороту ліворуч. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку
про те, що шкода завдана майну, яким володів позивач, з вини ОСОБА_4, який
керував автомобілем відповідача, та перебував з відповідачем на час вчинення ДТП у трудових
правовідносинах. За наведених обставин, заподіяна відповідачу шкода підлягає
стягненню саме з відповідача - ВАТ „Чернігівгаз".

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи (а.с.43-52), вартість матеріального збитку, завданого
внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП, складає 3570,98 грн., і саме
вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Визначена експертом
вартість відновлювального ремонту цього ж автомобіля в сумі 4150,97 грн. не може
бути стягнута судом, оскільки поняття відновлювального ремонту не відповідає
змісту поняття заподіяної шкоди.

Також апеляційний суд дійшов висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, але не в такому розмірі, як
визначив сам позивач. Враховуючи, що внаслідок ДТП позивачу тілесних ушкоджень
завдано не було, суд вважає, що відшкодування в сумі 500 грн. є співмірним із
заподіяною йому моральною шкодою.

З відповідача на користь позивача належить також стягнути
витрати, пов'язані з розглядом даної справи: 50 грн. за юридичну допомогу щодо складання позовної заяви,
судовий збір в сумі 85 грн.,
витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 60 грн., витрати на
проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 418,47 грн., та 400 грн. за юридичну
допомогу адвоката за складання апеляційної скарги та участь в апеляційному
суді, а також 84 грн.
витрат для поїздок до суду, а всього 1097,47
грн. в повернення судових витрат.

5

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309 п.3 і 4 ч.1,
313, 314, 315, 317, 319 Цивільного процесуального Кодексу України, ст.ст. 22,
23, п.1 ч.1 ст. 395, ст.ст. 396, 398, 399, п.1 ч.1 ст. 1188, ст.ст. 1166,
1167Л172 Цивільного кодексу України, пунктами 10.1 та 10.4 Правил дорожнього
руху України апеляційний

СУД, -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2006 року скасувати.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ „Чернігівгаз" на користь ОСОБА_1 3570,98 грн. в рахунок
відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди, 1097,47
грн. в повернення судових витрат, а всього 5168,45 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може
бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:               Судді: