У Х В А Л А ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Компанії ”Exson International” про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 8 жовтня  2004 року,

в с т а н о в и л а:

У  листопаді 2002 р. ОСОБА_1  звернулася
в  суд   з
позовом до ОСОБА_2, Компанії ”Exson International” про відшкодування 22663 грн. матеріальної та  11337 грн. моральної шкоди.

Зазначала,  що в  2000 р. ОСОБА_2,  який
є  власником  квартири АДРЕСА_1, розпочав ремонтні роботи з
переплануванням своєї квартири, внаслідок чого утворились тріщини в належній їй
квартирі та була заподіяна майнова і моральна шкода.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від  18.06.2004 р. у позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 8.10.2004 р. рішення місцевого
суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 посилається на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали
суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та направляючи справу на новий
розгляд, апеляційний суд виходив з того, що місцевий суд при розгляді справи не
з'ясував усіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення, не
перевірив доводів сторін щодо обставин проведення ремонту в квартирі
відповідача, не з'ясував причину виникнення пошкоджень в квартирі позивачки, не
перевірив обґрунтованість заявлених вимог, а також не вирішив питання про
залучення  до участі  в  справі  як
третього співвідповідача  КП  УЖГ Печерського району м. Києва.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна,
оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального
права.

Підстави для скасування рішення суду в апеляційному порядку і передачі
справи на новий розгляд були визначені ст. 307 ЦПК України 1963 року, який діяв
на час розгляду справи. В ухвалі апеляційного суду такі підстави не наведено.

Відповідно до ст. 309 зазначеного Кодексу неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, визначено як
підставу для скасування рішення і ухвалення нового рішення судом апеляційної
інстанції.

Крім того, апеляційний суд в порушення вимог ч. 2 ст. 301 ЦПК України 1963
року не врахував, що суд апеляційної інстанції міг встановлювати нові
факти,  досліджувати нові докази, а також
докази, які на думку осіб, що беруть участь у справі, судом першої інстанції
досліджувались з порушенням встановленого цим Кодексом порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом, а тому його ухвала підлягає скасуванню з
направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 333, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 8 жовтня  2004 року скасувати, а справу направити на
новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

А.Г.  Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.  Охрімчук

Ю.Л. Сенін