АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 -117 / 07                                      Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т.М.
2007 р.                                             Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«15» січня 2007 р.                                                                     М.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:                                       Бєлки В.Ю.,

Суддів:                                                 Онищенка Е.А.,

Кримської О.М.,

При секретарі:    Винник
І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької області від «23» жовтня
2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
„Маяк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення вартості майна при
виході учасника з ТОВ та визнання недійсним договорів
купівлі - продажу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2000 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21.10.1999 року вона була виведена із складу засновників ТОВ „Маяк", яке Протоколом загальних зборів визначило її частку в
грошовому вигляді у розмірі 7590 грн. 60 коп. Строки розрахунків настали 14.09.2000 року, проте відповідач з нею не розрахувався, посилаючись на те, що на підприємстві великі збитки.
Крім того, товариство зробило відчуження частини
приміщень магазину „Маяк" на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3. Також зазначила, що строк позовної давності на оскарження нею не пропущено, оскільки про зазначені угоди
вона дізналась у 2003 році.

Посилаючись на те, що укладення спірних угод
порушило її права як кредитора і засновника товариства, оскільки
фактично покупці отримали у власність майно, яке було частиною статутного фонду, частина якого належить їй, просила визнати недійсними договори купівлі - продажу 1/10 частини приміщення, яке знаходиться
в будинку АДРЕСА_1, укладений 29.10.1999 року між ТОВ „Фірма Маяк" та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, стягнути з ТОВ „Фірма Маяк" в розмірі 7590 грн. 60 коп.

2

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ „Маяк" на користь ОСОБА_1 в рахунок вартості майна при виході учасника з ТОВ 1293 грн. ЗО коп. та витрати по сплаті держмита в сумі 51 грн., а всього 1344 грн. 30 коп. Відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ТОВ „Маяк", ОСОБА_2, ОСОБА_3. про
визнання недійсними договорів купівлі -продажу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить
скасувати рішення районного суду і ухвалити нове, яким задовольнити її
позов в повному обсязі.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної
інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює,
що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням
вимог процесуального та матеріального права.

Задовольняючи не в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення вартості майна при виході із товариства, районний суд
посилаючись на п.6.5 Статутного договору товариства, ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» виходив з того що, при виході позивачки з підприємства у 1999 році, ТОВ «Маяк» мало збитки на
суму 20600
грн., а тому позивачка у відповідно до п.6.5
Статутного договору , як засновник не вправі вимагати частину майна в повному
обсязі, допустивши збитки.

Оскільки у відповідності зі ст. 54 Закону при виході з товариства
учаснику виплачується вартість частини майна товариства, позивачці підлягало
сплаті , згідно наданого розрахунку, пропорційно її часті в Статутному фонді, який від
збитків та утрати власних активів був об'єктивно меншим.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами, що 20.05.1996 року загальними сборами ТОВ «Маяк» була затверджена
декларація про розподіл статутного фонду серед засновників в рівних частках,
у розмірі 20% кожному.

Загальними зборами від 21.10.1999 року за власним бажанням, ОСОБА_1

було виведено зі складу засновників, з виплатою частки
статутного фонду до 21.10.2000

року у розмірі 7590,60 грн.

Загальними зборами від 12.09.2000 року ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні виплати частки статутного фонду
пропорційно внеску, у зв'язку! з результатами аудиторської перевірки , згідно висновку, якої від 11.09.2000 року та аудиторської довідки від 08.09.2000 року, встановлена кредиторська заборгованість на суму 37100 грн. Активи підприємства станом на 01.10.1999 року складали 66700 грн. , з яких за рахунок власних коштів придбано
тільки 37900 грн., а інше майно придбане за
рахунок позикових коштів, якими підприємство не має право розпоряджатися.

З балансу ТОВ «Маяк» вбачається, що
за 1999
рік збитки товариства склали 20600 грн.

Згідно розрахунку, сума до виплати ОСОБА_1 склала 1293 грн. 30 коп. ( 7590,60 грн. - 2177,30 грн. - 4120,00 грн.), де 7590,60 грн. - розмір частки в Статутному фонді ; 2177,30 грн. - недонесена сума в Статутний фонд; 4120 грн. - розмір частки збитку
відповідно до аудиторської перевірки.

3

З огляду наведеного судова колегія
вважає, що районний суд прийшов до правильного
висновку про часткову виплату позивачці вартості частини майна підприємства, з урахуванням збитків ТОВ «Маяк» на
час виходу її з товариства.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині
визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 29.10.1999 року, районний суд правильно виходив з положень статей 6, 71, 76 ЦК України (редакції 1963 року), кий діяв на час укладення договорів,
згідно яких, захист цивільних прав здійснюється в установленому законом порядку в межах трирічного строку
позовної давності. Право на позов виникає
з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності
до пред'явлення позову, згідно статті 80 Кодексу ,є підставою для відмови в позові.

Районним судом встановлено, що позивачка про
оспорюванні договори знала, ще на момент подачі позову у 2000 році, про, що і свідчить сам позов. Посилається на те, що їй не було відомо з ким саме були укладені
договори, про що вона дізналася лише в 2003 році, а тому вважає, що строк позовної даності не
пропустила і не повинна ставити питання про його поновлення.

Вважаючи, що матеріали справи не містять будь яких
доказів або свідчень про те що позивачка, звернувшись до суду у
2003
році мала поважну причину, правильно відмовив їй в
позові на підставі ст. 80 ЦК України ( редакції 1963 року).

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і
не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахування наведеного колегія
суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від «23» жовтня 2006
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Верховного Суду України протяґом двох місяців.