У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Яреми
А.Г.,

Левченка
Є.Ф.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши  в
попередньому судовому засіданні у м. Києві 8 лютого   2007 року цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної  шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Орджонікідзевського районного суду
м. Запоріжжя від  29 листопада 2002 року
та ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 22 травня 2003 року,

в
с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у
лютому 1998  року  між автомобілем ЗАЗ
1102, яким керувала відповідачка, та автомобілем "ВАЗ 21063", яким
керував він на підставі доручення,
сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої
його  автомобільному  транспорту заподіяно шкоду.

Вважаючи,
що шкоду заподіяно з вини відповідачки, позивач просив стягнути з неї на його користь на відшкодування матеріальної
шкоди                7 153 грн. 15 коп.
та на відшкодування моральної шкоди  5
000 грн.ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним
позовом, обгрунтовуючи свої вимоги про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди тим, що у зв'язку з ДТП вона отримала тілесні ушкодження середньої
тяжкості та її транспортному засобу заподіяно шкоду.

Вважаючи, що ДТП
сталася за вини ОСОБА_1, її вини в настанні указаної пригоди немає, просила її
вимоги задовольнити.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від                     29 листопада 2002 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 7 153 грн. 15 коп., моральної
шкоди               1 000 грн. та судові
витрати і державне мито; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької  області
від 22 травня               2003 року
вказане рішення суду першої інстанції змінено, доповнено його вказівкою щодо
покладення на ОСОБА_1 обов'язку передати ОСОБА_2 пошкоджені деталі після
відшкодування останньою шкоди на користь ОСОБА_1, в іншій частині рішення залишено
без змін.

У обгрунтування
касаційної скарги ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків судів
обставинам справи,  неправильне
застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та
ставить питання про скасування зазначених судових рішень.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для
скасування  судових рішень  відсутні.

Відповідно до ч.
1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду  справи  в
касаційному   порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2
на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від  29 листопада            2002 року та ухвалу Апеляційного
суду Запорізької  області від 22 травня
2003 року відхилити і залишити вказані судові рішення без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.

Шабунін В.М.