У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

16 березня 2007 року                                                                   м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Левченка Є.Ф.,  Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського
районного суду від 27 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської  області від  6 березня 2006 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач протягом тривалого часу не проживає в
квартирі і не проводить оплати житлово-комунальних платежів. Тому просила позов
задовольнити визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим
приміщенням.

Рішенням Миколаївського районного суду від 27 грудня 2005 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Львівської
області від                 6
березня 2006 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Миколаївського
районного суду від 27 грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської  області від  6 березня 2006 року, посилаючись на порушення
судом норм процесуального та неправильне застосування судом норм матеріального
права.

У березні 2007 року до Верховного Суду України від ОСОБА_3 та       ОСОБА_4 надійшла заява про приєднання до
касаційної скарги, у якій вони просять скасувати рішення Миколаївського
районного суду від 27 грудня      2005
року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 березня          2006 року, посилаючись на порушення
судом норм процесуального та неправильне застосування судом норм матеріального
права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування  судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги їх висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України, -

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду від 27 грудня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської  області
від  6 березня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                   Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук