Справа №2-417/09 21.06.2007 21.06.2007 21.06.2007
Провадження №22-ц-474/10
Державний герб України
Справа № 22-ц- 1302/07 Головуюча суду 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

21 червня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Славгородської Н.П.,

суддів - Шолох З.Л., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання - Негрун І.О., участю:

· представника позивача - ОСОБА_3,

· відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2007 року у справі за

позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Приватного підприємства виробничо - технічний центр „Ората -Плюс" м. Миколаєва про визнання договору позики частково недійсним та стягнення боргу,

встановила:

В квітні 2006 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виконання боргових зобов'язань.

Позивач зазначав, що 1 жовтня 2004 року передав в борг особисто відповідачу, як власнику приватного підприємства виробничо - технічного центру „Ората - Плюс" 26 500 грн. до 20 грудня 2005 року. Про зазначене вони в цей же день уклали договір позики нотаріально, де позичальником зазначено приватне підприємство.

Посилаючись на невиконання умов договору, а також на те, що 14 жовтня 2005 року ОСОБА_4 передав всі корпоративні права на зазначене приватне підприємство ОСОБА_6, а позичені кошти на рахунок підприємства не вніс, позивач просив стягнути борг з відповідача.

В травні 2006 року представник позивача змінив підстави позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_4І 26 500 грн., як безпідставно набуте майно.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2006 року позов задоволено.

Ухвалою того ж суду від 26 грудня 2006 року зазначене рішення скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В лютому 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_4, приватного підприємства виробничо -технічний центр „Ората - Плюс" про визнання недійсним договору позики в частині позичальника, визнавши позичальником ОСОБА_4

При цьому позивач посилався на те, що ОСОБА_4 особисто отримав від нього позичені кошти для підприємства, власником якого він був, і не вніс їх в касу (або на рахунок) підприємства. Передав іншій особі всі права на зазначене підприємство, а борг не повернув.

Останнім рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2007 року позов задоволено. Визнано недійсним в частині позичальника зазначений договір позики, укладений між ОСОБА_5 та приватним підприємством виробничо - технічний центр „Ората - Плюс" та позичальником визнано ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 26 500 грн. боргу та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обгрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі і прийшов до вірного висновку про те, що належним позичальником за договором позики, укладеним 1 жовтня 2004 року між ОСОБА_5 та приватним підприємством виробничо - технічний центр „Ората - Плюс" є власник цього приватного підприємства - ОСОБА_4, який особисто отримав позику від ОСОБА_5 при укладенні договору та розпорядився ними на свій розсуд.

А тому, районний суд обгрунтовано задовольнив позов, визнавши недійсним договір позики в частині позичальника та визнав позичальником ОСОБА_4, а також стягнув заборговану суму саме з ОСОБА_4

Необгрунтовані доводи ОСОБА_4 про те, що він повернув борг ОСОБА_5С, а розписка про це знаходиться у нового власника підприємства. Оскільки, на підтвердження цього факту відповідач не надав суду належних та допустимих доказів у відповідності до ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Хоча, згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді