Справа № 22-
898 2007р.                                  Головуючий
Категорія /, 4                                                        Доповідач
23 травня 2007року Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:
судді  Кривохижі В.І., суддів  Черниш Т.В.,
О.С., при секретарі    Дімановій Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного
суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
В ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом
до відділу державної виконавчої служби в Олександрівському районі про
звільнення з-під арешту житлового будинку з надвірними побудовами, який
знаходиться в смт. Олександрівка по вул. Достоєвського, під НОМЕР_3.
Обґрунтовувала позовні вимоги тим, що цей будинок належить їй на праві
приватної власності, тому вважала неправомірним включення його до акту опису
від ІНФОРМАЦІЯ_3року, здійсненого на виконання ухвали апеляційного суду від
ІНФОРМАЦІЯ_4 року про вжиття заходів для забезпечення позову ОСОБА_1 про
стягнення коштів з ОСОБА_3, який права на спірний будинок не має.
В процесі розгляду справи позивач доповнила позов вимогою
про визнання за нею права власності на зазначений будинок, посилаючись на те,
перебувала в шлюбі в період будівництва будинку, після розірвання шлюбу в
ІНФОРМАЦІЯ_5 року - сплатила грошову компенсацію за ХА частину, і з того часу
колишній чоловік будь-яких
щодо права на будинок не заявляв.
Справа судами розглядалась неодноразово. Олександрівський
районний суд, залучивши ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_6 року до участі в справі
відповідачами ОСОБА_1 як особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, та ОСОБА_3, рішенням від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2. Визнав за нею право
власності на будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1, і
звільнив його з-під арешту, а також стягнув з відповідачів судові витрати.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив скасувати
рішення суду з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права і
постановити рішення, яким в позові відмовити. Зазначав, зокрема, що суд не
повно з»ясував фактичні обставини справи, в тому числі і щодо втрати права ОСОБА_3 на спірний
будинок,

2

неправильно застосував норми цивільного
законодавства, що регулюють питання строку позовної давності.

В
судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта повністю
підтримала доводи апеляційної скарги, позивач та відповідач ОСОБА_3. їх заперечували.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню
частково з таких підстав.

Ст. 59
Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає,
що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутись до
суду з позовом про визнання права на майно і звільнення майна з-під арешту.

Встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_3року державним виконавцем державної виконавчої служби в
Олександрівському районі на виконання ухвали апеляційного суду Кіровоградської
області від ІНФОРМАЦІЯ_4 року про забезпечення позову ОСОБА_1. до ОСОБА_3. про
стягнення коштів на відшкодування майнової та моральної шкоди було описано
розташований під АДРЕСА_1 житловий будинок з надвірними будівлями і накладено
на нього арешт, (а.с.7,8, 81).

Відповідно
до ст. 152 ЦПК України для забезпечення позову може бути накладено арешт на
майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в
інших осіб.

Виходячи
з конституційних гарантій права власності арешт у порядку забезпечення позову
може бути накладено на всю спільну власність подружжя або інших осіб, яким
майно належить на праві такої власності, лише у тому разі, коли учасники останньої
відповідають за законом своїм майном за зобов'язаннями, що виникають зі спірних
правовідносин, і є відповідачами в даній справі.

Згідно
відповідного свідоцтва від ІНФОРМАЦІЯ_8 року, виданого на підставі рішення
виконкому Олександрівської селищної ради НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року,
описаний житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_2. (а.с.9). Він, як
підтверджено матеріалами справи і визнано сторонами, був побудований під час
перебування ОСОБА_2. та ОСОБА_3
в шлюбі. Однак на момент накладення на спірний будинок арешту ОСОБА_3 не були подружжям,
оскільки шлюб, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_9 році, розірвали ще в грудні
ІНФОРМАЦІЯ_5 році (а.с.44 ). Питання про виділення ОСОБА_3. в натурі частки
у праві спільної сумісної власності у встановленому законом порядку не
вирішувалось. Рішенням Олександрівського районного суду від ІНФОРМАЦІЯ_10 року
частково задоволений позов ОСОБА_1. до ОСОБА_3
про відшкодування шкоди, для забезпечення якого було накладено арешт на
будинок, зареєстрований за ОСОБА_4. (а.с.197).

За таких
обставин є правомірним висновок суду про наявність правових підстав для
задоволення позову ОСОБА_4. в частині звільнення з-під арешту описаного
ІНФОРМАЦІЯ_3року державним виконавцем житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не
спростовують.

3

Разом з
тим, постановляючи про визнання за ОСОБА_2. права власності на зазначений
будинок, суд не врахував що, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4
постанови НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_12 року (з послідуючими змінами та
доповненнями) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за
правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності
на описане майно або на праві володіння ним. Таке право власності за позивачкою
визначене за згаданим вище свідоцтвом, виданим на підставі рішення виконкому
Олександрійської селищної ради НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_11 року (а.с.9). Тому суд
при розгляді зазначеної справи, за заявленим ОСОБА_2. позовом, не мав правових
підстав для вирішення питання щодо права ОСОБА_3 на
частку в спірному будинку. Крім того, обгрутовуючи висновок про втрату ОСОБА_3
такого права спливом строку позовної давності, суд допустив помилку в
застосуванні ч. 2 ст. 72 СК України, залишивши поза увагою, що останній вимог
про поділ спірного будинку як об'єкта права спільної сумісної власності
подружжя не заявляв.

Оскільки
порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного
вирішення справи щодо зазначеної позовної вимоги, рішення в частині визнання за
ОСОБА_2. права власності на спірний будинок з мотивів, якими ця вимога
обґрунтовувалась, відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України підлягає скасуванню з постановлениям нового про
відмову в задоволенні позову.

З огляду
на викладене колегія вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 88 ЦПК змінити
розподіл судових витрат, а саме : з урахуванням часткового задоволення позовних
вимог зменшити розмір стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу
до 20 грн. з кожного з відповідачів, а витрати на інформаційне забезпечення
розгляду справи - до 3 грн. 75 коп. з кожного з них і виключити з резолютивної
частини рішення щодо стягнення з відповідачів судового збору в сумі по 25 грн.
50 коп. в дохід
держави.

Наведені
в апеляційній скарзі мотиви відносно права ОСОБА_3 на 1/2 частину описаного і арештованого з метою
забезпечення позову майна не заслуговують на увагу.

Безпідставними
є твердження апеляційної скарги про те, що справу розглянуто неповноважним
судом, оскільки питання про відвід судді вирішено у відповідності з вимогами
закону.

Виходячи
з наведеного та керуючись Законом України «Про власність», ст. 72, 73 СК
України, ст. ст. 303,307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення
Олександрівського районного суду Кіровоградської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок з надвірними будівлями
по АДРЕСА_1 скасувати. У задоволенні зазначеної позовної вимоги з мотивів,
якими ця вимога обґрунтовувалась, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі по 3 грн. 75 коп. та на користь ОСОБА_2 по 20 грн. на
відшкодування витрат на оплату правової допомоги.

4

З резолютивної частини рішення виключити речення четверте
щодо стягнення з ОСОБА_1. та ОСОБА_3
судового збору в дохід держави в розмірі по 25 грн. 50 коп.

В решті рішення Олександрівського районного суду від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили касаційної скарги до Верховного Суду України.