У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня
2007 року                                                                                                                         м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого суддів:

Гнатенка А.В.,
Гуменюка В.І., Косенка В.Й.,

Данчука В.Г.,
Волкова О.Ф., -

розглянувши в судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Київського міського управління земельних ресурсів, Київської міської ради про
визнання недійсними рішень Кивської міської ради, визнання недійсними державних
актів про право приватної власності на земельні ділянки, а також за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Дарницька районна у м. Києві
державна адміністрація, про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою, визнання недійсним прийняття в експлуатацію індивідуального
домоволодіння в частині гаража, визнання недійсним рішення виконавчого комітету
Дарницької районної ради народних депутатів м. Києва НОМЕР_1 щодо введення в
експлуатацію гаража в домоволодінні ОСОБА_4 і про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а
н о в и л а :

У жовтні
2001 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 з позовом про визнання
недійсним Державного акту про право приватної власності на землю, виданого на
ім'я ОСОБА_3 (рішення Київської міської ради від 21 грудня
2000 року). В обґрунтування позовних вимог зазначали про те, що рішенням
виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів від 27 березня
1953 року їх батькові ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку під індивідуальне
житлове будівництво АДРЕСА_1 площею 600 кв.м. Рішенням від 10 липня 1953 року
розмір земельної ділянки зменшено до 475 кв.м. Фактично батько та його родина,
починаючи з 1953 року, користувалися земельною ділянкою розміром 681 кв.м. і
саме за таку ділянку сплачували податки.

У 1989
році виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів прийнято
рішення про введення до експлуатації індивідуальне домоволодіння ОСОБА_4, в яке
увійшли, окрім самого будинку, надвірні споруди : сарай, погріб, гараж та
вбиральня.

Після
смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 за заповітом зазначене домоволодіння з надвірними
спорудами перейшло в їх позивачів власність. При цьому ОСОБА_1 належить 2/3
частини спадкового майна, а ОСОБА_2- 1/3 частина цього майна.

На
підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року позивачам
передано у власність земельну ділянку, площею 0,0472 га. Державні акти про
право власності на землю ними отримано поштою влітку 2000 року. У подальшому їм
стало відомо, що земельну ділянку під їхнім гаражем надано у власність ОСОБА_3,
який отримав Державний акт про право приватної власності на землю згідно з
рішенням Київської міської ради від 21 грудня 2000 року.

Вважаючи,
що Державний акт про право приватної власності на землю, виданий              ОСОБА_3, не відповідає вимогам
закону й порушує їх права, позивачі просили визнати його незаконним й
зобов'язати Київську міську раду зробити перерахунок часток належної їм
земельної ділянки.

У
зустрічному позові ОСОБА_3 просив усунути перешкоди в користуванні земельною
ділянкою й відшкодувати йому моральну шкоду. В обґрунтування позову він
зазначав про те, що він є власником земельної ділянки, розміром 0,68 га
АДРЕСА_2. Однак, на його земельній ділянці розташовано самовільно збудований
цегляний гараж, який належить позивачам за первісним позовом. Крім того,
будується гаражний бокс із шлакоблоків та паркан чим порушуються його права як
власника. Неодноразові звернення до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про усунення порушень
його прав позитивних результатів не дали. Неправомірні дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2
спричинили йому моральні страждання. Просив зобов'язати їх знести самовільно
збудовані будівлі та огорожу й стягнути на відшкодування моральної шкоди з
кожної по 2500 грн.

Під час
розгляду справи сторони уточнили та доповнили заявлені позовні вимоги.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 просили визнати недійсними : - рішення Київської міської ради від
НОМЕР_2 в частині передачі земельної ділянки позивачам; - Державні акти про
право приватної власності на землю розміром 472 кв.м. АДРЕСА_3 на їх ім'я за
НОМЕР_3, НОМЕР_4; - рішення Київської міської ради НОМЕР_5 в частині передачі
ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,0680 га, АДРЕСА_2 та Державний акт про
право приватної власності НОМЕР_6 на ім'я  ОСОБА_3 та зобов'язати його не чинити їм
перешкод в користуванні власністю відповідно до наявного в них свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

Доповнивши
зустрічний позов, ОСОБА_3 також просив визнати незаконним рішення виконавчого
комітету Київської міської ради народних депутатів НОМЕР_7від 07 грудня 1954
року та скасувати акт виконавчого комітету Дарницької районної ради народних
депутатів м.Києва про прийняття в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_3, визнати
недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння в частині гаража.

Справа
розглядалася неодноразово.

Останнім
рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06 жовтня 2004 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено, а ОСОБА_3 поновлено строк
позовної давності й заявлений ним позов задоволено частково. Зобов'язано
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні земельною
ділянкою пАДРЕСА_2і, знести частину цегляного гаража, шлакоблочний гараж, дерев'яний
сарай та паркан, які розташовані на земельній ділянці, належної ОСОБА_3 Визнано
частково недійсними :              - Акт
про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння ОСОБА_4 від 12 липня
1989 року в частині цегляного гаража, позначеного на плані літерою “Г”, - рішення
виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів м.Києва
НОМЕР_14 від 24 липня 1989 року в частині введення в експлуатацію гаража, який
входить в домоволодіння ОСОБА_4, позначеного на плані літерою “Г”, - свідоцтво
про право на спадщину за заповітом, видане 19 лютого 1998 року Сьомою державною
нотаріальною конторою м.Києва на ім'я позивачів в
частині розміру спадкового майна, а саме гаража цегляного під літерою “Г”. В
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду м.Києва від 26 січня 2005 року в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київського міського
управління земельних ресурсів, Київської міської ради про визнання недійсними
рішень Київської міської ради, визнання недійсними Державних актів про право
приватної власності на земельні ділянки та задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - Дарницька районна у м.Києві державна
адміністрація, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
визнання недійсним прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння в
частині гаража, визнання недійсним рішення виконавчого комітету Дарницької
районної ради народних депутатів м.Києва НОМЕР_1 в частині введення в
експлуатацію гаража в домоволодінні ОСОБА_4 скасоване й ухвалено нове рішення
наступного змісту :

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київського міського управління земельних ресурсів,
Київської міської ради про визнання недійсними рішень Київської міської ради,
визнання недійсними Державних актів про право приватної власності на земельні
ділянки - задовольнити. Визнати недійним рішення II сесії XX
III скликання Київської міської ради НОМЕР_15 в частині передачі земельної
ділянки розміром 0,0472 га АДРЕСА_3і ОСОБА_1, ОСОБА_2 Визнати недійсними
Державні акти про право приватної власності на землю, видані : на ім'я
ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів Державних актів про право приватної
власності на землю за НОМЕР_8, а також на ім'я
ОСОБА_1, зареєстрований в Книзі записів Державних актів про право приватної
власності на землю за НОМЕР_9. Визнати недійсним рішення VIII сесії XXIII
скликання Київської міської ради НОМЕР_5 в частині передачі земельної ділянки
розміром 0,0680 га по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 Визнати недійсним Державний акт про
право приватної власності на землю, виданий на ім'я
ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів Державних актів про право приватної
власності на землю НОМЕР_10.

В
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа : Дарницька районна
у м.Києві державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою, визнання недійсним прийняття в експлуатацію індивідуального
домоволодіння в частині гаража, визнання недійсним рішення виконавчого комітету
Дарницької районної ради народних депутатів м.Києва НОМЕР_11 в частині введення
в експлуатацію гаража в домоволодінні ОСОБА_4, відшкодування моральної шкоди -
відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без
зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної
інстанції, просить його скасувати з посиланням на неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, а рішення суду
першої інстанції залишити без зміни.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції й постановляючи нове рішення про задоволення
первісного позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та про відмову в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що за змістом Земельного
кодексу України (в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю
і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності або право
користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Оскільки
відповідним органам державної влади було відомо про розміри земельних ділянок,
які перебували у фактичному користуванні ОСОБА_4 та про збудовані на них
будівлі, які після його смерті увійшли до спадщини ОСОБА_1 і ОСОБА_2, то
відповідно й спірний гараж не може бути визнано самовільною забудовою, а права
ОСОБА_3 не порушені.

Разом з
тим, з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна погодитися.

Судом визнано встановленим, що ОСОБА_4 під
індивідуальне будівництво, відповідно до рішення виконавчого комітету
Дарницької районної ради народних депутатів
НОМЕР_12 1953 року, було надано 600 кв.м. землі АДРЕСА_1 у м. Києві.

Згідно з
рішенням виконавчого комітету НОМЕР_13 від 10 липня 1953 року розмір земельної
ділянки, що була виділена ОСОБА_4 зменшено до 475 кв.м.

07
грудня 1954 року виконавчий комітет Київської міської ради прийняв рішення
за             НОМЕР_7 про реєстрацію за
ОСОБА_4, як за землекористувачем, 745 кв.м. й залишення в тимчасовому
користуванні без визначення терміну - 206 кв.м. землі.

12 липня
1953 року між ОСОБА_4 та ЖУ виконавчого комітету Дарницької районної ради
депутатів трудящих м. Києва було укладено договір на право будівництва будинку
та безстрокового користування земельною ділянкою.

Акт про
прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння ОСОБА_4, яке складалося
з будинку і надвірних будівель : сарая “Б”, гаражу “Г”, вбиральні “Д”, огорожі,
водопроводу та замощення, затверджено рішенням виконавчого комітету Ради
народних депутатів Дарницького району м. Києва НОМЕР_14 від 25 липня 1989 року.

19
вересня 1989 року домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_4 в БТІ як власність, а
25 березня 1995 року ним було складено заповіт за яким 1/3 частина житлового
будинку з надвірними спорудами переходила
ОСОБА_2, а 2/3 частини - ОСОБА_1

01 липня
1995 року ОСОБА_4 помер, а 19 лютого 1998 року ОСОБА_2та ОСОБА_1 видано
свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Спірний гараж та
огорожа увійшли до спадщини.

Що ж
стосується ОСОБА_3, то рішенням VIII сесії XXIII
скликання Київської міської ради НОМЕР_5 йому передано у приватну власність
земельну ділянку, площею 0,0680 га АДРЕСА_2.

Виходячи
з викладеного, суд першої інстанції задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 й
відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2і ОСОБА_1, правильно виходив з того, що
ОСОБА_4 було виділено у безтермінове користування земельну ділянку, площею 475
кв.м. Земельна ділянка, площею 206 м2 перебувала у його тимчасовому
користуванні. Згідно із схематичних планів (а.с.415) зазначена земельна ділянка
була розташована там, де на сьогоднішній день пролягає вулиця Грузинська у
місті Києві, а сусідня земельна ділянка АДРЕСА_2, ніколи не була закріплена чи
надана у користування ОСОБА_4, а тому гараж, який на плані домоволодіння
значиться під літ. “Г” і своєю частиною розміщений саме на цій ділянці є
самовільно збудованим. Також самовільно збудованими є й гараж з шлакоблоку,
дерев'яний сарай та паркан, які також розташовані на спірній
земельній ділянці.

За таких
обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню у зв'язку із
неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм
процесуального права, а рішення суду першої інстанції - залишенню без  зміни.

На
підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2005 року скасувати, а рішення
Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2004 року залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 А.В.Гнатенко

Судді :                                                                           В.І.Гуменюк

В.Й.Косенко

В.Г.Данчук

О.Ф.Волков