У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

11 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства “Комерційний банк
“ПриватБанк”, акціонерного комерційного банку “Східно-Європейський банк” про
відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2003 року ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до закритого
акціонерного товариства “Комерційний банк “ПриватБанк” (далі - ЗАТ “Комерційний
банк “ПриватБанк”), акціонерного комерційного банку “Східно-Європейський банк”
(далі - АКБ “Східно-Європейський банк”) про відшкодування шкоди.

Зазначав, що 16 травня 2002 року між ним та АКБ
“Східно-Європейський банк” був укладений договір про відкриття та
обслуговування карткового рахунку, відповідно до якого АКБ “Східно-Європейський
банк” відкрив спеціальний картковий рахунок та видав банківську платіжну картку
для здійснення розрахункових операцій.

23 серпня 2002 року, у зв'язку з втратою картки,
йому було видано нову картку VISA Gold НОМЕР_1. Емітентом та власником
зазначеної картки було ЗАТ “Комерційний
банк “ПриватБанк”, а держателем - він.

31 травня 2003 року по його рахунках в банкоматах м.
Києва було знято           47 000 грн.

Зазначену платіжну карту та ПІН-код він не втрачав,
ініціатором зняття зазначених коштів не був.

5 червня 2003 року він подав до АКБ “Східно-Європейський
банк” заяву про повернення списаних коштів на свій рахунок.

Посилаючись на те, що зазначені кошти йому не були
повернуті, просив стягнути з відповідачів на його користь 47 000 грн. коштів,
списаних з його рахунку, та 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної
шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська
від 29 березня 2005 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 червня 2005 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з ЗАТ “Комерційний банк
“ПриватБанк” на його користь         43
575 грн. коштів, списаних з рахунку, 2 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, 444 грн. 25 коп. державного мита.

У касаційній скарзі ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк”
просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 202 ЦПК України (1963 року), який діяв
на час розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови від 29
грудня 1976 року N 11 “Про судове рішення” роз'яснив, що рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при
їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи
із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлення обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що грошові кошти незаконно були списані з
рахунку позивача, а відповідачі неправомірно відмовилися їх повернути, тому
відповідно до вимог Закону України “Про захист прав споживачів” та Закону
України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” ОСОБА_1має право на стягнення на його користь 43 575 грн.
коштів, списаних з рахунку, на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000
грн. та стягнення державного мита у розмірі 444 грн. 25 коп.

Проте з такими висновками повністю погодитися не можна.

Судом встановлено, що 23 квітня 2002 року між ЗАТ
“Комерційний банк “ПриватБанк” та АКБ “Східно-Європейський банк” був укладений
договір про порядок і умови розповсюдження
пластикових карт міжнародних платіжних систем, однією з яких є міжнародна
платіжна система VISA International, відповідно до якого ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк” доручив, а АКБ
“Східно-Європейський банк” прийняв на себе обов'язок розповсюджувати платіжні
картки, для чого ЗАТ “Комерційний банк
“ПриватБанк” відкрив АКБ “Східно-Європейський банк” рахунок.

16 травня 2002 року між Кочергою А.П. та АКБ
“Східно-Європейський банк” був укладений договір про відкриття та
обслуговування карткового рахунку, відповідно до якого АКБ “Східно-Європейський
банк” відкрив спеціальний картковий рахунок, ПІН-код картки для здійснення
розрахункових операцій та видав ОСОБА_1
платіжну картку VISA Gold
НОМЕР_2.

23 серпня 2002 року, у зв'язку з втратою картки,
ОСОБА_1 було видано нову картку VISA Gold НОМЕР_1.
Емітентом та власником зазначеної картки було ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк”, а держателем - ОСОБА_1.

31 травня 2003 року по рахунках позивача в банкоматах м.
Києва було знято 47 000 грн., які ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк” 3 липня
2003 року списав з його рахунку, крім того, було списано 575 грн. - вартість
комісійних послуг за зняття готівкових грошових коштів.

5 червня 2003 року ОСОБА_1подав до
АКБ “Східно-Європейський банк” заяву про повернення списаних коштів на свій
рахунок, оскільки зазначену платіжну карту та ПІН-код він не втрачав,
ініціатором зняття коштів не був. ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк” відмовився
повернути зазначені кошти на рахунок позивача.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від
12 квітня 1996 року N 5 “Про практику розгляду цивільних справ за позовами про
захист прав споживачів” встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж
своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між
наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем
комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання),
побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення
громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання
фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у
тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення
розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання
консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати
також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України “Про захист прав
споживачів” (в редакції від 15 грудня 1993 року) споживач має право вимагати
від продавця (виробника, виконавця), щоб якість придбаного ним товару
(виконаної роботи, наданої послуги) відповідала вимогам нормативно-правових
актів та нормативних документів, умовам договорів, а також інформації про товар
(роботу, послугу), яку надає продавець (виробник, виконавець).

У порушення вимог статей 62, 202, 2021, 203 ЦПК
України (1963 року), який був чинним на час розгляду справи, судом не з'ясовано чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються та в чому
полягало неналежне надання послуг ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк”.

Крім того, вирішуючи спір судом не враховано, що
відповідно до ч. 5 ст. 14 “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”
держатель спеціального платіжного засобу зобов'язаний використовувати його
відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з
емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами,
які не мають на це права або повноважень.

Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує
отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними
договорів (ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону).

Судом не встановлено в чому полягало порушення норм
зазначеного закону та договору ЗАТ “Комерційний банк “ПриватБанк”.

Апеляційний суд всупереч вимогам ч.
2 ст. 301, ст. 313 ЦПК України (1963 року) у повному обсязі не перевірив доводи
апеляційної скарги і залишив наведені порушення закону без уваги.

Враховуючи, що судами допущено
порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства “Комерційний банк
“ПриватБанк” задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від
29 березня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
29 червня 2005 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк