У Х В А Л А

Іменем  України

18 квітня 2007 року                                                                                     м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Гуменюка В.І., -

розглянувши   в
судовому засіданні цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1 до державного
підприємства (далі - ДП) “Луганськвуглереструктуризація”, відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних  захворювань України у м.
Кіровську (далі - відділення) про перерахунок сум по відшкодуванню шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я, та про стягнення недорахованих сум, за  касаційною скаргою  відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Кіровську Луганської області на рішення Кіровського
міського суду від 12 серпня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 6 жовтня 2005 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2005 року позивач звернувся із
зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у зв'язку з роботою прохідником
на шахті “Бежанівська”  отримав
професійне захворювання - пневмоконіоз. Висновком МСЕК від ІНФОРМАЦІЯ_1 року йому було встановлено 20% втрати професійної
працездатності, а з ІНФОРМАЦІЯ_2 року - 25 %  безстроково.

Посилаючись
на те, що при здійсненні регресних виплат не були враховані коефіцієнти
зростання тарифних ставок і окладів, відповідно до                  постанови Кабінету
Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 та п. 28 Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених постановою
Кабінету  Міністрів  України
від  23 червня  1993
року  № 472  (з наступними змінами), (далі - Правила) відповідач - ДП “Луганськ-вуглереструктуризація” за період з ІНФОРМАЦІЯ_3
року зобов'язаний здійснити перерахунок регресних платежів виходячи із
заробітної плати 149 грн. 01 коп. та сплатити різницю в сумі 5 075 грн.                 22 коп., а другий відповідач -
здійснити  перерахунок  платежів і,
починаючи з 1 жовтня 2001 року, сплачувати йому 149 грн. 01 коп.
щомісячно.

Рішенням Кіровського міського суду від 12 серпня 2005
року позов  ОСОБА_1. задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 6 жовтня 2005 року рішення суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду  соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних  захворювань України у м. Кіровську Луганської
області просить змінити  судові рішення.
Указує на відсутність вини відділення у неналежній сплаті страхових виплат,
оскільки їх виплата проводилась ним з часу, коли підприємство передало у
встановленому порядку документи, що підтверджували право потерпілого на такі
страхові виплати, та з моменту встановлення судом нового розміру страхових
виплат, а тому недораховану суму повинен сплачувати правонаступник ДП
“Луганськ-вуглереструктуризація” - обласна дирекція
“Луганськ-вуглереструктуризація”.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1.
працював прохідником підземним з повним робочим днем на шахті “Бежанівська”,
правонаступником якої є ДП “Луганськвуглереструктуризація”. На період з 20
червня 1991 року до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року йому було встановлено 20% втрати професійної
працездатності, а з ІНФОРМАЦІЯ_2 року - 25% безстроково.

У зв'язку зі стійкою втратою
професійної працездатності ОСОБА_1. згідно з наказом підприємства з 1991 року
виплачувалися щомісячні страхові виплати на відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю, виходячи із середньої заробітної плати за період з січня до квітня
1992 року, яка складала
14 185 крб. (а.с. 13).

З 1 жовтня 2001 року особова справа
ОСОБА_1. передана до відділення, яке здійснює щомісячні страхові виплати.

Задовольняючи позов ОСОБА_1. про перерахунок щомісячних страхових платежів,
суд виходив із того, що йому як підземному робітнику шахти, стійка втрата
професійної працездатності якому встановлена до введення в дію Правил (тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року), цей перерахунок повинен здійснюватися відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276. Згідно з
цією постановою сума щомісячних платежів визначається із середнього заробітку
потерпілого за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на коефіцієнт
зростання тарифних ставок за період з травня 1992 року до 1996 року, який
відповідно до наказу Міністра вугільної промисловості України від 4 березня
1996 року № 72 для підземних робітників складав 4202.

З урахуванням зазначених положень та ступеня втрати позивачем професійної
працездатності суд визначив розмір щомісячних страхових виплат - 149 грн. 01
коп., які підлягали стягненню на його користь з 1 червня 1996 року.

Однак, ухвалюючи рішення про стягнення з ДП
“Луганськ-вуглереструктуризація” суми недорахованих і несплачених щомісячних
страхових виплат за період з ІНФОРМАЦІЯ_3 року, суд не застосував норми ст. 71
ЦК України (з урахуванням правила п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2004 року) та не звернув увагу на роз'яснення, викладені в пунктах 1, 11,
12, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992
року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (з наступними змінами), згідно з якими загальний строк, у
межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права
(позовна давність), встановлюється тривалістю у три роки. У тому випадку, коли
вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів раніше
визначених судом або роботодавцем, (в тому числі і в разі неправильного
обчислення розміру щомісячних платежів) при задоволенні позову кошти стягуються
за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення
особи до суду.

Усупереч вимогам ст. ст. 2021, 203 ЦПК України (1963 року) суд
першої інстанції не встановив у рішенні, чи дотримано позивачем строк позовної
давності при пред'явленні у серпні 2005 року вимог до ДП
“Луганськвуглереструктуризація” за період з червня 1996 року до 1 жовтня 2001
року з урахуванням вищенаведених мотивів.

Крім того, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» особам, які потерпіли на
виробництві до 1 квітня 2001 року, виплату страхових сум та надання соціальних
послуг здійснює Фонд з моменту передачі відповідними підприємствами в
установленому порядку документів, що підтверджують право цих працівників на
такі виплати і послуги.

Прикінцевими положеннями названого Закону встановлено, що заборгованість
потерпілим на виробництві, яким до набрання чинності цим Законом (до 2 квітня
2001 року) підприємства, установи та організації не відшкодували моральної і
матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими
підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України.

Усупереч зазначеним положенням Закону та роз'ясненням, викладеним у п. 14
постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 9 «Про
практику розгляду справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимогам ст.ст.
2021, 203 ЦПК України суд не вказав, з яких підстав ним покладено на
Фонд обов'язок по перерахунку і виплаті заборгованих позивачеві страхових сум у
зв'язку з допущеною підприємством помилкою при вирахуванні щомісячних платежів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права залишені
поза увагою апеляційного суду.

Ураховуючи, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і ці
порушення не було усунено апеляційним судом, судові рішення відповідно до ст.
338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м. Кіровську Луганської області задовольнити частково.

Рішення Кіровського міського суду від 12 серпня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 6 жовтня 2005 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В. Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

І.С.
Берднік

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк