Справа 2- 287 2007 p.
Рішення

Іменем України

24 січня 2007 року                                               Бердянський міськрайонний    суд

У складі: головуючого - судді Троценко Т. А.

При секретарі:                                      Онищук О. О.

За участю адвоката:
ОСОБА_1 Представника позивача:   ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього
підприємства «Запо­різький облавтодор» Відкритої
акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» в особі філії Бердянська дорожньо - експлуатаційна дільниця» про відшкодування
матеріального збитку та моральної шкоди,

Встановив;

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в
судовому засіданні під­тримав його представник за дорученням ОСОБА_2 і пояснив,
що 01
липня 2002 року на 503 км
автодороги Одеса - Новоазовськ ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген - пасат державний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на купу асфальту, яка знаходилась на дорозі. В результаті
дорожньо - транспортної пригоди позивачу запо­діяно матеріальну шкоду в сумі 42265 грн. за ушкодження автомобілю, 1605 грн. за його транспортування.

Крім того, ОСОБА_3 просить стягнути моральну шкоду
в сумі 12000 грн., оскільки переніс моральну травму,
звертався за медичною допомогою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3, представник
пояснив, що ДТП сталося внаслідок того, що робітники
Бердянської ДЕД, здійснюючи в той день шляхові ремонті роботи, насипали чотири купи асфальту,
який збирались укладати, але не виставили ніяких знаків, які б свідчили про те,
що ведуться такі роботи. ОСОБА_3, який їхав на автомобілі в ясну
сонячну погоду, купи асфальту здались заплатами, тому він не об»їхав їх, а
поїхав прямо і здійснив наїзд.

Вважає, що якби працівниками ДЕД завчасно були поставлені попереджальні знаки, перед
купами виставлена огорожа і сигнальні стовпчики, аварії не сталося б.

Представник відповідача за дорученням Подунай М. М.
позов не визнав і пояс­нив, що 01. 07. 2002 року працівники Бердянського ДЕД на автодорозі Одеса - Ново­азовськ виконували шляхові роботи, для чого на дорозі були насипані купи
асфальту. Працівники завчасно виставили
дорожні знаки, які попереджали про те, що ведуться ремонті роботи, асфальт огородили парканом та виставили конуси. Автомобіль
ОСОБА_3 об»їхав паркан та на великій
швидкості та наїхав на купу асфальту.

Зі слів працівників ДЕД
знає, що після аварії ОСОБА_3 вибіг з автомобі­лю і розкидав конуси на
обочину.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 01. 07. 2002 р. він возив
асфальт для укладки на дороги, звалював його в купи, при цьому виставлялась
огорожа та ко­нуси. Самого зіткнення в той день він не бачив.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що він водій крану, моменту
аварії не бачив, але коли сталось зіткнення автомобіля з купами асфальту, він
підійшов і бачив, що водій автомобілю
кричав, махав руками, поруч була огорожа та конуси.

Вислухавши пояснення представників
сторін, показання свідків, вивчивши ма­теріали справи, а також матеріали
цивільної справи № 2-1328/2005 рік за
позовом ОСОБА_3 суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_3 та
необхідності його часткового задоволення за такими підставами.

Судом встановлено, що 01 липня 2002
року приблизно о 15 годині
на 503 км автодороги Одеса - Новоазовськ
водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фоль­ксваген
- пасат реєстрацій номер НОМЕР_1,
здійснив дорожньо - транспортну
приго­ду, наїхавши на купу асфальту, яку прийняв за асфальтову заплатку і пошкодивши при
цьому автомобіль.

Позивач вважає, що ДТП
сталася внаслідок недбалого відношення до своїх обов'язків працівників
Бердянської дорожньо - експлуатаційної
дільниці, які прово­дили шляхові роботи, але завчасно не виставили дорожні
знаки, не огородили купи асфальту, не поставили конуси.

Представник відповідача та свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 ( л. с. 54-59
справа 2-132805) поясняли, що перед тим, як вони почали ремонті роботи, були
виставлені дорожні знаки, які завчасно попереджали про такі роботи, перед ку­пами
асфальту стояла огорожа та конуси. Коли машина ОСОБА_3 на великій швидкості наїхала на купу асфальту, водій вибіг з
машини та розкидав огорожу та ко­нуси.

Але такі твердження заперечуються доказами
свідків ОСОБА_9, пасажирки ОСОБА_3, яка
пояснила, що в момент зіткнення з купами асфальту на дорозі не було ні
огорожуючих знаків , ні
дорожніх працівників (
л. с 45); свідка ОСОБА_10, який поясняв суду, що 01. 07. 2002 р. він їхав до
дорозі, коли побачив, що ма­шина ОСОБА_3 наїхала на купу асфальту. В момент
наїзду на дорозі не було ніяких знаків. Свідок також пояснив, що купи асфальту
зливались з дорогою та скла­дали ефект ремонтованої дороги (л. с 45).

Допитаний в якості свідка працівник інспектор ДПС
ОСОБА_11 пояснив, що він приїхав на місце ДТП та складав схему ДТП, на якій відмітив всі ті предмети, які зна­ходились
на місці події, і якби там знаходились конуси, вони були б позначені у схемі (л. с 70).

Показання свідка ОСОБА_12,
інспектора ДПС, який поясняв, що складав акт дослідження ділянки автодороги, на якій сталося
ДПТ, і в момент складання акту на шляху знаходились огорожуючі бар'єри та
конуси ( л.
с.72), суд не може прийняти до уваги, оскільки цей акт складався після ДТП, без участі ОСОБА_3

Таким
чином, суд вважає, що справі зібрано достатньо об'єктивних даних,
які свідчать про те, що працівниками
Бердянської ДЕД перед купами асфальту на ділянці
дороги, який вони ремонтували, не було виставлено попереджуючих дорожніх
знаків, бар'єрів та конусів, що призвело до того, що автомобіль
під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на купи, і це є причиною дорожньо - транспортної
пригоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування
матеріальної шкоди, суд врахо­вує той факт, що автомобіль Фольскваген - пасат державний
номер НОМЕР_1 нале­жав
ОСОБА_13, і 28. 08. 2001 р. вона видавала
на ім.»я ОСОБА_3 довіре­ність на право керування та розпорядження автомобілем,
про що свідчить відповідь приватного нотаріуса Євпаторійського міського
нотаріального округу ОСОБА_14, яка посвідчувала цю довіреність.

Як вбачається з висновку спеціаліста з автотоваровічих досліджень від 04. 10. 2002 р. вартість
відновлюючого ремонту автомобілю становить 41507 грн. 80 коп. ( л. с
94-95).

На аркуші справи 93 є
розписка ОСОБА_13, яка свідчить
про те, що 11. 11. 2002 р. вона отримала від ОСОБА_3 41507 грн. 80 коп. у відшкодування ремо­нту автомобілю після ДТП.

Таким чином, судом встановлено, що матеріальну шкоду в сумі 41507, 80 грн. завдано саме
ОСОБА_3, крім того, суд вважає за необхідним врахувати суму 1605 грн. за послуги
транспортування автомобілю, згідно квитанції.

Стаття 440 ЦК
України 1963 року
передбачає, що шкода, заподіяна особі, або майну громадянина, підлягає
відшкодування особою, яка заподіяла шкоду, тому під­стави для стягнення
матеріальної шкоди з відповідача є.

ОСОБА_3 також просив стягнути моральну шкоду в
сумі 12000
грн., мо­тивуючи це тим, що внаслідок ДТП отримав стрес, з
приводу якого звертався за ме­дичною допомогою.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (не-майнової) шкоди» спори про
відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її
відшкоду­вання передбачено спеціальним законодавством.

Враховуючи, що ЦК 1963
року передбачала необхідність застосування спеціа­льного законодавства при відшкодування моральної шкоди, а також той
факт, що по­зивач, визначаючи суму моральної шкоди, не вказав, з яких
міркувань він виходив, визначаючи її розмір, і якими доказами це
підтверджується, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просив поновити строк позовної давності, пояснюючи, що
пропустив його з поважної причини.

У відповідності до ч. 5 ст. 267
ЦК України 2004 року
якщо суд визнає поваж­ними причини
пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що 01.
07. 2003 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Бердянського
Державного дорожньо - експлуатаційного
підприємства про стягнення матеріальної і моральної шкоди на тій підставі, що
керувався інформацією начальника ДЕУ,
надану в Євпаторійський міський суд ЗО. 09. 2002 р. про те, що підприємство є державним
підприємством з правом юридичної особи.

Лише 26. 12. 2005 року при
розгляді справи Запорізьким апеляційним судом з»ясувалось, що Бердянське ДЕУ не є належним відповідачем по справі,
оскільки вже не являється юридичною особою.

20.
03. 2006 року ОСОБА_3 повторно звертається
до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Запорізький
облавтодор» ВАТ «Автомобіль дороги Украї­ни». Оскільки
у позивача не було можливості раніше, ніж в грудні 2005 року, довіда­тись про зміну юридичного статусу відповідача, він був
позбавлений можливості вча­сно звернутись з позовом до належного відповідача.

Таким чином, суд вважає, що позивачем позовна
давність пропущена з поваж­ної причини і тому підлягає поновленню.

Керуючись. Ст. 440 ЦК України 1963р, 267 ЦК України 2004 p., ст. ст. 212 -215 ЦК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 термін позовної давності.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Запорізький облавтодор» Відкритої акці­онерної компанії «Автомобільні дороги
України» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 43 112,80 грн.,
державне мито 561,65 грн., за юридичну допомогу 1500 грн., а всього 45174, 45 грн.,
в іншій частині позову від­мовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький
апеляційний суд. Заяву про апеля­ційне оскарження може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рі­шення, а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеля­ційне оскарження.

Суддя Бердянського

Міськрайонного суду:    Т. А.
Троценко