Справа № 22-а-207/ 2007 року Категорія: право власності
Головуючий 1 інст.- Щербань С.Г. Доповідач- Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 січня 2006
року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді -
Луспеника Д.Д.

суддів -
Швецової Л.А., Яцини В.Б.,

при секретарі - Шевченко О.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2006 року та
на додаткове рішення цього ж суду від 21 листопада 2006 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності та про припинення права власності, стягнення суми за
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила зобов"язати
відповідача передати їй, ОСОБА_1 16 частину успадкованої нею житлової площі в
будинку АДРЕСА_1 в порядку грошової компенсації, а також відмовитися на
користь позивача від 112 частини житлової площі, яку ОСОБА_2 прийняла в порядку
спадкування, але не оформила відповідно до вимог діючого законодавства.

В наступному
позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право
власності на 16 та 112 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, які належать
ОСОБА_2 в порядку спадкування, посилалась на те, що відповідачка не оформила
частку спадкового майна відповідно до вимог діючого законодавства. Нерухомість,
яку вони отримали у спадщину почала інтенсивно руйнуватись, а відповідач відмовляється проводити ремонтні роботи, крім
цього вказаний будинок в натурі розділити не можливо. Позивач частково
відремонтувала будівлю, але частку відповідачки ремонтувати не бажає і тому
просила позбавити ОСОБА_2 її частки житлової площі.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала , відповідач в судове засідання не
заявилася.

Заочним рішенням
Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2006 року в задоволенні позову було
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 42 грн.50 коп та витрати на
судово-інформаційне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 21 листопада 2006 року стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 326 грн. 35 коп. та судові витрати у
сумі 8 грн. 50 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 42 грн.50 коп та витрати на судово-інформаційне
забезпечення розгляду справи у розмірі 20 грн, та з ОСОБА_2 стягнуто 10 грн витрат на інформаційно-техничне
забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 23.08.2006 року ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
оскільки суд неповно з^ясував обставини, що мають значення для справи,
неправильно застосував норми матеріального права, порушивши норми процесуальною
права та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти для виконання
ремонтних робіт у розмірі 11518
грн, а також усунути перепони у користуванні
14 частиною будинку, а також стягнути з відповідача суму 326 грн за виклик техніка із ГорБТІ для оформлення свідоцтва
про право власності на ім"я ОСОБА_2, посилалася на
тс, що судом не була дана належна оцінка наданим позивачкою доказам стосовно
того, що будинок знаходиться у аварійному стані та відповідачка протягом
тривалого часу не користується будинком, не виконує обов'язки по його
утриманню.

В апеляційній
скарзі на рішення суду від 23
серпня 2006 року та
на додаткове рішення від 21 листопада 2006 року, ОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати та постановити нове, оскільки суд не з"ясував обставини, що
мають значення по справі, а саме той факт, що відповідач не заперечує, щоб її частка
спірного майна належала ОСОБА_1, тобто спір залишився невирішеним.

Відповідач вказані рішення суду не
оскаржила.

Судова колегія,
вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, відповідно до ст. 303 ЦП К України, вважає,
що апеляційна скарга як на основне так і на додаткове рішення не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної
інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог- матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Приймаючи рішення щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог
стосовно визнання за ОСОБА_1 права власності, районний суд виходив з того, що
відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом належить 16 частина житлового
будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, та позивач ОСОБА_1 не надала доказів того, що річ є неподільною, не обгрунтувала того, що
спільне користування неможливе, а також відмовилася від проведення
судово-будівельної експертизи. Підстав для позбавлення відповідача власності не
має.

При ухваленні додаткового рішення про стягнення з відповідача 326 грн. 35
коп. на користь позивача витрат. пов"язаних з викликом техніка МіськБТІ, районний
суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір доручення,
відповідно до якого позивач викликала
техніка МБТІ для оформлення спадкового майна відповідача, підтверджена сума витрат
скала 326 грн. 35 коп.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування цим збитків.

Відповідно до
ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене
за рішенням суду на підставі позову, якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною, спільне володіння і користування майно є
неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'т.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва право на спадщину за законом
від 13.09.1994 року
ОСОБА_1, та
ОСОБА_2 належить по 1/6 частині
жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. ( а.с. 6)

На підставі свідоцтва про спадщину за законом від 26.10.2000 року ОСОБА_1 належить 112 частина вказаного
жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель після смерті ОСОБА_3,
та 1/12 частина
вказаного житлового будинку залишена відкритою за ОСОБА_2, сестрою
спадкодавця.( а.с.7).

Позивачкою по
справі не були надані докази того, що спільна річ є неподільною а також не може
бути виділена в натурі, крім цього в порушення вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України
позивачкою при постановленні питання щодо припинення права відповідача ОСОБА_2
на частку у спільному майні, не була внесена вартість цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Відповідно до
ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із
матеріалів справи позивач відмовилася від проведення експертизи та визначення
суми компенсації.

Таким чином,
позивач свої обов'язки з доказування не виконав.

При такому
положенні судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного
висновку, що не надання позивачем доказів є підставою для відмови в задоволенні
позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на частку домоволодіння,
розташованого у АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2

Посилання
позивача про те, що відповідач погоджується з тим, щоб ОСОБА_1 на себе оформила
всі її права безпідставні, оскільки закон пов'язує припинення права власності певної особи з відповідними юридичними
фактами ( ст. 365 ЦК України). Те, що відповідач погоджується віддати позивачу
свою власність вказує на те, що ОСОБА_2 перекладає свої обов'язки, щодо
вчинення правочину на суд, який таких повноважень не має.

Що стосується клопотання позивача, щодо прийняття апеляційним судом рішення
стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми 11518 грн,   то відповідно до ст. 303

ЦП К України
судова колегія відмовляє в задоволенні вказаних вимог, оскільки вони не були
заявлені в суді першої інстанції та не були предметом розгляду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового
розгляду, і їм дана належна оцінка.

Таким чином
судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303,
304, п.1 ч.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1
відхилити.

Заочне рішення
Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2006
року та додаткове рішення цього ж суду від 21 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає чинності негайно, але^може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного суду України протягом двох місящвз дня її проголошення.