РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„27"
лютого 2007 р.
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого
Вакарук В.М.

суддів                                    Бідочко
Н.П., Беркій О.Ю.

секретаря                              Юрків І.

з участю:
позивача
ОСОБА_1

адвоката:                             ОСОБА_3

відповідачки:                       ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, МВК, Госпрозрахункової групи виконкому з
приватизації державного житлового фонду про втрату права на жиле приміщення,
визнання розпорядження міського голови та свідоцтва про приватизацію житла
недійсним,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до ОСОБА_2, виконкому
Івано-Франківської міської ради, Гозпрозрахункової групи з питань приватизації
державного житлового фонду про втрату права на житло та визнання недійсним
розпорядження міського голови та свідоцтва про приватизацію житла.

Мотивував ти, що його мати після смерті батька з ІНФОРМАЦІЯ_1 в спірній АДРЕСА_1
не проживає без поважних причин, перейшла проживати до своїх батьків, а його
вихованням займалася бабуся. Будучи неповнолітнім, не знав про те, що в 2003 р. відповідачка
приватизувала дану квартиру, а ставши повнолітнім вирішив захистити своє
порушене право, оскільки не проживаючи в спірній квартирі без поважної причини
та не несучи ніяких витрат по оплаті комунальних послуг, вважає, що
відповідачка втратила право на користування даним житлом, а тому не вправі була
приватизовувати квартиру на себе. Просить позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 4.12.06 р. в задоволенні
позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення
Івано-Франківського міського суду від 4.12.2006
p., яким
йому відмовлено в позові до ОСОБА_2 та виконкому Івано-Франківської міської
ради, Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду про
втрату права на житло та визнання недійсним розпорядження міського голови та
свідоцтва про приватизацію житла.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 зазначає, що
суд дав невірну оцінку зібраним доказам. Не звернув уваги на пояснення свідків
про те, що відповідачка-його мати не проживає у спірній квартирі з 1996 p., а тому втратила
право на її користування. А тому, враховуючи дані обставини, вона не вправі
була приватизовувати

Справа №22-ц-299/2007 р.
Головуючий у І
інстанції Барашков В.В.

Категорія 32
Доповідач Вакарук В.М.

2

спірну квартиру на себе і позивача. Просить рішення     скасувати,     постановити     нове рішення, яким задовольнити його
позов.

В апеляційній інстанції апелянт вимоги скарги, підтримав
з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала доводи апеляційної скарги,
просила судову колегію скасувати рішення та задовольнити його позовні вимоги.

Представники МВК та Госпрозрахункової групи з питань
приватизації житлового фонду в судове засідання не з"явилися, хоча були
повідомлені про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту втрати відповідачкою
права на користування житлом, а тому нею правомірно було його приватизовано в 2003 р.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги з таких
підстав.

Судом встановлено, що згідно розпорядження міського
голови НОМЕР_1 від 27.10.03
р. Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду
позивачці та відповідачці, його матері, видано свідоцтво про право власності на
АДРЕСА_1, яка належить їм в рівних долях.

В засідання апеляційної інстанції апелянтка повністю
визнала мотиви апеляційної скарги та пояснила, що після смерті чоловіка в ІНФОРМАЦІЯ_1 покинула
добровільно спірну квартиру з метою влаштування особистого життя, забрала свої
речі і перейшла проживати до своєї матері, оскільки в неї склалися неприязненні
стосунки із свекрухою, яка перейшла проживати в цю квартиру після смерті її
сина. Про усунення перешкод в користуванні житлом не зверталася. Крім того,
ствердила про те, що не ставила до відома сина про приватизацію нею квартири в 2003 р. на себе та
нього, який на той час був неповнолітнім і від імені якого вона виступала як
законний його представник. Також відповідачка повністю визнала позовні вимоги
її сина про те, що вона втратила право на користування спірною квартирою, а
тому, не вправі була приватизовувати її на себе вважає, що квартира повинна
бути приватизована тільки на позивача, оскільки вона в ній не проживає без
поважних причин з ІНФОРМАЦІЯ_1

Враховуючи те, що відповідачка в суді першої інстанції не
давала своїх пояснень з приводу обставин та фактів, які були предметом судового
дослідження, які мають суттєве значення при вирішенні даного спору і суд був
позбавлений можливості дати їм правову оцінку та беручи до уваги інші докази,
які були встановлені місцевим судом, колегія суддів приходить до висновку про
скасування судового рішення та постановления
нового про задоволення позовних вимог виходячи із слідуючого.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України-обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Процесуальним
наслідком визнання в цивільному процесі однією із сторін факту встановленим є
набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його
доказування.

Таким чином, визнання відповідачкою не тільки факту
втрати нею права на користування спірною квартирою ще до 2003 р. з підстав,
передбачених ст. 71 ЖК
України, але й визнання нею у зв"язку з цим позову в цілому, що стосується
незаконності виданого розпорядження міського голови та Свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого на позивача і відповідачку, оскільки відповідно
до п.4 ст. 5 та п.2
ст. 8 ЗУ
"Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію
квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують
громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах є правовою підставою
для задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів бере до уваги той факт, що судом
першої інстанції не було враховано того, що на час приватизації спірної
квартири позивач був неповнолітнім, немав повної цивільної дієздатності, а
тому, за відсутністю встановленого піклування не

3

міг захистити свої порушені права і тільки після
досягнення ним повноліття обгрунтовано заявив свої позовні вимоги, які
підлягають до задоволенян в повному об"ємі.

Керуючись ст.ст. 71,
72, ЖК України, ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду",
ст.ст. 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення
Івано-Франківського міського суду від 4.12.2006
р. скасувати, постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити, визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право на користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1.

Визнати недійсним розпорядження міського голови НОМЕР_1
від 27.10.2003 р. та Свідоцтво про право власності від 21.11.2003 p.,
виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду
виконкому Івано-Франківської міської ради на прізвища: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на
АДРЕСА_1.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.ї

Головуючий:

Судді: