Справа № 22-Ц-451 2007р.                                                   Головуючий
власності       Доповідач: Макаров Г.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007р.
судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Макарова Г.О.

суддів              -
Кокоши В.В., Хорошевського О.М.

при секретарі - Уманській МЛІ.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17
листопада 2006р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва
про право власності від 20.02.2001р. частково недійсним, третя особа -
Краснокутська селищна рада, -

встановила:

25 липня 2006р.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про
право власності від 20.02.2001р. в частині визнання права власності за
відповідачки 7/20 частини квартири АДРЕСА_1 недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказувала на
наступне.

В період з 1971
по 1974р. вона проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_3, із ним згідно ордера
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 отримали однокімнатну квартиру загальною жилою площею
17,2 м за адресою: АДРЕСА_1. В
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, захворів, змінив місце проживання, переїхавши до батьків
в смт Шевченкове, де помер.

З березня 1975р.
вона стала жити в цій квартирі разом з відповідачем ОСОБА_2  ІНФОРМАЦІЯ_2 вона з відповідачем звернулась з
заявою до голови районного комітету приватизації, про передачу в приватну
власність вказаної квартири і розпорядженням
Краснокутського районного комітету приватизації № 314-ж від 24 січня 1994р.
вказана квартира була передана їм в спільну сумісну власність, де вони були
прописані з 25 листопада 1993р., і їм було видано свідоцтво про право власності
на житло. 10 жовтня 2000р. вона, позивачка за договором купівлі-продажу купила
1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 - кімнату НОМЕР_2 житловою площею
12,4 м2.

Рішенням
виконавчого комітету Краснокутської селищної ради від 20 вересня 2000р.
задоволена заява її, ОСОБА_1 і їй було дозволено перепланування квартири у
двокімнатну, а рішенням вказаного виконкому від 31 січня 2001р. задоволена її
заява про переоформлення права власності на квартиру і видане свідоцтво права
приватної

2

власності на кв. АДРЕСА_1 у відповідних
частинах, на ім'я її, ОСОБА_1 13/20, на ім'я ОСОБА_2 - 7/20 і 20 лютого 2001р.
видане відповідне свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Вона не згодна з
визнанням за відповідачем права власності на частину квартири, оскільки за час
сумісного проживання з останнім у них не було спільного майна і кожен вкладав
належні йому кошти за власним розсудом. Відповідач за свої кошти купив
автомобіль, а вона свої вкладала в квартиру, проводила капітальні і поточні
ремонти, сплачувала квартирну плату.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що за час сумісного проживання з
відповідачкою спірна квартира була приватизована і їм було видане свідоцтво про
право власності на цю однокімнатну квартиру. Згодом позивачка купила у сусідки
одну кімнату і було зроблено, з дозволу виконкому, перепланування квартири у
двокімнатну і за їх згодою і заявою переоформлене право власності і визнано за
ним право на 7/20 а за ОСОБА_1 - 13/20 частин квартири і 20 лютого 2001р. вони
отримали свідоцтво про право власності відповідно до вказаного.

Третя особа,
представник Краснокутської селищної ради вважав, що підстав для задоволення позову і позбавлення відповідача
права власності на частину квартири нема. Свідоцтво про право власності
від 20 лютого 2001р. отримане згідно з заявою позивачки з ініціативи якої було
проведене переобладнання квартири на двокімнатну й переоформлене право
власності відповідно до вимог закону.

Рішенням
Краснокутського районного суду Харківської області від 17 листопада 2006р. в
задоволенні позовних вимог позивачці було відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, а справу повернути па новий
розгляд посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права, оскільки суд не узяв до уваги, що відповідач не мав ніякого відношення
до спірної квартири і жив в ній як квартирант, а вона вкладала кошти в цю
квартиру, робила її переобладнання.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до
ч.3 ст.2, ч.2 ст.3, частинами 1, 2, 3, 4 ст.4, ч.2, 3 ст.15, ч.2, 3 ст.48, 49
Закону України від 7 лютого 1991р. № 697-ХІІ «Про власність», ст.ст.1, 3, 8
Закону України від 19 червня 1992р. № 2482-ХІІ «Про приватизацію житлового
фонду» і складеного відповідно цього закону Положення Державного комітету
України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992р. № 56 «Про
порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян». Кожний громадянин в
Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто, або
спільно з іншими. Власник на свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном і мас право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, що не суперечать закону. Власник, здійснюючи свої права
зобов'язаний не порушувати права громадян. Наймач жилого приміщення в будинку
державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право
придбати у власність відповідну квартиру і розпоряджатися нею на свій розсуд.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Приватизація
державного житлового фонду - це відчуження квартир на користь громадян України
в спільну сумісну або часткову власність, за письмовою згодою, осіб які
постійно мешкають в даній квартирі.

Спори, що виникають при приватизації вирішуються судом.

Володіння,
користування і розпорядження майном при спільній власності провадиться за
згодою своїх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.
Частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом, або рішенням суду.

3

З матеріалів
справи та обставин встановлених судом вбачається, що згідно заяви ОСОБА_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_2 поданою за згодою з ОСОБА_2 які сумісно постійно проживали в
спірній квартирі АДРЕСА_1, вона прохала районний комітет приватизації передати
їм в спільну часткову власність в рівних частках вказану квартиру (а.с.48) і 24
січня 1994р. їм було видане відповідне свідоцтво про право власності на житло
(а.с.30), а 3.03.1994р. нерухомість була зареєстрована в БТ1 в однакових
частинах між сторонами, тобто по 1/2 частині кожному.

10 жовтня 2000р.
особисто ОСОБА_1 було придбано у приватну власність одну кімнату суміжної
квартири  НОМЕР_2  у гр. ОСОБА_4 (а.с.7) і було зроблене, з
дозволу відповідних органів, перепланування квартири із зміною статусу на
двокімнатну і зміною часток між сторонами на 13/20 квартири за ОСОБА_1 і 7/20
квартири за ОСОБА_2 у зв'язку з чим за заявою ОСОБА_1 (а.с.37) був виданий 20
лютого 2001р. новий правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності
на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Краснокутської
селищної ради від 31.01.2001р. НОМЕР_3 з уточненими частками права власності
(а.с.6), яке в подальшому зареєстроване в БТІ.

Приведені
обставини правильно встановлені судом першої інстанції і сторони їх не оспорюють,
як не оспорюють і похідне для цього правовідношення право власності від
24.01.94р. (а.с.30) згідно якого однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної власності ОСОБА_2  і  ОСОБА_1.

Рішення суду викладене достатньо повно, обґрунтовано.

Доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мав ніякого відношення до спірної
квартири, проживав в ній як квартирант і не набув на неї права власності були
предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження, бо
спростовується доказами, дослідженими у судовому засіданні в їх сукупності і
взаємозв'язку.

Так, згідно
заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 голові районного комітету приватизації вони просили при
оформленні квартири у спільну часткову власність розподілити дані власності
порівну, тобто по 1/2 частині (а.с.48).

Як вбачається із
довідки про склад сім'ї наймача в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 постійно
мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про
приватизацію дерхсавного житлового фонду» ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с.47) квартира
має загальну площу 30м".

Відповідно з
фактичними даними, які містяться в розпорядженні № 314-ж голови комітету
приватизації від 24.0  ОСОБА_3 994р.
(а.с.45) в рішенні виконавчого комітету Краснокутської селищної ради від 24
жовтня 2000р. № 371 (а.с.40), свідоцтві про право власності на житло (а.с.30)
від 24.01.94р., свідоцтві про право власності від 20 лютого 2001р. (а.с.6)
договорі купівлі-продажу від 10.10.2000р. (а.с.7) внаслідок покупки ОСОБА_1 у
ОСОБА_4 однієї кімнати і переобладнання своєї з ОСОБА_2 квартири в двокімнатну
змінились долі власності і ОСОБА_1. належить 13/20, а ОСОБА_2 7/20 частин
двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідних
доказів того, що ОСОБА_2 не набув права власності на частку квартири позивачкою
у встановленому законом порядку не надано.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що прийняте по справі рішення скасуванню
відповідно до ст.308 ЦПК України не підлягає.

Керуючись
ст.ст.301-305, 307, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова
колегія,-

4

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Краснокутського районного суду Харківської області від 17 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набуває
законної сили негайно, та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.