У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2007 року                                                                     м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Гнатенка А.В.,

Гуменюка В.І.,

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Костенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лященко Н.П.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка  М.В.,

Пшонки М.П.,

Прокопчука Ю.В.

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М.,-

розглянувши
в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 30 серпня 2004 року,  ухвали апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2004
року й ухвали
колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7
листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1до Донецької залізниці Державної адміністрації
залізничного транспорту України про поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

У серпні 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом заступника начальника
Донецької залізниці по кадрам від 15 липня 2004 року його звільнили з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул 14 квітня 2004 року.
Вважаючи звільнення
неправомірним просив поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від
30 серпня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 8 грудня 2004 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 7 листопада 2006 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 серпня
2004 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2004
року залишено без змін.

15 січня 2007 року до Верховного Суду України надійшла
скарга ОСОБА_1, в якій
ставиться питання про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами судових рішень з
посиланням на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного і того
самого положення закону, а саме ст. 148 КЗпП України щодо
місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення. Для порівняння
неоднакового застосування цієї норми автор скарги навів ухвали судових колегій
Верховного Суду України від 25 грудня 1974 року та від 19 липня 2000 року.

Перевіривши за матеріалами справи наведені доводи, колегія суддів вважає, що в цьому випадку має місце неоднакове застосування ст. 148 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення
застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за
виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не
рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю або перебуванням у відпустці.

У наведених позивачем ухвалах колегій суддів Верховного Суду України
визначено, що перебіг терміну застосування дисциплінарного стягнення
розпочинається виявленням проступку посадовою особою, до обов'язків якої
входить контроль за додержанням трудової дисципліни, а не тільки керівником
установи чи підприємства.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, районний суд виходив із того, що
прогул 14 квітня 2004 року виявлено 17 червня 2004 року та в межах місячного
строку,  а саме 15 липня 2004 року,
проведено звільнення позивача з роботи.

Залишаючи рішення суду без змін апеляційний суд теж виходив із того, що
посадовій особі, яка звільнила ОСОБА_1 з роботи, - заступнику начальника дороги
стало відомо про проступок позивача 17 червня 2004 року й 15 липня 2004 року
проведено його звільнення.

З таким висновком погодилася й колегія суддів Верховного Суду України,
відхиливши 7 листопада 2006 року касаційну скаргу.

Проте висновки судів про дотримання місячного строку для застосування
дисциплінарного стягнення є передчасними та такими, що суперечать вищенаведеним
застосуванням ст. 148 КЗпП України.

Встановлений цією нормою термін для застосування дисциплінарного стягнення
не ставиться в залежність від часу, коли про вчинений проступок стало відомо
саме посадовій особі, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення.

Іншому застосуванню правової норми сприяло те, що поза увагою й оцінкою
суддів, усупереч статтями 202, 202-1 ЦПК України 1963 року, залишено ряд
доказів і обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до пунктів 4, 7 посадової інструкції ІНФОРМАЦІЯ_1 1 категорії
безпосереднє керівництво роботою ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснює начальник служби
пасажирського господарства дороги і за його ж поданням здійснюється притягнення
до відповідальності (т. 2 а.с. 73, 74).

З доповідної записки виконуючого обов'язки начальника служби пасажирського
господарства від 17 червня 2004 року, акта від 3 червня 2004 року, складеного
за участю цієї посадової особи, (т. 1 а.с. 19, 20) вбачається, що виконуючий
обов'язки начальника служби пасажирського господарства ОСОБА_2 3 червня 2004
року виявив факт прогулу позивача 14 квітня 2004 року, про що доповів
заступнику начальника дороги.

Цей же факт 7 червня 2004 року було обговорено на оперативній нараді при
виконуючому обов'язки першого заступника начальника дороги (т. 1 а.с. 23, 24).

З урахування наведеного всі оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 358, ст. 359 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30
серпня 2004 року,  ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 8 грудня 2004 року й ухвалу колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

І.С. Берднік

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

А.В. Гнатенко

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

А.В. Костенко

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Шабунін