РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа
№2-208-2007р

13  лютого   2007
року
Першотравенський  міський   суд,Дніпропетровської

області  у
складі:

Головуючої  судду
Бондарьової  Г.М.

При
секретарі:Кобкі  Т.В.

Розглянувши      у          відкритому        судовому                  засіданні                в        місті

Першотравенську    цивільну
справу    за    позовом
ОСОБА_1  до        відкритого      акціонерного              товариства

«Павлоградвугілля»         про             стягнення              одноразової               допомоги,її

компенсації     та
відшкодування  моральної  шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1   звернувся
до  суду  з
позовом  до  ВАТ
«Павлоградвугілля»

про        стягнення        одноразової        допомоги,        її
компенсації        та

відшкодування  моральної
шкоди.

В    обгрунтування    своїх
вимог    позивач    посилається    на    те,що
при

виконанні      трудових      обов»язків      гірничого      робітника      очисного

забою/гроз/   5  розряду
шахти  «Степова»,
правонаступником  якої   є  ВАТ

«Павлоградвугілля»    він
одержав    професійне     захворювання    пиловий

бронхіт        згідно        висновку    Криворізького    НДІ
гігієни    праці    та

профзахворювань   від  ІНФОРМАЦІЯ_1  року  та  акту
його  розслідування

від      ІНФОРМАЦІЯ_2   року.Згідно      первинного   висновку
МСЕК   від   ІНФОРМАЦІЯ_3   року   йому
встановлено   35%
стійкої
втрати   професійної

працездатності   по
пилевому  бронхіту.

Наказом   по
шахті    «Степова»   №
НОМЕР_1   йому

призначені      суми
відшкодування      шкоди      по
профзахворюванню,він

одержував  щомісячні
суми  відшкодування  втрати
заробітку,але  по  цей

час   йому
не   виплачено   суму
одноразової   допомоги   за   35
%   втрати

профпрацездатності  від
пилевого  бронхіту.

На
даний   час   йому
видано   довідку   шахти
про   щомісячні   виплати,з

вказівкою  на  те,
що  одноразова  допомога
йому  не нараховувалась.

Він
вважає  це  незаконним
і     вважає,що  йому
повинна  бути  виплачена

одноразова   допомога
з   розрахунку   його
середньомісячної   заробітної

плати   за   3   або   12      місяців   до
МСЕК   з   відповідним
коригуванням   на

коефіцієнти  росту
тарифів  та  окладів
по  шахті  по
день  МСЕК.

Для
чого  прохає  суд
витребувати  від  відповідача
відповідні  довідки

для     визначення     середнього
заробітку     і
нарахувати     йому     суму

належної    одноразової    допомоги
з   розрахунку   його
середньомісячної

заробітної    плати
за    35%
втрати
профпрацездатності    і    стягнути

належну  суму
з  відповідача  примусово.

А
також  просить   суд
стягнути   з   відповідача
компенсацію  одноразової

допомоги    в
зв»язку   за    затримкою
її    виплати    починаючи
з       червня

1995  року  по  день
винесення  рішення  суду.

2

Позивач вважає,що ним не пропущений строк для звернення
до суду з

даним позовом,оскільки сум відшкодування шкоди були
призначені

йому наказом по шахті,він вважав,що йому призначена і
одноразова

допомога,оскільки наказ по шахті був про призначення йому
сум

відшкодування шкоди,узнав лише на час звернення до
суду,на шахті

була створена черговість виплати одноразових допомог і
всі

потерпілі чекали її виплати,він також чекав на її
виплату.Тому в

квітні 2006
року він звернувся до суду за примусовим стягнення

одноразової допомоги,оскільки вона йому не сплачена і
тільки на

час
звернення    до     суду
дізнався    що                    одноразова    допомога
йому

взагалі не призначена.Якщо суд вважає,що ним пропущений строк звернення до
суду,то він вважає,що є підстави для його поновлення-це наявність наказу по
шахті «Степова» №
НОМЕР_1 про призначення йому сум відшкодування шкоди по
профзахворюванню,він одержував щомісячні суми відшкодування втрати
заробітку,але по цей час йому не виплачено суму одноразової допомоги за 35 % втрати
профпрацездатності від пилевого бронхіту. На даний час йому видано довідку
шахти про щомісячні виплати,з вказівкою на те,що одноразова допомога йому не
нараховувалась. Він був впевнений в тому,що відповідач виплатить йому в порядку
черговості одноразову допомогу,а також її компенсацію за затримку
виплати,чого  вимагає  закон.

Позивач
просить в судовому засіданні стягнути на його користь з відповідача одноразову
допомогу в розмірі 9565,85грн із розрахунку середньомісячного заробітку по його
професії гроз 5 розряду
за березень 1995 року
який складає згідно довідки шахти 273грн31 коп за 35 % стійкої втрати
професійної працездатності/272,31 грн
х35/,та  її  компенсацію
в     сумі   7126,56  грн/9565,85
грн  х  0,745/.

Крім   того,позивач   претендує
на   відшкодування   йому
моральної   шкоди

в
розмірі  70 000гривень,оскільки

Згідно   ст.12   Закону  України
«Про   охорону  праці»від
14   жовтня   1992

року   ,який
діяв   на   момент
встановлення   йому   профзахворювання   та

стійкої   втрати
35%   профпрацездатності   згідно
висновку  МСЕК   від   18

квітня       1995      року,відшкодування      моральної      шкоди
проводиться

власником,якщо    небезпечні    або
шкідливі    умови    праці
призвели    до

моральної    втрати
потерпілого,порушення    його    нормальних    життєвих

зв»язків,вимагають     від
нього    додаткових    зусиль
для    організації

свого  життя.

Під   моральною
втратою   потерпілого   вважаються
страждання,заподіяні

працівникові   внаслідок
фізичного   або   психічного
впливу,що  призвело

до    погіршення    або
позбавлення    можливостей    реалізації    ним
своїх

звичок    і
бажань,погіршення    відносин    з
оточуючими    людьми,інших

негативних  наслідків
морального  характеру.

Відшкодування     моральної     шкоди
. можливе     без
втрати     потерпілим

працездатності.Порядок   відшкодування   моральної
шкоди   визначається

законодавством.

Згідно   п.11
Правил      відшкодування   власником
підприєства,установи

і     організації     або
уповноваженим     ним     органом
шкоди,заподіяної

працівникові     ушкодженням     здоров»я,пов»язаним     з
виконанням     ним

трудових     обов»язків»,затверджених     постановою    Кабінету
Міністрів

3

України №
472 від 23 червня 1993 року з
послідуючими змінами та доповненнями,в редакції вказаного пункту 11 Правил на момент
травмування,та встановлення стійкої втрати працездатності моральна шкода
відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи
висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій
матеріальній формі,розмір якої визначається в кожному окремому випадку на
підставі рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших
будь-яких  виплат.

Лише починаючи з 03
жовтня 1997 року,тобто
уже після встановлення

йому профзахворювання та первинної МСЕК відносно нього,
п.11

Правил відшкодування змінений в частині розміру
відшкодування

моральної    шкоди              і     не
може    перевищувати     150     неоподаткованих

мінімумів доходів громадян,тобто на нього поширюється дія
п.11 Правил відшкодування шкоди в редакціїї до 03 жовтня 1997
року і розмір відшкодування йому моральної шкоди повинен складати не менше 200 розмірів
мінімальної заробітної плати,а не 150
неоподаткованих  мінімумів    доходів
громадян.

З
врахуванням викладеного позивач вважає відповідальним за спричинену йому
моральну шкоду є ВАТ «Павлоградвугілля»,як правонаступник ДВАТ «шахта «Степова»
де він одержав профзахворювання з вини відповідача,який не забезпечив йому
безпечні умови праці, став інвалідом ,
зі стійкою втратою 35%
профпрацездатності   .

Позивач вважає,що факт заподіяння йому моральної шкоди

наявний,оскільки:він           первинно      на
35%       ,втратив      професійну

працездатність в працездатному віці, йому встановлено 3 групу
інвалідності, в нього пошкоджені легені , що спричиняє йому фізичні та моральні
страждання, він відчуває незручності в повсякденному житті , змушений
терпіти фізичні болі та моральні страждання , відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед
сторонніми    людьми.

Всі     вказані
ним             факти     та
обставини     призводять     до
значних

моральних страждань та переживань, значним чином
змінили ритм та порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв»язки , для чого він
повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя.
Позивач оцінює свою моральну шкоду в 70000гривень.

Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» в судовому

засіданні позов не визнала повністью, пояснивши суду що
одноразова

допомога позивачу не призначалась , оскільки він
отримував раніше

одноразову допомогу на шахті «Ювілейна» за травму,
одноразова

допомога йому не призначалася, тому йому не належить
стягнення

одноразової допомоги,а також компенсація одноразової
допомоги

виплачується за суми заробітної плати, нарахованої після 01 січня

1998 року,
тоді як ОСОБА_1 претендує на компенсацію одноразової

допомоги     до
01   січня   1998  року.

4

Крім того вважає, що ОСОБА_1 пропущений строк позовної

давності звернення до суду за захистом своїх прав ,оскільки

ОСОБА_1 з моменту призначення щомісячних сум
відшкодування

шкоди в 1995
році,вимог про призначення та сплату одноразової

допомоги та її компенсації не пред»являв ,що є також
підставою для

відмові у задоволенні позовних вимог позивача.Крім того
не

встановлено
вини     відповідача, як                                вимагає       п.43       Правил

відшкодування шкоди,оскільки виплати допомог сплачувалися

працедавцем по мірі надходження цільових грошових коштів
від

Міністерства палива та енергетики України,яке суд повинен

притягнути
в  якості  третьої
особи.

Крім того представник відповідача вважає,що у
відповідності зі ст.. 2 Закону
України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з
порушенням строків їх виплати» від 19
жовтня 2000 року № 2050-111 , введеного в дію с 01 січня 2001 року компенсації
підлягають доходи громадян,які не мають разового характеру.

Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» позов
ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди не визнав ,пояснивши

суду     що      позивачу     моральна      шкода                   не      призначалась      і
не

виплачувалась ,
поскільки доказів наявності моральної шкоди позивачем  не
надано,

позивач про виплату йому моральної шкоди не звертався,не
навів доказів спричинення йому моральної шкоди,в чому вона виявляється,не навів
доказів порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця,що призвели до
спричинення моральної шкоди,в суд звернувся з позовом лише в квітні .2006 року,тобто з
пропуском трьохмісячного строку з дня встановлення йому органами МСЭК стійкої втрати
працездатності та інвалідності в порушення п.3,16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 года № 4 « Про судову практику
в справах про відшкодування моральної/немайнової/ шкоди» зі змінами та
доповненнями від 25 травня 2001 року № 5. Крім того
висновку МСЭК про
спричинення позивачу моральної шкоди немає. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник
третьої особи у справі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещесних випадків та професійних захворювань України в мусті
Першотравенську позов ОСОБА_1 вважає
безпідставним,просить  в  його
задоволенні  відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими  слідуючі
факти  та  обставини.

З матеріалів справи ,пояснень
сторін,вбачається ,що наказом по

шахті «Степова» №
НОМЕР_1,правонаступником

якої є ВАТ «Павлоградвугілля»,на підставі висновку МСЕК
від ІНФОРМАЦІЯ_3 року про
стійку втрату 60%/25% по травмі на шахті

«Ювілейна»,де
позивач     отримував                  відшкодування     шкоди
в     цій

частині, та 35 % по
профзахворюванню при виконанні трудових обов»язків гроз 5 розряду шахти
«Степова»/ ОСОБА_1 призначено
суми    відшкодування    шкоди
у    зв»язку    з
встановленим

5

профзахворюванням пиловий бронхіт згідно акту
розслідування від ІНФОРМАЦІЯ_2
року,зміст яких в наказі не розшифровано і не вбачається   чи
призначено     позивачу  одноразову
допомогу  за   35   %   по

профзахворюванню  чи  ні./а.с._______________ /

Згідно     довідки              шахти     «Степова»     від
14      березня     2006     року

одноразова  допомога
позивачу  не     нараховувалась.

У відповідності до ст..
11 Закону України «Про охорону праці»

власник зобов»язаний сплатити працівнику одноразову
допомогу у

зв»язку зі стійкою втратою ним професійної
працездатності,розмір

якої встановлюється колективним договором,але не може
бути менше

суми,визначеної            з        розрахунку        середньомісячного        заробітку

потерпілого                за
кожен       процент       втрати       ним
професійної

працездатності.

Відповідно до п.21-1 постанови Пленуму Верховного суду
України № 6 від 27 березня 1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»
зі змінами та доповненнями від 08
липня та ЗО вересня 1994
року середній заробіток для нарахування допомоги визначається по Правилам,а
якщо тарифною угодою чи колективним договором встановлений більш пільговий  порядок
его  визначення,застосовується
цей  порядок.

Згідно        п.12,27              галузевої               тарифної             угоди            в         вугільній

промисловості,куди відноситься підприємство відповідача,
для

нарахування одноразової допомоги береться середній
заробіток по

відповідній професії з врахуванням присвоєного розряду на

підприємстві потерпілого,якщо розмір середньомісячного
заробітку

буде не меншим від визначеного по Правилам відшкодування
шкоди.

Оформлення всіх необхідних документів і виплата
одноразової

допомоги і компенсації,а також суми відшкодування шкоди у
зв»язку

зі    стійкою    втратою       працездатності   внаслідок
профзахворювання

проводиться працівнику за останнім місцем його роботи в
галузі в повному  обсязі.

У відповідності до п.39
Правил відшкодування шкоди одноразова

допомога виплачується в місячний строк з дня рішення
МСЕК.

Згідно абзацу другого ст..25 Правил відшкодування шкоди якщо

повторне ушкодження здоров»я працівника наступило з вини
іншого

власника,відшкодування шкоди проводиться на загальних
підставах.

З врахуванням викладених обставин та вимог закону ОСОБА_1

слід стягнути з відповідача одноразову допомогу в розмірі
9565,85

грн/середній заробіток гроз 5 розряду на березень 1995
року

складає згідно довідки шахти «Степова» в сумі 273,31грн,а
з

врахуванням                стійкої        втрати       позивачем       35%        професійної

працездатності йому належало до виплати 9565,85 грн/273,31 грн

х35/.

Вирішуючи    позов
ОСОБА_1     в    частині
вимоги    про        стягнення компенсації  одноразової
допомоги  суд  виходить
зі  слідуючого: Згідно   ст.13
Закону  України   «Про
охорону  праці»,   діючого
на  момент призначення   позивачу
одноразової   допомоги,    в
разі    зміни   вартості життя,    порядок
пов'язаного   з   цим
перегляду   розміру   відшкодування

6

шкоди і одноразової допомоги визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно п.43 Правил відшкодування шкоди в редакції
постанови Кабінету Міністрів України №
1100 від 03 жовтня 1997 року, якщо
потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди з вини власника,
вчасно не призначені або  не виплачені
суми відшкодування шкоди, то ці суми виплачуються без обмеження будь-яким
строком і підлягають коригуванню у зв'язку з ростом цін на споживчі товари та
послуги в порядку, встановленому ст.34
Закону України  «Про  охорону
праці».

Згідно ст.34
Закону України «Про охорону праці» -
компенсація працівникові втрати частини заробітної плати /відшкодування
шкоди/ в зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться згідно з індексом
росту цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому  законодавством.

Згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати /відшкодування шкоди/ в зв'язку з порушенням
строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 1427 від 20
грудня 1997 року - компенсація працівникам втрати частини заробітної плати
/відшкодування шкоди/ в зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться у
випадку затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати
/відшкодування шкоди/ за період починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін
на споживчі товари і тарифи на послуги за цей період  вирослі
більше  ніж  на
один  відсоток.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1. в межах заявлених ним вимог в частині стягнення
компенсації одноразової допомоги за період з 01 січня 1998
року по грудень 2000
року ., суд
вважає, що оскільки відповідачем порушений, передбачений п.39 Правил відшкодування шкоди, місячний
строк виплати позивачу одноразової допомоги і вона йому не була виплачена на 01 січня 1998 р. в розмірі
9565,86грн то, з урахуванням вимог закону ОСОБА_1 належить стягнути компенсацію
одноразової допомоги в сумі 7126,
56грн зі слідуючого розрахунку з врахуванням індексу зростання цін на
споживчі товари та тарифів на послуги на день виплати частин одноразової
допомоги: Розмір компенсації цієї суми складає 7126,56грн /177,1 індекс на листопад 2000 року:101,5 індекс на лютий 1998 року -1 = 0,745 х
9565,85грн=  7126,56грн/.

Обговорюючи питання про строк позовної давності,
пред'явлення позивачем вимог про стягнення одноразової допомоги та компенсації
одноразової допомоги суд виходить з того, що одноразова допомога позивачу    взагалі
не  була  призначена.

З матеріалів справи ,пояснень
сторін,вбачається , що
наказом по

шахті «Степова» №
НОМЕР_1,правонаступником

якої є ВАТ «Павлоградвугілля»,на підставі висновку МСЕК
від ІНФОРМАЦІЯ_3 року про
стійку втрату 60%/25% по травмі на шахті

«Ювілейна»,де
позивач     отримував                       відшкодування     шкоди
в     цій

частині, та 35 % по профзахворюванню
при виконанні трудових обов»язків гроз 5
розряду шахти «Степова»/ ОСОБА_1 призначено        суми
відшкодування   шкоди    у
зв»язку    з    встановленим

7

профзахворюванням пиловий бронхіт згідно акту
розслідування від ІНФОРМАЦІЯ_2
року,зміст яких в наказі не розшифровано і не вбачається   чи
призначено      позивачу   одноразову
допомогу   за   35   %   по

профзахворюванню  чи  ні./а.с._________________ /

Згідно     довідки                шахти     «Степова»     від
14      березня     2006     року

одноразова  допомога
позивачу  не    нараховувалась.

Відповідачем визнано, що на шахті
одноразова допомога

виплачувалась за черговістю по мірі
надходження грошових коштів

для цієї мети, відповідачем не
виплачено позивачеві її по цей час.

Тому одноразова допомога підлягає примусовому
стягненю та

компенсації по грудень 2000 року до введення
в дію Закону України

«Про компенсацію громадянам частини
доходів у зв'язку з порушенням

строків їх виплати» від 19 жовтня 1999 року № 2050-111,введеного в

дію з 01 січня 2001 року. Відповідач
не виконав обов'язку щодо

нарахування            та          виплати             одноразової                допомоги,компенсації

одноразової допомоги всупереч вимогам п.5 Положення про компенсацію, позивач
заявив позов про стягнення одноразової допомоги та її компенсації в квітні 2006 року, вимоги
позивача про компенсацію допомоги не можна віднести до суто трудових
правовідносин, оскільки вони також являються частиною цивільно-правових
відносин ЦК України 1963
року розділу 40 - зобов»язання,
що виникають внаслідок заподіяння шкоди, ст.456 ЦК України 1963
року, що передбачає відповідальність за ушкодження здоров'я громадянина,за
якого сплачуються страхові внески. Враховуючи пенсійний вік позивача, інваліда
праці,: суд вважає за можливе поновлення пропущеного ним з поважної причини
строку звернення до суду згідно ст.80 ЦК України 1963 року, за стягненням
одноразової допомоги та компенсацією одноразової допомоги, право вимоги якої у
позивача виникло з кінця 2004 року - коли практично всім потерпілим на
виробництві було закінчено виплату . одноразової допомоги.

Висновок суду про трьохрічний строк позовної давності
підтверджується також п.41 Правил
відшкодування шкоди, діючих на момент призначення позивачу допомоги, згідно
яких, якщо заяву про відшкодування шкоди потерпілий подав через три роки з дня
встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, відшкодування  шкоди
проводиться  з  дня
подачі  заяви.

Суд вважає, що Закон України «Про
компенсацію громадянам частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх
виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-111, який вступив в
силу з 01 січня 2001 року і
передбачаючий компенсацію грошових доходів громадян,яні не носять разового
характеру, розповсюджується на правовідносини, що виникають після введення його
в дію, він зворотної сили не має, тому суд вважає, що позивачу належить
стягнення компенсації допомоги згідно Положення про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної плати /сум відшкодування шкоди/ в зв'язку
з порушенням строків її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
№ 1427 від 20 грудня 1997 року по грудень 2000 року згідно
заявлених позовних вимог згідно п.5 вказаного Положення, тобто з 01 січня 1998 року по грудень 2000 року.

8

Суд  вважає                  безпідставними                  доводи       представника                       ВАТ

«Павлоградвугілля» про необґрунтовані позовні вимоги
позивача на

підставі ст..34
Закону України «Про оплату праці» та Положення про

порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної
плати у

зв'язку з порушенням строків її виплати, згідно з
постановою КМУ №

1427 від 20 грудня 1997 року з
послідуючими змінами, оскільки вони

регулюють порядок виплати компенсації працівникам втрати
частини

заробітної плати, а не виплати потерпілому витрат у
зв'язку з

порушенням строків виплати одноразової допомоги на
відшкодування

шкоди. Щодо останніх спірних сум, то вказаними нормами
закону

регулюється лише порядок їх коригування у зв'язку з
ростом цін на

споживчі послуги, як це зазначено у вищевказаних
Правилах, які не

містять обмежень по сплаті спірних сум при їх нарахуванні
до

прийняття цих норм закону, у тому числі, і щодо строків
звернення

з  такими  позовами
до  суду.

Вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди  суд
виходить  зі  слідуючого:

Згідно ст.12 Закону України
«Про охорону праці»від 14
жовтня 1992

року ,який діяв на момент травмування позивача та встановлення

йому                  первинною                        МСЕК                       стійкої                            втрати

профпрацездатності,відшкодування моральної шкоди
проводиться власником,якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,порушення його нормальних життєвих
зв»язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого  життя.

Під моральною втратою потерпілого вважаються
страждання,заподіяні

працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу,що
призвело

до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним
своїх

звичок і бажань,погіршення відносин з оточуючими
людьми,інших

негативних
наслідків  морального  характеру.

Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати
потерпілим працездатності.Порядок відшкодування моральної шкоди визначається
законодавством.

Згідно п.11 Правил відшкодування власником
підприємства,установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди,заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я,пов»язаним з виконанням ним
трудових обов»язків»,затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 472
від 23 червня 1993 року з послідуючими змінами та доповненнями,в редакції
вказаного пункту 11 Правил на момент травмування,та встановлення стійкої втрати
працездатності моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про
характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової
грошової виплати або в іншій матеріальній формі,розмір якої визначається в
кожному окремому випадку на підставі рішення суду. Розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної
плати незалежно від інших будь-яких
виплат.

Лише починаючи з
03 жовтня 1997 року,тобто уже
після травмування

позивача та
первинної МСЕК відносно нього, п.11 Правил

відшкодування
змінений в частині розміру відшкодування моральної

шкоди                                і
не    може    перевищувати     150     неоподоткаваних    мінімумів

9

доходів громадян,тобто відносно позивача поширюється дія
п.11 Правил відшкодування шкоди в редакції до 03 жовтня 1997
року і розмір відшкодування йому моральної шкоди повинен складати не менше 200 розмірів
мінімальної заробітної плати ,а не 150
неоподаткованих  мінімумів    доходів
громадян.

З врахуванням
викладеного суд вважає відповідальним за спричинену

позивачеві            ОСОБА_1             моральну     '"'     шкоду                                    є            ВАТ

«Павлоградвугілля»,як правонаступник ДВАТ «шахта
«Степова»» де

позивач при виконанні трудових обов»язків гроз одержав
професійне

захворювання з вини відповідача,що встановлено актом про
його

розслідування від ІНФОРМАЦІЯ_2  року,який не забезпечив йому

безпечні та нешкідливі умови праці, ОСОБА_1 встановлено 35%

стійкої втрати професійної працездатності від
профзахворювання.

Суд вважає,що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди

наявний,оскільки:він         первинно      на
35%                         втратив      професійну

працездатність в працездатному віці,в нього пошкоджені
легені , що

спричиняє     йому          фізичні     та
моральні     страждання,він     відчуває

незручності в повсякденному житті ,змушений терпіти
фізичні болі

та моральні страждання ,відчувати себе неповноцінною людиною як

вдома  так  і
перед  сторонніми    людьми.

Всі     вказані
ним           факти     та
обставини     призводять     до
значних

моральних страждань та переживань,значним чином
змінили ритм та порядок його життя,порушили його нормальні життєві зв»язки , для чого він
повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження  свого
життя.

Обговорюючи розмір відшкодування
ОСОБА_1 моральної шкоди суд

враховує характер та об»ем його
фізичних,душевних ,психічних

страждань                   від   одержаного                                          на                    виробництві

профзахворювання,тривалості лікування після нього,втрату
добре

оплачуваної роботи,втрату можливості його повної трудової
та

соціальної реабілітації ,що призвело до значних тяжких
змін його

життєвих зв»язків,що потребує від нього додаткових зусиль
для

організації свого життя , суд вважає,що в відшкодування моральної

шкоди ОСОБА_1 потрібно стягнути з відповідача в розмірі

24500грн.При цьому суд враховує ,що максимальний розмір в

відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних

плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності
на день

постановления
рішення суду/в відповідності з п. 9
постанови

Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 года « Про

судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/

шкоди» в випадках ,коли
межі відшкодування моральної шкоди

визначаються           в     кратній
відповідності     з    мінімальним    розміром

заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд

при  вирішенні      цього
питання      повинен
виходити      із      такого

мінімального розміру заробітної
плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян,які діють на момент
розгляду справи/, дорівнює 70000грн/350грн мінімальна заробітна плата х200/.А поскільки ОСОБА_1  було втрачено 35% ,з врахуванням вказаних ним та встановлених судом
обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу,та виходячи з міркувань
розумності,виваженості та справедливості
суд      вважає      стягнути      на
його      користь      24500

10

грн/оскільки
35% від
максимальної суми моральної шкоди складає 24500грн/35%   від
70000грн/.

Посилання відповідача на пропуск ОСОБА_1 трьохмісячного

строку звернення до суду суд вважає
безпідставним,оскільки даний

спір позивача з відповідачем не відноситься до чисто
трудових

спорів,а пропущений трьохрічний строк суд вважає за
можливе

поновити,оскільки          фізичні     та
моральні     страждання    позивача
у

зв»язку з отриманим професійним захворюванням та стійкою
втратою

профпрацездатності
носять                 постійний,тривалий,безперервний      та

продовжуваний  характер.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність
спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з
цього приводу висновку МСЕК,яку повинен відшкодувати позивачу відповідач як
одну із передбачених Законом України «Про охорону праці»  видів
відшкодування  шкоди

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України,ст..73
ЦПК України,ст..267 ЦК
України, ст.ст.11,12 Закону
України  «Про  охорону
праці»  від     14  жовтня  1992
року,суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 поновити пропущений з поважних причин  строк
для  звернення  до
суду  за  захистом
своїх  прав.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства
«Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу в розмірі
9565/дев»ять тисяч п»ятсот шістдесят п»ять/ гривень 85 коп,компенсацію
одноразової допомоги у зв»язку з порушенням строку її виплати в розмірі
7126/сім тисяч сто двадцять шість/гривень 56
коп,та в відшкодування моральної шкоди 24500/двадцять чотири тисячі
п»ятсот/гривень ,а вського стягнути у розмірі 41192/сорок одну тисячу сто
дев»яносто дві/гривні 41
коп. В  задоволенні  решти
позовних  вимог  відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства
«Павлоградвугілля»

судовий збір у сумі 166,92
коп, та у сумі 8грн 50
коп, а всього у

сумі
175/сто     сімдесят     п»ять/гривень     42     коп                         та     витрати
на

інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 1грн 50  коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви  про  апеляційне
оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення  суду в апеляційний суд Дніпропетровської
області може бути подано через Першотравенський міський суд протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,з
одночасним відправленням її копії до апеляційного суду  Дніпропетровської  області.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви

про   апеляційне              оскарження,якщо                 скарга                      подається              у

строк,встановлений  для
подання   заяви  про
апеляційне   оскарження.