Справа №22Ц-3940/2006
інстанції Кабанячий В.А.
інстанції Поліщук М.А.
РІШЕННЯ Іменем
України

16   лютого   2007
року
Колегія судців судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І. суддів -
Поліщука М.А., Тракало В.В. при секретарі - Чабанюк Т.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада 2006року в справі за позовом ОСОБА_1 до
військової частини А-0473, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
осіб, які беруть участь в розгляді справи, перевіривши матеріали цивільної
справи та доводи апеляційної скарга, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2006
року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом і просила поновити її на роботі на
посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини А-0473, стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 25
жовтня 2006року по день поновлення на роботі і моральну шкоду в розмірі
1000грн.

В ході розгляду справи позовні вимоги уточнила, просила
визнати звільнення її з роботи в зв»язку із закінченням строку трудового
договору незаконним, поновити на роботі на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 30.09.1998року з нею
було укладено безстроковий трудовий договір, а 18.11.2002року вона була
переведена на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини А-0473 без ніяких обмежень
чи змін трудового договору, тому звільнення з роботи вважає незаконним.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада
2006року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись
на  невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія судців приходить до висновку, що апеляційна скарга є
обґрунтованою і підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що із позивачкою був укладений строковий тимчасовий
трудовий договір до призначення на посаду бухгалтера військовослужбовця
Збройних Сил України, в зв»язку з чим звільнення позивачки з роботи є законним.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки
вони не ґрунтуються на зібраних та досліджених по справі доказах, суперечать
вимогам закону.

З пояснень сторін, досліджених доказів встановлено, що
ОСОБА_1 з 30.09.1998 року
перебуває в трудових правовідносинах з відповідачем.

18.11.2002року позивачка була переведена на посаду
ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини А-0473 без жодних обмежень умов праці.

Наказом НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв»язку із
скороченням штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗПП України.

Наказом командира військової частини А-0473 №225 від
27.10.2006року пункт 10 наказу
НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 визнано недійсним. ОСОБА_1 звільнено з роботи 24 жовтня 2006року
у зв»язку із закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗПП України.

Трудовий договір від 12.01.2006року, на якому грунтуються
доводи відповідача щодо законності звільнення позивачки за ст.36 п.2 КЗПП
України, не містить посилань щодо зміни трудового договору від 18.11.2002року
(а.с.8).

В трудовій книжці на ім»я ОСОБА_1 запис про укладення
трудового договору від 12.01.2006року
відсутній, (а.с.6).

Сукупність вказаних обставин свідчать, що між ОСОБА_1 і
військовою частиною А-0473 був укладений безстроковий трудовий договір
відповідно до ч. 1 ст.23
КЗПП України.

Згідно із ст.9 КЗПП України умови договорів про працю,
які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про
працю, є недійсними.

Колегія суддів приходить до висновку, що трудовий договір
від 12.01.2006року, на який посилається відповідач, не відповідає вимогам ст. 9 КЗПП
України  із врахуванням встановлених
обставин є недійсним.

Не відповідає обставинам справи висновок суду першої
інстанції про звільнення позивачки в зв»язку із призначенням на дану посаду
військовослужбовця ОСОБА_4.

Контракт про проходження військової служби у Збройних
Силах України із ОСОБА_4.
укладено з 14.04.2005року по 13.04.2008
року.

З 4.06.2005року по 16.11.2006року
ОСОБА_4. проходила
військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини А-0473 і лише з 16.11.2006року вона
призначена на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини А-0473. (а.с.48-49).

Суд не дав оцінки діям відповідача, який 24.10.2006року
звільнив ОСОБА_1 з роботи за ст.40п.1 КЗПП України, видав їй трудову книжку із
відповідним записом про звільнення, а 27.10.2006року змінив підставу звільнення
позивачки на ст.36 п.2 КЗПП України, але відповідач після скасування
наказуНОМЕР_1 ОСОБА_1 на роботі не поновив, запис в трудову книжку про зміну
підстави звільнення з роботи не вніс.

За
таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з
роботи з ініціативи власника за ст.36 п.2 КЗПП України проведено без законних
підстав, позивачка підлягає поновленню на роботі на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2
військової частини А-0473 з 24.10.2006року з виплатою середнього заробітку за
час вимушеного прогулу відповідно до ст.235 КЗПП України.

Середньомісячний заробіток позивача, відповідно до
наданих сторонами довідок за два місяці, що передують звільненню, складає
612грн. 14коп.( 382,59 +
841,70=1224,29:2), одноденний заробіток - 28,47грн.(1224,29:43).

Час вимушеного прогулу позивача з 24.10.2006року до дня
розгляду судом спору складає 83
робочі дні. Втрачений середній заробіток за час вимушеного прогулу
визначається в сумі 2363грн. 16коп.(28,47х83).

Поскільки права позивачки у сфері трудових відносин були
порушені відповідачем, який звільнив її з роботи без законних підстав, що
призвело до моральних страждань, погіршення стану здоров»я, вимагало від
позивачки додаткових зусиль для організації свого життя, то колегія суддів
рахує можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗПП України і стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500грн.

Враховуючи, що при апеляційному розгляді справи виявлено
невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд вважав встановленими відповідно до ст.309
ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,
316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1      задовольнити частково. Рішення
Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від ЗО листопада   2006року скасувати і ухвалити нове рішення:

Позов ОСОБА_1 до військової частини А-0473, третя особа:
ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди -
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2
військової частини А 0473
з 24 жовтня
2006року.

Стягнути з військової частини А 0473 на користь
ОСОБА_1 2363грн. 16коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
моральну шкоду в сумі 500грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
в сумі 7грн.50коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині
поновлення ОСОБА_1 на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць в
розмірі 612грн.
І4коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді