Справа №22ц-100/07               Суддя 1 -ї інстанції: Костюченко Г.С.
Категорія 30                              Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої Буренкової К.О., суддів Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю представників позивачки - ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх представника ОСОБА_6, а також представника третьої особи - Висоцької
В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_6 в Інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та заявами ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про приєднання до апеляційної скарги

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2006 p., ухвалене за позовами ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ТОВ «Ніконджилбудсервіс», про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням шляхом виселення,

встановила:

В червні 2006 р. ОСОБА_7 звернулася до суду з позовами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ТОВ
«Ніконджилбудсервіс», про усунення перешкод в користуванні
жилим приміщенням шляхом виселення.

Позивачка зазначала, що на публічних торгах по реалізації арештованого
нерухомого майна, які відбулися у вересні 2005 p., купила жилі блоки ІНФОРМАЦІЯ_1 загальною площею 68,5 кв. м, розташовані в будинку
АДРЕСА_1. Придбані нею приміщення
складаються із 4-х жилих кімнат, коридору, душа і туалету.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від
16 грудня 2005 р. вона визнана добросовісним покупцем і за нею визнано
право власності на вказані жилі приміщення.

Проте з липня 2003 в кімнаті НОМЕР_1 проживає ОСОБА_3, який займає кімнату жилою площею 16,8 кв. м. З цього ж часу в кімнаті НОМЕР_2
жилою площею 11,6 кв. м проживає ОСОБА_4, а в кімнатах
НОМЕР_3, НОМЕР_4 жилою площею відповідно 16,9 кв. м і 11,7 кв. м - ОСОБА_5 з дочкою ОСОБА_8. Кожен із відповідачів також
користується частиною коридору, туалету.

Посилаючись на те, що відповідачі безкоштовно користуються належним їй майном,
перешкоджають їй користуватися цим майном, не дають можливості

2

провести капітальний ремонт спірних приміщень, позивачка на
підставі ст. ст. 150, 155,156,168,169
ЖК просила про задоволення позову.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2006 р. позовні заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_3., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 об'єднані
в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2006 р. позовні
вимоги ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі.

Постановлено виселити ОСОБА_3., ОСОБА_5, ОСОБА_4 відповідно із жилих блоків ІНФОРМАЦІЯ_1, розташованих у будинку АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

З кожного із відповідачів на користь позивачки стягнуто по 8 грн. 50 коп. судового збору і ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення.

В апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду
скасувати як незаконне і ухвалити нове
рішення або змінити оскаржуване рішення як незаконне. Апелянт посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням
вимог матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивачки, відповідачів,
їх представника, представника третьої особи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що зі зміною власника спірних жилих приміщень
відповідачі, які є наймачами цих приміщень, на підставі ст. 48
Закону України від 7 лютого 1991 р. №697-ХП «Про власність» підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він суперечить положенням чинного житлового законодавства, яким
регулюються спірні правовідносини.

Згідно ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи на підставі Конституції
України, інших актів національного
законодавства, міжнародних договорів України в порядку, передбаченому
цим Кодексом.

Відповідно до ст. 48 зазначеного Закону власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння, та відшкодування
заподіяних цим збитків.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що спірні жилі приміщення знаходяться в гуртожитку, який розташовано в буд.
АДРЕСА_1 і знаходиться на балансі ТОВ
«Ніконджилбудсервіс». Відповідачі вселилися в цей
гуртожиток в зв'язку з трудовими відносинами з колишнім його власником ВАТ «Ніконд», а саме: ОСОБА_3. - з грудня 1988 p.; ОСОБА_5 - з червня 1988 p., а ОСОБА_4 - з лютого 1989 р. По теперішній час вони зареєстровані в цьому гуртожитку і
постійно проживають в спірних жилих блоках.

ОСОБА_7 на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна, які відбулися 26 жовтня 2006 p., купила спірні жилі приміщення (жилі
блоки ІНФОРМАЦІЯ_1). В даному позові вона просила
захистити своє право власності на вказані жилі приміщення шляхом
виселення із них відповідачів.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше
як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством.

Проте районний
суд не звернув уваги на те, що об'єктом цієї власності позивачки є жилі приміщення, а тому режим проживання в них регулюється
нормами Житлового Кодексу.

За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 не вбачається.

3

Керуючись ст. ст. 303, 307,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про приєднання до апеляційної скарги задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 листопада 2006 р. скасувати
і ухвалити нове рішення.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3., ОСОБА_4 і ОСОБА_5, третя особа - ТОВ «Ніконджилбудсервіс», про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.