Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1115 /2007 р.                    Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Краснокутська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

«21 »
березня 2007 р.                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                    Пільщик Л.В.

Судців:                                                Краснокутської О.М.

Сапун О.А.

При секретарі:                                                            Ткаченко М.О

розглянула у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,треті особи : ОСОБА_2, КП «ВРЕЖО №
9» м. Запоріжжя про визнання особи такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2006 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ,треті особи : ОСОБА_2, КП
«ВРЕЖО № 9» м.
Запоріжжя про визнання особи такою, що втратила право користування житловим
приміщенням.

У позовній заяві
зазначала, що у 1979 році
шляхом обміну вона вселилася у кв. АДРЕСА_1. Разом
з нею в зазначеній квартирі були прописані її донька ОСОБА_1, а також онук
ОСОБА_2.

Посилаючись на
те, що відповідачка в зазначену квартиру ніколи не вселялася та не проживала в
ній , оскільки
фактично проживала у свого чоловіка ОСОБА_4 АДРЕСА_2, просила суд визнати
ОСОБА_1 такою,
що втратила право користування житловим приміщенням у кв. АДРЕСА_1 з підстав,
передбачених ст. 71 ЖК
України у зв'язку з відсутністю на спірній житловій площі понад шість місяців.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2007
року позов ОСОБА_3 задоволено Визнано ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим приміщенням у кв. АДРЕСА_1. Рішення доведено
до ЖЕД- 42 КП ВРЕЖО
№9 для відома і
зняття з реєстрації ОСОБА_1
за зазначеною адресою.

В апеляційній
скарзі на рішення ОСОБА_1
просить його скасувати ,
посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права,
та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3.

В засідання
судової колегії ОСОБА_1
не з'явилась, в наданій заяві просить відкласти розгляд справи у
зв"язку із відрядженням. Враховуючи,що доказів про відрядження апелянт не
надала, колегія суддівне вбачає підстав для відкладання розгляду справи і
вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 через відсутність
поважних причин неявки в судове засідання .

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ст..71 ЖК  України при тимчасовій відсутності наймача
або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести
місяців.

Судом першої
інстанції правильно встановлено ,що в спірній квартирі з 1979 року проживала
позивачка. З цього ж часу в ній прописана і відповідачка ОСОБА_1, яка в квартиру
не вселялась, а проживала зі своїм чоловіком і двома дітьми в іншій квартирі.

Ці обставини
підтверджуються поясненнями відповідачки (а.с.64) про те, що в спірну квартиру
вона дійсно не вселялась ,
оскільки жила у чоловіка як член його сім"ї разом з дітьми до 2004 року, а потім
наймала у чоловіка житло, показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7(а.с.65) про те, що відповідачка ніколи не проживала в спірній квартирі , показаннями свідка ОСОБА_8(невістки відповідачки) про те,що в спірній
квартирі з 2002 року проживає вона з
сином відповідачки і своєю дочкою, а також з позивачкою, а свекруха,тобто
відповідачка ОСОБА_1, проживала
у свого чоловіка по вул. Щасливій, проте кілька місяців з зими 2003р. до квітня
2004 р.тимчасово
проживала у спірній квартирі, коли позивачка виїзжала в гості до свого сина,
після чого повернулась до свого чоловіка.

Враховуючи
набуті докази, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те,що
відповідачка не проживає в спірній квартирі з 1979 року без поважних причин, у зв"язку із чим на
підставі ст..ст.71,72 ЖК України визнав її такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивачка створила для ОСОБА_1 неможливі для
спільного проживання умови і тому вона тривалий час не проживала в спірній
квартирі,а також про те, що вона несе витрати по оплаті квартири, не можуть
бути взятими до уваги, оскільки згідно до вимог ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
проте відповідачка не надала суду доказів про це. До того ж ОСОБА_1 не зверталась до
суду з заявою про визнання причин відсутності у спірній квартирі поважними і
продовження строку зберігання права користування нею.

Безпідставними є
ствердження апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_8,оскільки ,як вбачається із
судового рішення, цим показанням надана оцінка у сукупності із іншими
доказами.

Судом повно і всебічно з"ясовані
обставини справи,що мають для неї значення, висновки - відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер
правовідносин між сторонами судом визначений правильно, норми матеріального і
процесуального права    при розгляді
спору не порушені і застосовані правильно,
постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307 ,308,314,315 ЦПК України , колегія суддів,

УХВАЛИЛА   :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду   м. Запоріжжя
від 29
січня 2007 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.