АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем
України

01  березня  2007
року                  апеляційний  суд
Житомирської  області

в  складі:    головуючої
-  судді
Косигіної  Л.М.

суддів:                                    Жигановської  О.С,   Олексієнко  М.М.

при  секретарі                        Нечипоренко  І.Г.

розглянувши
у    відкритому    судовому
засіданні    в    м.
Житомирі    цивільну справу   за
позовом   ОСОБА_1   до
ОСОБА_2  про  розірвання
договору  довічного  утримання за
апеляційною  скаргою    ОСОБА_2 на
ухвалу      Богунського      районного      суду
м.   Житомира   від   13
липня   2006 року,   -

встановив
:

В березні 2006 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір довічного
утримання, що був укладений 27.09.2005   року   між
її   батьком   -   ОСОБА_3
та
відповідачем.    Батько ІНФОРМАЦІЯ_1 помер,
а коли вона звернулась до нотаріальної контори

для прийняття
спадщини, їй повідомили, що будинок належить ОСОБА_2 Вважає, що відповідач не
виконував умови договору, а тому договір

підлягає  розірванню.

Ухвалою
Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2006
року в порядку ст.ст. 151-153 ЦПК України
накладений арешт на 23100 ідеальних
часток  будинку  АДРЕСА_1.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати названу ухвалу, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права. Зазначив, що відповідно до вимог ст. 74 6 ЦК України
позивачка не є стороною спірного договору, а тому не може його оскаржити. Окрім
того ч. 2 ст. 755 ЦК України
передбачено, що договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача,
а тому також не може бути розірваний. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена
передчасно, оскільки не доведено, що невжиття заходів може привести до
неможливості в подальшому  виконати  рішення
суду.

Скарга    підлягає
задоволенню  з  наступних
підстав.

Відповідно до
вимог ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову, передбачені ст. 152
ЦПК України, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити  неможливим
виконання  рішення  суду.

Пунктами    1,
4    Постанови   Пленуму
Верховного    Суду   України
№   9    від

22.12.2006      року
"Про практику застосування судами цивільного

процесуального
законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"

передбачено, що
єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне

клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб, що беруть участь

у справі.
Розглядаючи заяву суд з урахуванням доказів, наданих позивачем

на підтвердження
своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що

між   сторонами
дійсно   виник   спір
та   існує  реальна
загроза   невиконання  чи

Справа  №  22-ц/58                          Головуючий
у  суді   1-ї   інстанції  Шелепа
А.А.

Категорія   11,   14                            Суддя-доповідач  Косигіна
Л.М.

утруднення
виконання   рішення    суду
про    задоволення    позову;
з'ясувати обсяг  позовних  вимог,
дані  про  особу
відповідача  та  інше.

Встановлено, що 28 березня 2006 року позивачка
звернулась до суду з заявою про забезпечення позову а.с. 17. В порушення вимог пп.. 1,2 ч. 2
ст. 151 ЦПК
України в заяві не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно  забезпечити
позов  та  обґрунтування
такої  необхідності.

Постановляючи
ухвалу про забезпечення позову, суд взагалі не зазначив, чому необхідно
забезпечити позов, яким чином невжиття цих заходів  може
утруднити  чи  зробити
неможливим  виконання  рішення
суду.

За таких обставин ухвала
Богунського районного суду від 21.12.2006 року підлягає скасуванню з постановлениям нової ухвали про відмову в
задоволенні  заяви  ОСОБА_1
про  забезпечення  позову.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 312 - 315,
317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний
суд,   -

ухвалив   :

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.

Скасувати ухвалу
Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня  2006
року  та  постановити
нову  ухвалу.

Відмовити в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення
позову.

Ухвала  апеляційного
суду  оскарженню  не
підлягає.