Категорія-21                                                              Доповідач-    Зінов'єва А.Г.
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 січня 2007 р. Апеляційний суд Донецької області
в складі:

головуючого судді:                       Бугрим Л.М

суддів:                                                        Олєйникової Л.С.

Зінов'євої А.Г.

при секретарі:      Іванові В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Центрально-Міському районі м. Горлівки на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 18
жовтня 2006 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Центрально-Міському районі м. Горлівки
про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 18 жовтня 2006 року було
частково задоволено позов ОСОБА_1, пред'явлений до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування про відшкодування моральної шкоди: на
його користь з відповідача було стягнуто грошову компенсацію у розмірі 15000 грн.

Не погодившись з
рішенням суду Фонд соціального страхування приніс апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам діючого
законодавства та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову
оцінку. Просили постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування
доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що позивачем не надано
доказів спричинення йому моральної шкоди, факт встановлення якої входить до
компетенції МСЕК. На думку апелянта, спір виник з трудових правовідносин і
позивачем пропущено строк, передбачений для захисту порушеного права, який
встановлено ст. 233 КЗПП
України. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 р." дію
норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", які передбачають відшкодування моральної шкоди
зупинено. Також вважають, що відповідно до вимог ст. 237-1 КЗПП України,
оскільки шкоду позивачу заподіяно в результаті небезпечних умов праці, то вона
повинна бути відшкодована підприємством.

До судового
засідання представник відповідача не прибув, про день, час та місце слухання
справи повідомлений належним чином.

Позивач проти
апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду залишити
без зміни.

Заслухавши
доповідача, позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами та надав їм належну оцінку.

Згідно зібраним
доказам, позивач дійсно тривалий час працював у галузях вугільної
промисловості. У зв'язку з виконанням службових обов'язків у шкідливих умовах,
він отримав два професійних захворювання -
хронічний бронхіт та хронічну радикулопатію, за якими на підставі висновків
МСЕК відповідно від 2 лютого 2003 р. та 9 березня 2005 р йому вперше
було встановлено втрату професійної працездатності 40% і 25% за кожне
захворювання, а за сукупністю -
65%.

Відповідно до
вимог ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності", при настанні страхового випадку Фонд соціального
страхування зобов'язаний у встановленому законом порядку сплатити грошову
компенсацію за моральну шкоду при наявності факту її заподіяння.

Виходячи з
наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, який дійсно у зв'язку з наявністю двох
професійних захворювань вимушений додавати зусиль для влаштування свого життя
та побуту. Розмір моральної шкоди встановлено в межах діючого законодавства та
з урахуванням фактичних обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку
(діагноз, процент втрати працездатності на день звернення до суду, наявність
двох професійних захворювань, наслідки тощо).

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що позивачем
не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, яка у даному
випадку повинна бути підтверджена висновком МСЕК. Відповідно до діючого
законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама
по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я
потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК з приводу встановлення
факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності
вищевказаних доказів.

Безпідставні
також доводи апелянта про порушення строків, передбачених ст. 233 КЗПП України для
захисту порушеного права, оскільки у трудових правовідносинах сторони між собою
не знаходилися.

Не можуть бути
прийнятими до уваги посилання Фонду на Закон України „Про Державний бюджет
України на 2006 p.",
яким призупинено дію норм Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності", які передбачають
відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, оскільки таке
зупинення не позбавляє постраждалих права на відшкодування моральної шкоди.
Крім того відповідних змін до вказаних норм Закону внесено не було і кошти, з
яких проводяться страхові виплати не є бюджетними.

Стосовно
посилання апелянта на необхідність застосування ст. 237-1 КЗПП України,
вони також необгрунтовані, оскільки
обов'язок відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті ушкодження
здоров'я покладено на Фонди соціального страхування.

Таким чином,
рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його
скасування немає, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304,
307 ч.1 п.1-308, 313,
314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в
Центрально-Міському районі м. Горлівки відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 18 жовтня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала
суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в

касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня

набрання
чинності.