Справа № 22 ц-
6/ 2007 р.                      Головуючий 1-й інстанції: Вжещ C.I.
Категорін-33                                            Суддя-доповідач апеляційного суду: Галущенко О. І
РІШЕННЯ

іменем України

17 січня  2007р.
Судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої:           Вовненко
Г.Ю.

Галу щенка О. І.

суддів:                  Колосовського С.Ю.

при секретарі:
ФірсовійТ.В.

за участю:

прокурора -          Пасічпіченко
В.М.

відповідача -
ОСОБА_1

представника

позивача -            ОСОБА_2

відповідача -       ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської
області від 26.09. 2006 р. у справі за

позовом

Прокурора Казанківського району в інтересах Дмитрівської сільської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування державного
акта та припинення права власності на землю,

встановила:

11.07.2006 р. прокурор Казанківського району звернувся з позовом в інтересах
Дмитрівської сільської ради до ОСОБА_1 про про визнання незаконним і скасування державного акта
та припинення права власності на землю.

Прокурор зазначав, що на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації
НОМЕР_1 ОСОБА_1 в порядку розпаювання землі КСП ім. Дімітрова, було видано державний
акт на право власності на земельну ділянку площею 8,53 га, що розташована в
межах території Дмитрівської сільської ради.

Зазначений акт
видано з порушенням закону, оскільки ОСОБА_1
не був членом КСП ім. Дімітрова на момент отримання господарством державного
акту на право колективної власності на землю.

Посилаючись на
недійсність державного акту, прокурор просив про задоволення позову та
припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.09.
2006 р. постановлено про припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку
площею 8,53 га., яка розташована на території Дмитрівської сільської
ради, визнання незаконним і скасовання державного акту на право власності цієї особи на зазначену земельну
ділянку з її поверненням до земель запасу Дмитрівської сільської ради.

2

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення та ухвалення
нового про відмову у задоволенні позову з посиланням на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та вимогам
закону.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких
підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що на час отримання
колгоспом імені Дімітрова державного акту на право колективної власності
на землю ( 26.12.1995 р.) відповідач не був членом цього господарства, а тому
не мав права на отримання паю із земель резервного фонду після розпаювання
земель колективної власності.

Але з таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він не відповідає
дійсним обставинам справи та суперечить вимогам закону.

Відповідно до
вимог ст. ст. 2, 4
Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення
земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від
10.11.1994 р. №666/94 ( далі-Указ № 666) та ст. 2 Указу Президента України
"Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 р. №
720/95 (далі Указ № 720), кожен член колективного сільськогосподарського підприємства
має право на земельну частку (пай) та отримання в натурі на місцевості цієї
частки, при виході з членів підприємства.

Таким правом,
відповідно до змісту ст.
ст.. 2, 6 та 7 Указу № 720 наділені як ті члени підприємства, що входили до його
складу на час видачі державного акту на право колективної власності на землю
так і ті, які стали членами підприємства після розпаювання основного масиву
колективної земельної ділянки.

Такий висновок
витікає з вимог ст..7
зазначеного Указу, стосовно створення резервного
фонду, тобто передачі підприємством певної частки землі колективної
власності у резервний фонд, який використовується в подальшому для передачі у приватну власність громадянам
зайнятим у соціальній сфері села, новоприбулим членам підприємств та переселенцям.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з 1997 р. до 21.06.2000 p.,
був членом КСП ім. Дімітрова, а після реорганізації останнього переведений
до СГВК "Дмитровський", відносини з яким грунтувались, відповідно до
Статуту, на засадах членства в цьому господарстві.

Таким чином, при
виході з членів підприємства, відповідач мав право на отримання земельного паю,
відповідно до вимог ст. 2 Указу № 720.

Зазначене право
було надане відповідачу господарством через виділення його земельної частки з
резервного фонду, згідно з правилами ст. 7 названого Указу Президента.

Суд не звернув
уваги на зазначені вимоги закону, не дав належної оцінки встановленим
обставинам справи, а тому дійшов необгрунтованого висновку про незаконність
отримання відповідачем земельного паю та державного акта на земельну ділянку.

Встановлене свідчить про наявність підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, для скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні
позову прокурора.

Ухвалюючи нове
рішення, судова колегія виходить з таких установлених фактів та обставин.

Відповідач з
1997 р. до 21.06.2000 p., був членом КСП ім. Дімітрова, а після реорганізації
останнього переведений до СГВК "Дмитровський", відносини з яким також
ґрунтувались на засадах членства в цьому господарстві.

3

Відповідно до
вимог ст. ст.. 2, 4 Указу Президента України № 666
та ст.ст.. 2, 7 Указу № 720, відповідач, як член колективного сільськогосподарського підприємства набув право на
земельну частку (пай) та отримання в
натурі на місцевості цієї частки, при виході з членів підприємства.

Зазначене право було надане відповідачу господарством через виділення його земельної частки з резервного фонду,
згідно з правилами ст. 7 названого Указу Президента з видачею
сертифіката на право власності на земельну частку (пай), а потім
державного акта на право приватної власності на земельну
ділянку.

Рішення відповідних органів про включення до списку осіб, що мають право на земельний пай, про видачу сертифіката та
державного акта на землю відповідають вимогам законодавства, яким врегульовані
відносини з паювання землі та набуття права на
землю, а тому немає підстав для визнання цих
правовстановлюючих документів недійсними та припинення права на землю.

Встановлене свідчить про
необгрунтованність позову прокурора.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України,  судова колегія

вирішила:

Відмовити прокурору Казанківського району в задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування державного акта на право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку і припинення його права власності на землю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але на протязі двох місяців з цього часу
може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України.