21  лютого 2007  року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
Головуючого - Яреми А.Г.,
Суддів:              Левченка Є.Ф., Охрімчук Л.І.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства (далі
- ВАТ) “Державний ощадний банк України” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
в с т а н о в и л а :
У березні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що працювала на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 ВАТ “Державний ощадний
банк України”,               21 листопада
2003 року та 16 січня 2004 року її було безпідставно притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, а наказом НОМЕР_1 незаконно звільнено з роботи
40 КЗпП України; незаконним звільненням їй заподіяно
Позивачка просила поновити її на
роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 9500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 23 червня 2004 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 вересня            2004 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення і  справу передати на новий розгляд, посилаючись
на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказами
НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ОСОБА_1 було оголошено догани, наказом НОМЕР_1 її було
звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що звільнення було проведене з дотриманням норм чинного
законодавства, систематичність невиконання позивачкою своїх обов'язків без
поважних причин доведена.

Проте з такими
висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання
працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим
договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За такими підставами працівник
може бути звільнений лише за проступок по роботі, вчинений після застосування
до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 посилалася на те, що відсутня її вина у виявлених відповідачем
порушеннях у роботі відділу кредитування, оскільки про такі порушення вона
своєчасно доповідала керівництву, просила посприяти у виконанні відповідних
завдань, крім того, накази про оголошення доган, а також наказ про звільнення
складені загальними фразами, взагалі не відображають у чому конкретно
проявилось невиконання нею посадових обов'язків та його систематичність і які
її проступки стали підставою для звільнення.

В порушення  вимог ст. ст. 202-1, 203 ЦПК України  1963 року, який був чинним на час розгляду
справи,   суд пояснення позивачки та
зазначені обставини належним чином не перевірив, не встановив за яке саме
порушення була звільнена позивачка, наявність її вини, чи дотримані
відповідачем передбачені ст.149 КЗпП України правила та порядок застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Апеляційний суд на зазначені
порушення закону уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів
апеляційної скарги, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 23 червня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 вересня 2004 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 А.Г.Ярема
Судді:
Є.Ф.Левченко                                                                                                          Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін