УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2007 року                                                                 м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого            Меленко О.Є.

суддів                         Матківського Р.Й.,
Ясеновенко Л.В.

секретаря                 Юрків І.П.

з участю:                   представника ОСОБА_1- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до Гвіздської сільської ради, третя особа без самостійних вимог
на стороні відповідачів- ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, визнання права
власності на нерухоме майно, визнання недійсними рішення Гвіздської сільської
ради від 6.02.2003 року та
рішення ліквідаційної комісії від 17.07.2002
року з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного
суду від 4 жовтня 2006 року,-

встановила:

ОСОБА_1 оскаржує рішення Надвірнянського районного суду від 4 жовтня 2006 року, яким йому відмовлено в позові до Гвіздської
сільської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів-
ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на нерухоме
майно, визнання недійсними рішення
Гвіздської сільської ради від 6.02.2003 року та рішення ліквідаційної комісії
від 17.07.2002 року .

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції з"ясовані фактичні
обставини справи, однак при ухваленні рішення суд не врахував тієї обставини,
що всі документи, які стосувалися купівлі приміщень на протязі чотирьох років
знаходилися у сільського голови, який обманом забрав їх і матері позивача. Саме
в цей час приміщення було продано ОСОБА_2. Сам сільський голова не заперечував
факту знаходження у нього документів, однак незважаючи на це суд визнав причину
пропуску строку неповажною. Крім цього, суд не врахував того, що ним за спілку
селян було внесено ряд платежів та затрачено значні кошти на ремонт телятників.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його
вимоги.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 вимоги підтримала з тих же
мотивів, що зазначені ним в апеляційній скарзі.

Ухвалюючи оскаржуване
рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, знаючи про порушення свого права власника без поважних причин
пропустив строк для звернення до суду.

Вислухавши пояснення представника апелянта , перевіривши
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав
для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Справа № 22-Ц-32/2007 р.                                 Головуючий у 1 інстанції
Вінтоняк М.Б.

Категорія 2, 44                                                    Доповідач   Меленко О.Є.

2

Встановлено, що
спір між сторонами виник з приводу права власності на будівлі ферми ІНФОРМАЦІЯ_1, які раніше
належали селянській спілці ім. І.Франка.

Як встановив суд
першої інстанції ( і
зазначеного факту не спростовує апелянт), 27.01.1998
року ліквідаційна комісія спілки селян ім. І.Франка с. Гвізд Надвірнянського
району прийняла рішення про продаж позивачу приміщень телятників ІНФОРМАЦІЯ_1, які належали
селянській спілці. Згідно експертної оцінки вартість телятників станом на 1.02.1998 року складала 11 270 гривень, з яких
позивач 5.06.2001 року
згідно квитанції НОМЕР_1
сплатив 2270 гривень.
Договір купівлі-продажу у письмовій формі, як того вимагала ст. 44 чинного на той
час Цивільного кодексу між сторонами укладений не був, спірні об"єкти
нерухомості за ОСОБА_1 в порушення вимог наказу Держкомбуду № 121 від 9.06.1998 року „Про
затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних
осіб" ( надалі - наказу Мінюсту № 7/5 від 7.02.2002 року „Про
затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно") не реєструвалися.

Разом з тим,
встановлено, що рішенням ліквідаційної комісії спілки селян ім. І.Франка від 17.07.2002 року майно
спілки, в т.ч. приміщення
телятників були передані у комунальну власність Гвіздської сільської громади.
При цьому одне з приміщень на протязі 2001-2002
років було розібрано церковною громадою на будівельні матеріали, інше
використовувалося підприємцем ОСОБА_2 як пилорама і зазначені обставини були
позивачу відомі.

У відповідності
до ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, сплив позовної
давності є підставою для відмови у позові (
аналогічні норми містилися у ЦК в редакції 1963 року).

За захистом свого
порушеного ( на думку
позивача) права власності останній звернувся до суду лише у лютому 2006 року, тобто
після спливу встановленого законом строку для захисту порушеного права.

Посилання
апелянта на поважність причин пропуску строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки документи, якими
ОСОБА_1 мав намір обґрунтовувати свої вимоги на його ж прохання могли
бути витребувані судом.

Рішення суду
ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для
його скасування з мотивів, наведених апелянтом, колегія суддів не знаходить.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 307,
308, 313- 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Надвірнянського районного суду від 4
жовтня 2006 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду
України на протязі двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                                     О.Є. Мелен ко

Судді:                                                                           Р.Й. Матківський

Л.В. Ясеновенко