Справа № 2-289/07
Кіровський районний суд М.Кіровограда
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2007 року                                                           Кіровський районний суд М.Кіровограда

в складі:

Головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі              - Байрашевої В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
М.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчої дирекції фонду соціального страхування
М.Кіровограда про встановлення факту завдання моральної шкоди та її відшкодування
у зв»язку з ушкодженням здоров»я завданого професійним захворюванням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчої
дирекції фонду соціального страхування М.Кіровограда про
встановлення факту завдання моральної шкоди та її відшкодування у
зв»язку з ушкодженням здоров»я завданого професійним захворюванням. В обгрунтування позовних вимог вказала, що з 04.05.1998 р. по 30.08.2004 р. працювала в Кіровоградському
обласному туберкульозному диспансері на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1, потім в зв'язку з реорганізацією була переведена до обласної протитуберкульозної лікарні де працювала з 01.09.2004 р. по 22.06.2006 р. Під час роботи в облтубдеспансері захворіла на туберкульоз, вперше хвороба була
виявлена у 1999 році. Національною Академією наук
України, АМН України, інститутом медицини праці захворювання було кваліфіковане,
як очаговий туберкульоз верхніх долів легенів. Комісією МСЕК захворювання було визнано професійним та встановлено 20% втрати професійної працездатності.
20.06.2006 року обласною МСЕК було встановлено другу групу інвалідності та встановлено 80% втрати професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням. Вважає,
що завдана моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні
нормальних життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, членами сім'ї та необхідністю
звернення за захистом своїх прав до різних інстанцій та суду. Просить суд
зобов'язати відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 75 000 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в
повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача позов
підтримав в повному обсязі. Посилається на обставини викладені
в позовній заяві. Доповнив, що позивач є інвалідом 2 групи, у зв'язку з хворобою розпалась сім'я, як тільки чоловік дізнався про
захворювання, одразу ж подав на розлучення, вона
залишилась одна з дитиною на руках, вдруге намагалась створити нову сім'ю, народився син, але через хворобу другий
чоловік її теж покинув. Позивач має двох дітей, які повинні проходити рецидивне
лікування, старша донька проживає в селі у бабусі, а
син проживає з нею, знаходиться у постійному контакті, ризикує захворіти на туберкульоз. Позивач зазнала моральної
шкоди, оскільки нею втрачені нормальні життєві
зв'язки, які вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, моральні страждання виразились у почутті несправедливості,
приниженні

2

гідності, почутті сорому від своєї безпорадності,
психічного дискомфорту. Просить суд винести рішення, яким зобов'язати
відповідача відшкодувати завдану моральну шкоду в сумі 75 000 грн.

Представник
відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивач отримала право на
відшкодування шкоди у 2000
році. В ст. 233 КЗпП України та роз'яснень, які містяться у п. 16 Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної шкоди" вказано, що в разі заподіяння
працівникові моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці
застосовується строк позовної давності 3 місяці. На даний час з моменту
виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди пройшло 6 років, тобто
позивач пропустив строк позовної давності. Законом України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105 від 23.09.1999 року набрав чинності з 01.04.2001
року, тобто після того, як у позивача виникло право на відшкодування моральної
шкоди. Крім цього, відповідно до п. 27
ст. 77 Закону
України від 20.12.2005 року № 3235 "Про
державний бюджет України на 2006
рік" дію Закону №
1105 в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей
зупинено на 2006 рік. Відповідальність
за втрату працездатності позивачу повинен нести власник підприємства, а не
відділ фонду соціального страхування. Просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог позивачу.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача,
представника відповідача суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню
в повному обсязі.

Судом
встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 позивачка
працювала в Кіровоградському обласному туберкульозному диспансеріІНФОРМАЦІЯ_1 з
04.05.1998 р. по 30.08.2004 р. В зв'язку з
реорганізацією була переведена до обласної протитуберкульозної лікарні де
працювала з 01.09.2004 р. до 22.06.2006 р. з якої її
було звільнено за станом здоров'я.

З акту
розслідування професійних захворювань від 13.06.2000р. Кіровоградського
облтубдеспансеру, вбачається, що, інститутом медицини праці захворювання було
кваліфіковане, як очаговий туберкульоз верхніх долів легенів.

Відповідно до
витягу із акту огляду МСЕК від 21.12.2001
р. захворювання було визнано професійним та встановлено 20% втрати
професійної працездатності.

З довідкиНОМЕР_2 про результати
визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у додаткових
видах допомоги від 20.06.2006
р. виданої обласною МСЕК, вбачається, що позивачу було встановлено другу
групу інвалідності.

Суд вважає, що
із 13.06.2000 року у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Умови і порядок її відшкодування на той час регулювались Правилами
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
органом шкоди заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінетом
Міністрів України від 23.06.1993 року № 472. Закон України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" прийнятий
23.09.1999 році, введений в дію 01.04.2001 року, тобто після того, як позивач
захворіла.

Ст. 58 Конституції
України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до ст. 28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" з дня встановлення МСЕК стійкої втрати
працездатності потерпілий має право на отримання одноразової допомоги та
щомісячних страхових виплат, а не на відшкодування моральної шкоди. Це також
регулює зміст п. 2 роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №
6 із

3

змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди".

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги /в тому
числі відшкодовує і моральну шкоду/ особам, які мають право на такі виплати з 01.04.2001 року.

Крім цього, відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України від 20.12.2005 року № 3235 "Про державний бюджет України
на 2006
рік" та п.22 ст.71 Закону України від 19.12.2006 p. № 489-V «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей зупинено на 2006
рік.

Керуючись ЗУ "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №
6 із змінами "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", ст.ст.
10, 60, 88,208, 212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

На рішення суду протягом 10 днів може бути подано заяву про апеляційне оскарження та апеляційна скарга протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або
апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                               підпис                                   Н.Ю.Іванова

З оригіналом звірено:

Суддя
Кіровського районного

Суду М.Кіровограда

Н.Ю.Іванова