Справа №
Категорія 41                                                                                   Доповідач Молчанов C.I.
УХВАЛА

Іменем України

2007 року  січня " 22 " дня.
Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої Стельмах Н.С.

Суддів Молчанова С.І.

Звягінцевої О.М.

при секретарі
АндрусьВ.С.

розглянув у
відкритому судовому засіданні у місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1
на рішення Ворошиловського районого суду м. Донецька від 7.06.2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ТОВ „
Промзовніньосервіс "
про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення сум, що належать при
звільненні та моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача по справі, пояснення представника відповідача Мозгового A.M., який
ставив питання про відхилення апеляційної скарги, перевіривши доводи скарги за
матеріалами справи

ВСТАНОВИВ                                        |

В апеляційному порядку представник позивача ОСОБА_1 ставить питання про

скасування рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 7.06.2006 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ „
Промзовнішньосервіс „
про зміну

формулювання звільнення з роботи, про стягнення несплачених сум при
звільненні,

про стягнення моральної шкоди, яким суд задовольнив вимоги позивача
частково,

стягнув на його користь несплачену суму компенсації за невикористану
відпустку, у

іншій частині позову відмовлено. Представник позивача ставить питання про

скасування рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і

процесуального права, про задоволення позову у
повному обсязі.

Доводи скарги
зводяться до того, що позивача фактично звільнено з роботи з порушенням вимог
Закону, суд не надав належної оцінки фактичним обставинам справи, позивач звернувся до адміністрації з
заявою про звільнення з роботи за власним бажанням, про що є відповідна
заява, потім він лікувався в умовах стаціонару, адміністрація звільнила його з
порушенням порядку та процедури звільнення, позивач не притягувався до
відповідальності за незаконні дії, що суд не прийняв до уваги при вирішенні справи, тому ставив питання про
скасування рішення суду, просив вимоги позивача задовольнити повністю.
Письмових пояснень на апеляційну скаргу відповідач суду не надав.

Судом першої
інстанції встановлено, що 22.03.2006
року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про стягнення компенсації за невикористувану відпустку, середньої
зарплати за час затримки виплати сум належних виплаті при розрахунку,

моральної шкоди, потім доповнив свої вимоги, просив
змінити формулювання звільнення, вважати його звільнення таким, що відбулося за
власним бажанням. Вказував, що працював в товаристві виконавчим директором з 1998 року

29.12.2005 року
позивач склав заяву про звільнення з роботу за власним

бажанням у зв,язку з захворюванням, яку він направив 30.12.2005 poку відповідачу

поштою. З 28.12.2005
року по 12.01.2006 року він
хворів, лікарняний надав відповідачу

13.01.2006 року, у
цей день він не отримав ні трудової книжки ні розрахунку. Потім

йому стало відомо, що його звільнили наказом від 18.01.2006 року за прогул,
з чим він

не погодився. Просить змінити формулювання його звільнення, вважати його

звільненим за власним бажанням, стягнути з відповідача на його користь
кошти, що

належать йому на час звільнення, відшкодувати моральну шкоду у розмірів 1000

гривень.

Рішенням
Ворошиловського районного суду м. Донецька від 7.06.2006 року позовні вимоги задоволено частково, на користь
позивача стягнута компенсація за невикористану відпустку 5560 гривень, у іншій
частині вимог відмовлено.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, рішення суду не

підлягає зміні або скасуванню з таких підстав:

Задовольняючи
позовні вимоги частково, суд першої інстанції враховував ті обставини, що
відповідач звільнив позивача з роботи з дотриманням вимог матеріального права,
не порушив процедуру та порядок звільнення працівника, тому немає підстав
вважати, що вимог ст. ст. 40
п. 4, 116, 117 КЗпП
України порушено, немає підстав стягувати на користь позивача зарплату за час
затримки до вирішення справи по суті.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 29.12.2005 року надав
поштою

товариству заяву про звільнення з роботи за
власним бажанням, але це питання не може

бути вирішено по суті лише на вимогу працівника, без дотримання процедури

звільнення.

Позивач хворів з 28.12.2005 року по 12.01.2006 року, про що є відповідні докази. Він повинен був
з,явитися на роботі 13.01.2006
року і вирішити питання або про звільнення, або про продовження роботи.
Позивач не з,явився на роботі, наказом по товариству його було звільнено 18.01.2006 року за прогул
на підставі вимог ст. 40
п. 4 КЗпП
України. При цьому адміністрація порушень закону не допустила

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України власник повинен
виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплат лише при
наявності вини власника у невиплаті сум
зазначених у ст. 116 Кодексу. При цьому суд першої
інстанції прийняв до уваги фактичні обставини справи, а саме, що позивач не
з.являвся на підприємство для розрахунку, тому його вимоги по сплаті вказаних
сум обгрунтовано судом відхилено.

Суд
задовольнив вимоги позивача по стягненню на його користь сум

невикористаних
відпусток, які своєчасно не отримані, сторони з цим рішенням

погодилися.

Суд надав належну оцінку тому факту, що позивач,
як виконавчий директор мав

вільний доступ до печатки товариства, що надало йому можливість самому
внести

запис до трудової книжки при прийняття на роботу до товариства у якості
виконавчого

директора а.с. 9 , та
зафіксувати цей запис печаткою товариства, на той час, як

прийом до роботи печаткою не фіксується, сама трудова книжка знаходилася у

позивача, він надав суду копію а.с. 8-9
, що свідчить про правильний висновок суду

про незаконність вимог позивача щодо затримки та невидачі йому трудової
книжки на

підприємстві.

Підприємство помилково включила до наказу про звільнення від 18.01.2006 року №
8 а.с. 34 день
прогулу 23.12.2005 року,
так як повивач надав суду письмові підтвердження поважності відсутності на
роботі у цей день у зв,язку з хворобою а.с. 51 . Апеляційний суд вважає можливим виключити цей день з
днів прогулу позивача, змінити наказ про звільнення у цій частині. Але
наявність цієї помилки не впливає на правильність висновків суду про відмову у
позові.

Суд прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що дії адміністрації відповідають вимогам
Закону, тому суд правильно у іншій частині відхилив вимоги позивача. Суд
вирішив справу відповідно до вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування рішення
апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу повині виплатити інші суми
перевірені судом, не підтверджені належними доказами, тому апеляційний суд
вважає можливим відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ч 1
п 3 ст. 307, 308, ст. 313, 315 ЦПК України

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу представника
позивача відхилитию.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 7.06.2006 року

залишити без змін.

Виключити з
наказу № НОМЕР_1
вказівку про прогул позивачем 23.12.2005 року. Вважати відсутність позивача у
цей день на роботі з поважних причин.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути

оскаржено до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної

сили рішенням
суду,