У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 травня 2007 року                                                                             м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Прокопчука Ю.В., Пшонки М.П.,

розглянувши справу за позовом
ОСОБА_1 до Миргородської міської державної лікарні ветеринарної медицини про
поновлення на роботі, скасування наказів, оплату лікарняного, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської
області від 13 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 2004 року він працював у відповідача на посаді ветеринарного
лікаря. 25 жовтня 2005 року він захворів і був відсутній на роботі. На
підтвердження факту відвідування лікаря він надав медичну довідку. Перебуваючи
на лікарняному 15 березня 2006 року позивач отримав листа, в якому
повідомлялося, що його звільнено з роботи наказом від 28 грудня 2005 року за
прогули без поважних причин. Оскільки відповідачем порушено процедуру
накладення дисциплінарного стягнення й звільнено з роботи його незаконно,
просив його позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 липня 2006 року позов
задоволено частково. Скасовано накази про звільнення ОСОБА_1 та про скорочення
посади ветеринарного лікаря. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді
ветеринарного лікаря Миргородської міської державної лікарні ветеринарної
медицини. Стягнуто з Миргородської міської державної лікарні ветеринарної
медицини на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць у сумі 434 грн.
Стягнуто з Миргородської міської державної лікарні ветеринарної медицини на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3083 грн. У
решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2006 року
рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення
апеляційного суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги його висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову суд апеляційний інстанції вірно виходив з того, що звільнення
відповідача за п. 4 ст. 40 КЗпП України проведено з дотриманням норм трудового
законодавства з урахуванням дня виявлення проступку та перебування ОСОБА_1 на
лікарняному.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Ю.В. Прокопчук   М.П. Пшонка