Справа № 22- 457                            Головуючий 1 інстанції Мамедова Л.М.
Категорія 21                                                      Доповідач Висоцька B.C.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 січня  2007року                               м.Донецьк

Апеляційний                             суд               Донецької                    області

в складі:

Головуючого
ВИСОЦЬКОЇ B.C.

судців                 ОСИПЧУК О.В., БІЛЯЄВОЇ О.М.

при секретарі
ТАРАНЕЦЬ В.О.

з участю представника відповідача МИХАЙЛОВСЬКОЇ Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну

скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.

Дзержинську        Донецької
області на рішення Дзержинського міського суду

Донецької області від 14 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України м. Дзержинську (далі Фонд) Донецької області про відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням   Дзержинського   міського суду   Донецької області   від 14
листопада  2006 року  позов ОСОБА_1
до відділення виконавчої дирекції

Фонду   соціального
страхування   від   нещасного
випадку   на   виробництві
та

професійних захворювань України в    м.
Дзержинську                  про
відшкодування

моральної шкоди був задоволений
частково, на користь позивача з відповідача було стягнуто моральну шкоду у
розмірі   5 000 гривень.

В апеляційній
скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.
Дзержинську Донецької області просить скасувати рішення суду, відмовити в
задоволенні моральної шкоди, оскільки висновком
МСЕК не встановлений факт спричинення позивачу моральної шкоди, та
позивач не надав суду доказів завдання йому моральної шкоди, дія норми, яка
передбачає стягнення моральної шкоди, припинена. В судовому засіданні
представник відповідача МИХАЙЛОВСЬКА Т.О.
підтримала скаргу.

В судове     засідання позивач   ОСОБА_1 не з'явився, про час та

місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалюючи
рішення, суд   першої інстанції
встановив, що     позивачу завдано
моральну шкоду професійним захворюванням: він не може вести звичайний
спосіб    життя, порушені його нормальні
життєві зв"язки, вимагають від нього додаткових зусиль для організації
свого життя. Оскільки по справі встановлено
.

втрату позивачем 25 % професійної
працездатності, суд визначив та стягнув із відповідача 5 ООО грн. моральної
шкоди.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

За змістом
ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" на Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обов'язок
відшкодовувати застрахованим особам моральну
шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять
яких-небудь інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність наявності' факту заподіяння позивачу
моральної шкоди спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач тривалий час працював на підприємствах вугільної
промисловості під землею, під впливом систематичного і тривалого впливу
шкідливих факторів, що властиві вугільній промисловості, у нього розвилося
професійне захворювання. Відповідно до висновку МСЕК від 10 вересня 2002 року позивачу
ОСОБА_1 встановлена стійка втрата працездатності - 25 % (а.с. 5),
вперше у зв'язку з професійним захворюванням -вібраційна хвороба. Висновком МСЕК від 10.11.2003 року встановлено
стійку втрату працездатності 40%
з 17.10.2003 року безстроково
(25% у.
зв'язку з профзахворюванням, 10%
у зв'язку з травмою 1992
року та 5% у
зв'язку з травмою 1995 року)

Згідно історії
хвороби в зв"язку з професійним захворюванням позивач страждає на хронічне
захворювання - вібраційна
хвороба, відчуває фізичний біль рук ,
ніг та суглобів, оніміння, неодноразово проходив курс стаціонарного
лікування (а.с. 12-27).

За таких
обставин суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права
вимагати відшкодування моральну шкоди, заподіяної здоров"ю, за нормами
Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності".

Доводи
апеляційної скарги про відсутність у справі висновку МСЕК про завдання
моральної шкоди позивачу не відповідають вимогам п.З ст.34 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з яким моральна
(немайнова) шкода відшкодовується потерпілому за його заявою з викладом
характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів лише у тому випадку, коли потерпілому не була
спричинена втрата професійної працездатності.

Доводи відповідача про те, що професійне захворювання у позивача було выявлено лікувальними закладами в 1999 році, тобто до дії вищезазначеного.Закону, непроможні,
оскільки право вимагати відшкодування моральної шкоди настало у позивача з
моменту встановлення стійкої втрати працездатності у звязку з професійним захворюванням 10.09.2002 року, тобто під час дії Фонду.

Доводи   відповідача   про
зупинення   норми   Закону
України   «Про

загальнообов»язкове державне соціальне
страхування від   нещасних випадків   на

виробництві та
професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності

п.27  ст.  77
Закону України
«Про  державний  бюджет України  на 2006
рік»

неспроможні,
оскільки працовідносини сторін виникли раніше.

Крім того, Фонд социального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України - некомерційна
самоврядна організація, що діє на підставі Статуту, який затверджується її
правлінням. Усі види страхових выплат
і соціальних послуг застрахованим провадяться Фондом социального страхування від
нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду. Кошти на здійснення страхування від нещадного випадку не включаються до
складу Державного бюджету України, використовуються виключно за їх
прямим призначенням і зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду социального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Визначаючи
розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд урахував, що професійним захворюванням позивачу
завданий фізичний біль, він не може вести звичайний спосіб життя, що
призвело до порушення його нормальних життєвих зв"язків, вимагає від нього
додаткових зусиль для організації свого життя й з дотриманням вимог ч.З ст.34
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" визначив таке відшкодування в розмірі 5000 грн.

Визначена
судом сума    відповідає характеру та
ступеню моральних

страждань позивача, конкретним обставинам справи. Суд
мотивував стягнення саме такого розміру моральної шкоди.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст.307 ч. 1 п. 1, 308, 313, З14 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛ ИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Дзержинську    Донецької області відхилити.

Рішення
Дзержинського міського суду Донецької області від 14 листопада  2006
року  залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.