У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого:                       Яреми
А.Г.

Суддів:   Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4
про визнання такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями; за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4
до ОСОБА_1,
ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,           виробничо-аграрного
об'єднання “Масандра” про визнання особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, визнання договору купівлі-продажу недійсним і
витребування квартири з чужого незаконного володіння; за позовом
виробничо-аграрного об'єднання “Масандра” до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6,  ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і витребування майна та
виселення,  та за позовом ОСОБА_6 до виробничо-аграрного
об'єднання “Масандра”, третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1,
ОСОБА_8,
ОСОБА_7
про визнання неправомірними дій юридичної особи, визнання дійсним договору
купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 1996 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до          ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_5
про визнання їх такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями у
квартирі АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що відповідачі без поважних на те причин не проживали  в спірній квартирі більше 6 місяців - з січня
1996 року.

Рішенням Ялтинського міського
суду від 9 грудня 1996 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 були визнані такими, що
втратили право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі. На
підставі судового рішення ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5
були виписані із квартири, а ВАТ “Масандра” наказом НОМЕР_1 передало квартиру у
приватну власність ОСОБА_1

Постановою Президії Верховного суду АРК від 18 квітня 1997 року було
скасовано рішення Ялтинського
міського суду від 9 грудня 1996 року і справа направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У травні 1997 року ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5  звернулись до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6,  ОСОБА_7, виробничо-аграрного об'єднання “Масандра” про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим приміщенням, визнання недійсним свідоцтва
про право власності на квартиру, визнання договору купівлі-продажу недійсним і
витребування квартири з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що син
позивача        ОСОБА_1 ніколи не проживав в спірній
квартирі, постійно після розлучення батьків проживав з матір'ю по АДРЕСА_2,
звідки був призваний на дійсну військову службу у 1996 році, а тому втратив
право на користування спірною квартирою. Оскільки, як вказували позивачі
ОСОБА_2, мати ОСОБА_1, скориставшись їх тимчасовою відсутністю, за виданою
сином довіреністю після розгляду в суді у їх відсутність справи і незаконної
виписки з квартири, приватизувала спірну квартиру у лютому 1997 року, а          21 березня 1997 року продала квартиру
ОСОБА_5, а остання 26 квітня 1997 року продала квартиру ОСОБА_9, то позивачі по
зустрічному позову просили також визнати недійсними свідоцтво про право власності на квартиру, договори купівлі-продажу спірної квартири. В подальшому просили виселити із
спірної квартири спадкоємця останніх власників квартири ОСОБА_6 та її дочку - ОСОБА_8, які фактично проживають у
квартирі.

У червні 1999 року виробничо-аграрне об'єднання “Масандра” звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_9, а в подальшому і до
правонаступників останнього ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і витребування майна та
виселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що дозвіл на приватизацію
квартири видавався ОСОБА_1 при існуванні рішення суду, яке в подальшому було скасовано.  Узв`зку з цим вважали, що спірну квартиру відчужено незаконно, без згоди
наймача ОСОБА_2

У березні 2003 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним
позовом до виробничо-аграрного об'єднання “Масандра”, третіх
осіб: ОСОБА_5,
ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
ОСОБА_1,
ОСОБА_8 ОСОБА_7 про визнання неправомірними
дій юридичної особи в частині розприватизації спірної квартири після скасування
одного із рішень суду, яке не набрало чинності. Також просила визнати дійсним
договір купівлі-продажу спірної квартири від 28 квітня 1997 року, укладений між
ОСОБА_5
та її покійним чоловіком ОСОБА_9

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Ялтинського
міського суду АРК від 25 травня 2004 року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3, виробничо-аграрного об'єднання “Масандра”
задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, Визнано недійсним
свідоцтво НОМЕР_2 про право власності на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, видане на ім`я ОСОБА_1 Визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1      НОМЕР_3 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5,           НОМЕР_4 між  ОСОБА_5 та ОСОБА_9  Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1. У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від  13
жовтня 2004 року частково скасовано рішення Ялтинського міського суду від 25
травня 2004 року та ухвалено нове, яким ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 і відмовлено у виселенні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із вказаної квартири.

У касаційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3
та заступник прокурора Автономної Республіки Крим просять скасувати рішення
апеляційного суду і залишити в силі рішення Ялтинського міського суду  від 25 травня 2004 року,
посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів вважає, що касаційні
скарги  підлягають частковому задоволенню
з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і
відмовляючи ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5
в задоволенні позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та
свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, а також у виселенні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 із вказаної квартири,
апеляційний суд виходив із того, що власник квартири ВАТ “Масандра” добровільно
розпорядився своєю власністю - видав свідоцтво про право власності на спірну
квартиру ОСОБА_1 після рішення Ялтинського міського суду від    9 грудня 1996 року про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням, а тому квартира вибула з володіння ВАТ
“Масандра” у встановленому законом порядку і на законних підставах була
продана. На думку суду та обставина, що в подальшому згадане рішення суду було
скасоване, не породжує правових наслідків для витребування майна.

Проте з такими висновками суду погодитись не
можна.

Згідно з п.4 ст.5 Закону України “Про
приватизацію державного житлового фонду” право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують
громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або
перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов  до введення в дію цього Закону.

Частково скасувавши рішення Ялтинського
міського суду від 25 травня 2004 року, апеляційний суд АРК залишив без зміни
дане рішення в частині вимог про визнання осіб такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням у спірній квартирі. А тому за рішенням суду
ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про визнання      ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що
втратили право на користування жилим приміщенням, а ОСОБА_1 визнаний таким, що
втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. При цьому
суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 у спірну квартиру не поселявся і не
проживав у ній, а ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 лише тимчасово у квартирі не проживали і тому не втратили право
на неї. Ці висновки суду першої інстанції нічим не спростовані. До того ж вони
підтверджуються постановою про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та
інших по факту шахрайства від 6 жовтня 2003 року та іншими матеріалами
кримінальної справи №75588.

Оскільки ОСОБА_1 визнаний таким,
що втратив право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі, як
особа, яка ніколи не поселялась та не проживала у спірній квартирі, то він не
мав права і на приватизацію даної квартири, а отже не являється і власником
квартири.

А тому висновок апеляційного суду
про те, що квартира була на законних підставах передана у власність ОСОБА_1, а
потім ним реалізована, суперечить чинному законодавству та матеріалам справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду  про скасування рішення Ялтинського міського
суду АРК від 25 травня 2004 року в частині  визнання недійсним
свідоцтва НОМЕР_2 про право власності на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім`я ОСОБА_1, підлягає скасуванню, а рішення суду першої
інстанції в цій частині - залишенню без зміни як таке, що постановлене з
дотриманням норм матеріального і процесуального права та помилково скасоване.

Хоч апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні вимог про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними, і послався на положення ст.145 ЦК України
1963 року, але не врахував, що в даному випадку, квартира, яка відносилась до
державного житлового фонду і знаходилась у користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спочатку була безпідставно
поза їх волею приватизована ОСОБА_1, а потім поза їх волею продана іншим
особам.

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про незаконність всіх угод відносно
спірної квартири і поновив право ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та  ОСОБА_5 на проживання
у спірній квартирі.

В той же час всупереч вимогам
ст.216 ЦК України при визнанні угод недійсними суд не вирішив питання про
повернення сторонам отриманого по угодах.

За таких обставин колегія суддів
вважає за необхідне залишити в силі рішення суду першої та апеляційної
інстанції в частині визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування
жилим приміщенням, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим
приміщенням, та рішення в частині відмови ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог
як такі, що постановлені в з дотриманням норм матеріального та процесуального
права та не оскаржуються

В іншій частині судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись
ст.ст.336, 338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
та заступника прокурора Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 жовтня 2004
року в частині скасування
рішення Ялтинського міського суду АРК від 25 травня 2004 року про  визнання недійсним
свідоцтва  про право власності на жиле
приміщення скасувати, залишивши в силі в цій частині рішення Ялтинського міського суду АРК від 25 травня 2004 року.

Рішення апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 жовтня 2004
року і рішення Ялтинського міського суду від 25 травня 2004 року в частині
позовних вимог про  визнання договорів
купівлі-продажу недійсними і витребування квартири з чужого незаконного
володіння скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                             Левченко
Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін
Ю.Л.