Справа № 22-ц-1763-Ф/07
першій інстанції  Левченко В.П.
Суддя-доповідач        Соболюк М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого   Ломанової Л.О.,

суддів:  Соболюка М.М., Мудрової В.В.

при секретарі: Петриченко
О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії АР Крим цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про виселення, визнання втратившим право користування
жилим приміщенням її дітей та встановлення факту проживання дітей за місцем
проживання батьків за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Керченського
міського суду АР Крим від 17 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання
факту проживання неповнолітніх дітей відповідачки за її місцем проживанням та
скасування реєстрації неповнолітніх дітей за місцем його проживання у квартирі
АДРЕСА_1.

При
розгляді справи позивач доповнив позов вимогою про виселення зі спірної
квартири відповідачки та її неповнолітніх дітей на підставі ст. 126 Житлового
кодексу України, а також скасування їх реєстрації, обґрунтовуючи позов тим, що
на підставі рішення Керченського міського суду АР Крим від 18 листопада 2004
року відповідачка була визнана особою, що втратила право користування жилою
площею за адресою АДРЕСА_1, але вона протиправно зареєструвала в цій квартирі
дітей від іншого чоловіка - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за яких він вимушений
сплачувати комунальні послуги. В квітні 2007 року відповідачка, скориставшись
його відсутністю, самовільно вселилася в спірну квартиру з неповнолітніми
дітьми.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 17 липня 2007 року позов був задоволений
частково: ОСОБА_2. виселено з квартири АДРЕСА_1.

Додатковим
рішенням від 20 вересня 2007 року в частині позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про
встановлення факту проживання неповнолітніх ОСОБА_4і ОСОБА_3 за місцем
проживання їх матері: АДРЕСА_2, скасування їх реєстрації з виселенням за адресою:АДРЕСА_1
- відмовлено.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду в частині відмови у
задоволенні його позову скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги про скасування реєстрації та виселення неповнолітніх дітей.

На думку апелянта
висновки, суду не відповідають обставинам справи, зокрема, суд не врахував, що
відповідачка раніше визнана особою, яка втратила право користування
приміщеннями спірної квартири, а тому діти від іншого шлюбу не мають права на
проживання та реєстрацію в цій квартирі.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення позивача та його представника, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції з таких підстав.

Так, з
позовної заяви ОСОБА_1. вбачається, що його позов стосовно питання житлових
прав неповнолітніх дітей заявлений на підставі ст. 71 Житлового кодексу
України, яка регулює питання щодо збереження жилого приміщення за тимчасово
відсутніми громадянами. Між тим вимог про визнання їх особами, що втратили
право користування жилими приміщеннями, позовна заява не містить. Судом же
фактично вирішувалося це питання, а також питання їх виселення, наявності
підстав для реєстрації чи зняття їх з реєстрації за спірною адресою з
урахуванням доводів позивача про те, що діти відповідачки без законних на те
підстав зареєстровані у належній йому квартирі.

Як
вбачається з позовної заяви позов ОСОБА_1., щодо виселення ОСОБА_2. зі спірної
жилої площі заявлений на підставі ст. 126 Житлового кодексу України, між тим
розглянутий судом на підставі положень ст. 116 Житлового кодексу України.

У
встановленому законом порядку позовні вимоги ОСОБА_1. не змінювалися та не
уточнювалися.

Колегія
судів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначив правової
природи спірних правовідносин, норми права, що їх регулюють, не уточнив позовні
вимоги позивача, підстави, з яких він вважає порушеними свої житлові права, та
способи їх захисту.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову про встановлення місця фактичного
проживання дітей, суд виходив з того, що з квітня 2007 року діти разом з
відповідачкою проживають за адресою спірної квартири, між тим, цей позов
заявлений в березні 2007 року, тобто стосується обставин, які існували до цієї
дати.

Колегія
судів також вважає, що судом першої інстанції не враховані вимоги ч.3 ст. 29 ЦК України, та
пункту 9 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання,
затвердженого постановою КМУ України 16 січня 2003 року № 35, відповідно до
яких місцем проживання дітей, які не досягли 15-річного віку є, місце
проживання їх батьків, за яким вони реєструються разом з батьками чи одним із
батьків.

Згідно
зі статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року реєстрація місця проживання та
місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР
Крим, областях, містах, районах, районах у містах.

Перелік
таких органів міститься в пункті 4 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб
за місцем проживання.

Розглядаючи
спір, суд першої інстанції не залучив до участі у справі зазначений орган
реєстрації всупереч вимогам ч. 1 ст. 35 ЦПК України, розглянув справу та
ухвалив рішення, яким фактично вирішив питання про права та обов'язки цієї
особи. Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені
обставини є підставою для скасування рішення суду з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог пункту 4 частини 1
статті 311 ЦПК України.

З таких
підстав колегія вважає, що вказані порушення є безумовними підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і мають бути усунені лише судом першої
інстанції.

Керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України.
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити частково Рішення Керченського міського суду АР Крим
від 17 липня 2007 року скасувати.

справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в

касаційному
порядку протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.