У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

16 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук
Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства “Маяк” про стягнення
вартості майнового паю,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2002 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до сільськогосподарського
виробничого кооперативу “Маяк”, правонаступником якого стало приватне
підприємство “Маяк”, про стягнення вартості майнового паю.

Зазначав, що був членом КСП “Прогрес” і має право на частку в його майні,
вартість якого згідно зі свідоцтвом на майновий пай становить 11 444 грн.

Посилаючись на те, що відповідач відмовився виплатити йому вартість
майнового паю, просив задовольнити його позов.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 5 листопада 2003
року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 7
лютого 2004 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: із колективного
майна ПП “Маяк” на його користь стягнуто майновий пай натурою: сіялку,
культиватор, трактор та грішми у розмірі 1 317 грн.

У касаційній скарзі приватне підприємство “Маяк” просить скасувати ухвалені
у справі судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновком
якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що приватне підприємство
“Маяк”, як правонаступник сільськогосподарського виробничого кооперативу “Маяк”
зобов'язане виділити позивачу
майновий пай грішми у сумі 1 317 грн. та в натурі виділити: сіялку,
культиватор, трактор Т-40 АМ-01.

Проте погодитися з такими висновками суду повністю не можна, оскільки в
порушення вимог статей 15, 30, 40, 62, 202, 203 ЦПК України (1963 року), суд
дійшов до такого висновку без повного і всебічного з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін у цих
правовідносинах, належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Судом встановлено, що позивач був членом КСП “Прогрес” і має частку у його
майні, вартість якого згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай
від 4 січня 2002 року становить 11 444 грн.

Майно членів КСП “Прогрес” відповідно до Положення про реструктуризацію та
паювання колективного сільськогосподарського підприємства розпайоване на основі
структури майнового паю.

В процесі реформування КСП “Прогрес” було створено три самостійні
сільськогосподарські кооперативи - СОК “Прогрес”, СОК “Світоч”, СПК “Маяк”, які
стали правонаступниками КСП “Прогрес” щодо його боргів і зобов'язань у межах вартості
переданого йому майна згідно з передавальним балансом.

Відповідно до ст. 9 Закону України “Про колективне сільськогосподарське
підприємство” від 14 лютого 1992 року N 2114-XII (далі - Закон N 2114-XII) у
разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або
цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій,
за згодою сторін, формі.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що визначення порядку виділення майнового
паю члена колективного підприємства, який виходить із нього, а також структури
й вартості паю за Законом N 2114-XII (статті 7, 9, 23) віднесено до компетенції
органу самоврядування колективного підприємства, який діє відповідно до статуту
підприємства та затверджених ним актів, зокрема Положення про пайовий фонд
майна.

Задовольняючи позов та стягуючи вартість майнового паю з приватного підприємства “Маяк”, як правонаступника
сільськогосподарського виробничого кооперативу “Маяк”, суд не встановив факту
отримання правонаступником від реформованого підприємства саме грошових коштів
як частки майна його членів та не врахував, що правонаступник має зобов'язання перед позивачем
у межах складу й вартості переданого йому майна колективного підприємства,
членом якого він був.

При цьому суд залишив без уваги доводи відповідача та надані ним докази про
те, що колективне сільськогосподарське підприємство “Прогрес” було реформовано
у три самостійні сільськогосподарські підприємства - СОК “Прогрес”, СОК
“Світоч”, СПК “Маяк” та не з'ясував хто із них має зобов'язання перед позивачем по виплаті вартості майнового паю.

Разом з тим вирішуючи спір, суд усупереч вимогам статей 15, 40, 62, 202 ЦПК
України (1963 року) не перевірив та не зазначив у рішенні, чи дотримано вимог Закону N 2114-XII та інших нормативно-правових актів,
яким врегульовані правовідносини щодо забезпечення прав і інтересів обох сторін
при виділенні позивачу паю у спосіб, обраний судом.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не
можна визнати законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції на порушення ст. 301 ЦПК
України (1963 року) не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги щодо
законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції та залишив його без
зміни.

За таких обставин, ураховуючи, що судові рішення ухвалені
з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 338
ЦПК України, вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства “Маяк” задовольнити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 5 листопада 2003
року й ухвалу апеляційного суду Одеської області від 7 лютого 2004 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін