У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 березня 2007 року                                                                        м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі :

головуючої:

Григор`євої Л.І.

суддів:

Барсукової В.М. Балюка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі відділу в справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про усунення
перешкод у здійсненні права власності, виселення та скасування реєстрації, та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участі ОСОБА_1, ОСОБА_5 про
визнання доручення НОМЕР_1 від 12 листопада 2002 року недійсним,

в
с  т  а
н  о  в
и  л  а :

Позивачка звернулася до суду із
зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що 23 жовтня 2003 року між нею та
ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, що знаходиться у
АДРЕСА_1. Умовами зазначеного договору було передбачено, що відповідач не
пізніше 1 січня 2004 року звільнить жиле приміщення, що до цього часу ним не
виконано. Крім того, за вказаною адресою залишається зареєстрованою донька
відповідача ОСОБА_3 Посилаючись на те, що вказані обставини перешкоджають
належним чином використовувати, розпоряджатися та володіти належним їй на праві
власності майном, при цьому сплачуючи кошти за нараховані комунальні послуги на
відповідачів, позивачка просила суд задовольнити її позовні вимоги.

ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічними позовними вимогами, які мотивував тим, що доручення НОМЕР_1 від 12
листопада 2002 року, на підставі якого було укладено договір купівлі-продажу
належного йому майна, він не видавав, таку особу як ОСОБА_4 взагалі не знає,
тому просив суд визнати вказане доручення недійсним.

Рішенням Печерського районного суду
від 27 липня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 8 вересня 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено. У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалені в справі судові рішення, посилаючись на порушення судами
норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права та відсутні передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для їх обов'язкового скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 331, 332, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Печерського
районного суду від 27 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від
8 вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Григор`єва Л.І.

Судді:

Барсукова В.М.   Балюк М.І.