Справа № 22ц-
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24   квітня
2007   року      колегія
суддів   судової   палати
у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого: Маляренко І.Б. суддів: Галан Н.М., Луганської В.М. при секретарі:
Дорошенко Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луганську

цивільну       справу      за
апеляційними       скаргами                                                       ВАТ

„Красно
донвугілля", Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Краснодоні
та Краснодонському районі Луганської області

на рішення
Краснодонського міськрайсуду Луганської області від 07 липня 2006 року за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Краснодонвугілля", Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської
області

про стягнення недоплачених сум
щомісячних страхових платежів по відшкодуванню шкоди здоров"ю, спричиненої
профзахворюванням,

ВСТАНОВИЛА: 22 травня 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду
із вищезазначеними позовними вимогами, які пізніше змінив, зазначивши, що
висновком Луганської обласної профпатологічної МСЕК від 11.07.1994 року йому
була встановлена стійка втрата професійної працездатності у 25% безстроково з
25.06.1994 року; з 25.06.1994 року йому були призначені страхові виплати з
середньомісячного заробітку начальника дільниці в розмірі 1461 408 крб.

В подальшому, на думку позивача, адміністрацією шахти не виконувався
перерахунок розміру суми відшкодування шкоди, спричиненої здоров'ю, у випадках
підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників на підприємстві на
величину

коефіцієнта їх фактичного
підвищення:

у липні 1994 р. 2.0; у жовтні 1994 р. -2.0; у лютому 1995
р. - 1.8; у

березні 1995 р.
- 1.76; у вересні 1995 р. - 1.5; у жовтні 1996 р. -

1.176.

Згідно із довідкою, виданою підприємством, фактично було виплачено
страхових платежів 5840,13 грн. за період з 25.06.1994 року по 01.04.2001 року,
хоча за розрахунками позивача, йому повинно було бути виплачено за зазначений
період 22784.55 грн. (2.92 грн. + 87.66 грн. + 233.76 грн.+ 105.19 грн. +
1110.81 грн. + 3609.97 грн. + 17634.24 грн.).

Окрім того, позивач вважав, що йому повинно бути виплачено компенсацію за
період з січня 1998 року по травень 2001 року включно на невиплачену шахтою
суму 9079. 04 грн. - в розмірі 1171,14.

Тобто, сума, яка
повинна бути виплачена правонаступником шахти імені 50-річчя СРСР складає, на
думку позивача, 18115.56 грн.

Також позивач зазначив, що в квітні 2001 року шахтою було передано до ВВД
Фонду СНВ в м. Краснодоні та Красно донському районі Луганської області
досягнутий розмір страхових виплат в сумі 135.5 грн., тоді як ця сумма повинна була
складати 326.56 грн. Таким чином, річниця між сумою, яка повинна була бути
виплачена га фактично передана шахтою складає 191.06 грн. (326.56 грн. - 135.5
грн.).

Тобто, позивач вважав, що фактично йому було виплачено
ВВД Фонду СНВ за період з 01.04.2001 року по 01.06.2006 року з відповідною
індексацією за 62 місяці загальну суму 12618.16 грн.,

тоді як страхові
виплати повинні були здійснюватись з досягнутого розміру регресних виплат в
326.56 грн. на місяць з наступною індексації ю, а саме:

2001
року 326.56 грн. х II місяців
- 3592.16 грн;

2002
року 326.56 грн. х 1,193 =389,59 грн. х 12 місяців =
675,08 грн.;

2003
року 389.59 грн. х 1,182 - 460.49 грн. х 12 місяців
=525,88 грн;

2004
року 460.49 грн. х 1,152 = 530,48 грн. х 12 місяців
-6365,76;

року 530.48 грн. х 1,238 = 656.73 грн.х 12 місяців =7880.66 грн;

01.03.2006 року 656,73 грн.хі,203 = 790,05 грн.х 3 місяці
=2370,15 грн.;

загальна
сума страхових виплат, що підлягає виплаті за період з 01.04.2001 року по
01.06.2006 ВВД Фонду СНВ в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської
області складає 30409.79 грн., різниця недоотриманих сум за зазначений період
складає 30409.79 грн. - 12618.16 - 17791.63 грн.

Позивач
просив стягнути з ВАТ „Краснодонвутілля" недоотриману суму щомісячних
страхових платежів за період з 25.06.1994 року по 01.04.2001 року в сумі
18115,56 грн., в тому числі компенсацію за період з 25.06.1994 року по
01.04.2001 року в сумі 1711,14 грн.; стягнути з ВВД Фонду СНВ в м. Краснодоні
та Краснодонському районі Луганської області 17791,63 грн. за період з 01.04.2001
року по 01.06.2006 року з нарахуванням та виплатою індексації, виплачувати
йому, починаючи з 01.06.2006 року суму щомісячних виплат з в розмірі 790,05
грн. з наступним перерахунком; стягнути з відповідачів видатки в сумі 300
гривень за надання юридичної допомоги.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області ставилось
питання про скасування рішення Краснодонського міськрайсуду Луганської області
від 07 липня 2006 року і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні
заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, виходячи з наступного:

·
право позивача на відшкодування шкоди Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі Луганської області виникло з 01.04. 2001 року, тобто з
дати набрання чинності Закону України „Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, що спричинили втрату працездатності";

особова справа позивача була прийнята Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі Луганської області у відповідності з вимогами Інструкції
про порядок передачі ВД Фонду СНВ України документів, що підтверджують право
застрахованого або членів його сім"ї на страхову виплату, затвердженої
постановою Правління Фонду СНВ України 20.04.2001 року№ 10;

·
суд не взяв до уваги роз"яснень п.п. 1.2;23
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 (із
подальшими змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди";

·
суд порушив вимоги Закону України „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату
працездатності", ст. 1166 ЦК України.

В апеляційній скарзі   ВАТ „Краснодонвугілля" ставилось
питання про скасування рішення Краснодонського міськрайсуду Луганської області
від 07 липня 2006 року і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, виходячи з наступного:

·
суд порушив вимоги цивільного процесуального права, а
саме, CT.CT.11,
58, 60, 72, 119, 213-214 ЦПК України;

·
суд безпідставно прийшов до висновку про наявність
порушень при розрахунку середнього заробітку позивача;

·
суд не взяв до уваги положень Законів України „Про
охорону праці",  „Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, що спричинили втрату
працездатності", Конституції України;

·
суд не взяв до уваги роз"яснень п. 22 Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 року „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

В суді апеляційної інстанції
представники апелянтів змінили вимоги апеляційних скарг:

представник ВАТ „Краснодонвугілля" просив рішення
суду1 інстанції скасувати в частині стягнення з ВАТ „Краснодонвугілля" на
користь позивача сум недоплачених компенсаційних виплат по відшкодуванню шкоди
здоров"ю постраждалого, пов"язаної з виконанням трудових обов'язків,
суми компенсації, а також: судового збору та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_1 в цій частині;

представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області просила скасувати
рішення суду в частині стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду
заборгованості за період з моменту передачі справи до Фонду і її індексації.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що брали участь у справі, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, суд встановив, і ці обставини ніким не оспорюються,
що згідно із висновком МСЕК від 11.07.1994 року, ОСОБА_1. з 25.06.1994 року
було встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково.

Згідно із діючими на той період Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків, затвердженими постановою КМУ від 23 червня 1993 року №
472 (далі - Правила відшкодування шкоди), а саме їх п. 22, середньомісячний
заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку
(або відповідної його частини) визначався за бажанням потерпілого за 12 або З
останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при
професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.

При визначенні позивачеві розміру
щомісячної страхової суми шахтою правильно було взято середній заробіток
ОСОБА_1 1461408 крб., виходячи із його заробітку за березень, квітень та
травень 1994 року.

Також судом було встановлено, і ця обставина
не заперечувалась представником ВАТ „Краснодонвугілля" в суді апеляційної
інстанції, що на порушення п. 28 Правил відшкодування шкоди щомісячна сума
страхових платежів, призначена позивачеві, не підвищувалась на коефіцієнти
підвищення тарифних ставок (окладів) працівників шахти ім. 50-річчя СРСР, де
він працював.

Згідно із
матеріалами справи, з часу встановлення позивачеві стійкої втрати
працездатності на шахті ім. 50-річчя СРСР, тарифні ставки (оклади) працівників
підвищувались наступним чином: у липні 1994 p.- на 2.0; у жовтні
1994 р. - на 2.0; у лютому 1995 р. -на 1.8; у березні 1995 р. - на 1.76; у
вересні 1995 р. - на 1.5; у жовтні 1996 р. - на 1.176.

Таким чином, суд прийшов до правильного висновку про те, що розмір
щомісячної страхової виплати позивача повинен був більшим  за той,
що  виплачувався  йому шахтою,
і  на момент

передачі справи до ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні
та Краснодонському районі повинен був становити 326.56 грн.

Правильним є і висновок суду щодо незастосування до
щомісячної страхової суми, яку одержував позивач, коефіцієнтів підвищення
тарифних ставок (окладів) на шахті за січень 1999 р. - 1.1458 та за березень
2000 р. - 1.289 на підставі постанови КМУ від 3 жовтня 1997 p. N 1100
„Про внесення змін і доповнень до Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків".

Разом з тим, з подальшими
висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 і стягуючи суму заборгованості, суд 1 інстанції не врахував
роз"яснень, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України
„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 ( з наступними змінами ), відповідно
до яких вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом
або работодавцем, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

ОСОБА_1 звернувся до суду 22 травня
2005 року, виходячи з вищенаведеного, розрахунок заборгованості по виплатам сум
відшкодування шкоди слід провадити з 22 травня 2002 року.

На зазначену дату виплата сум
відшкодування шкоди вже здійснювалась ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі, тобто підстав для стягнення заборгованості з ВАТ
„Краснодонвугілля" за період, зазначений позивачем, у суда не було, як не було
їх і для стягнення заборгованості з ВД Фонду СНВ України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі за період до цього часу.

Не можна погодитися і з висновком
суду про задоволення вимог позивача про стягнення компенсації та індексації за
невиплату сум заборгованості по відшкодуванню шкоди, спричиненої здоров"ю.

Згідно з п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427,
компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше

календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої
працівникові за період роботи.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17
липня 2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані
в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Оскільки
передбачені Правилами відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затверджені постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472 та Законом України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" виплати не були нараховані позивачеві й не отримані ним,
то висновок суду щодо зобов'язання відповідачів провести компенсацію та
індексацію зазначених сум суперечить вказаним нормам матеріального права.

1   За таких
обставин судові рішення в частині задоволення вимог про стягнення на користь
позивачки індексації та компенсації невиплачених сум підлягають скасуванню з постановлениям у цій
частині рішення про відмову в задоволенні вимог.

П.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України передбачено, що за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно із ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)
неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи;

2)
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які
суд вважав встановленими;

3)
невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)
порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303,307,309,313,316
ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ВАТ „Краснодонвугілля" задовольнити повністю, апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та
Красно донському районі Луганської області - частково.

Рішення
Краснодонського міськрайсуду Луганської області від 07 липня 2006 року за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Краснодонвугілля", Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Краснодоні та Краснодонському районі
Луганської області

про стягнення недоплачених сум щомісячних страхових
платежів по відшкодуванню шкоди здоров"ю, спричиненої профзахворюванням -
скасувати і постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі Луганської області задовольнити частково:

1) зобов"язати Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської
області:

а)   зробити ОСОБА_1
перерахунок суми

щомісячної страхової виплати з 01.04.2001 року, виходячи
з

базової суми в 326 гривень 56 копійок з подальшим

коригуванням отриманої суми щомісячної страхової виплати
у

порядку, визначеному ст. 29 Закону України „Про

загальнообов'язкове державне соціальне страхування від

нещасного випадку на виробництві та професійного

захворювання, які спричинили втрату працездатності";

б)  починаючи з 01
червня 2006 року продовжити виплату

ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат

у визначеному на 01 червня 2006 року розмірі - 790
гривень 33

копійки з подальшим коригуванням даної суми у порядку,

визначеному ст. 29 Закону України „Про загальнообов'язкове

державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності";

2)
стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської
області на користь ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за
період з 22 травня 2003 року по 01 червня 2006 року у сумі 12234 гривні 46
копійок;

3)
стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Краснодоні та Краснодонському районі Луганської
області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 300 гривень;

4)
у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Краснодоні та
Краснодонському районі Луганської області - відмовити.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ „Краснодонвугілля" - відмовити.

Рішення
набирає чинності негайно, але протягом двох місяців

може
бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до

Верховного Суду України.