АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 січня 2007 року                                                                                                          м. Чернівці

колегія  суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в
складі:

Головуючого: Заводян К.І.

Суддів: Чміля І.Х., Яремка В.В.

Секретаря: Малої І.М.

За участю : ОСОБА_1 розглянула у відкритому судовому засіданні справу
за позовом першого заступника прокурора Чернівецької обасті в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа на стороні відповідача - Заставнівська державна нотаріальна контора, про визнання права на обов»язкову частку у спадщині та про
визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до прокурора Чернівецької
області, ОСОБА_4, що діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 про встановлення факту витрат на
поховання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заставнівського районного суду від 17
листопада 2006 року, -

встановила:

В лютому 2005 року прокурор звернувся до суду з
цим позовом до ОСОБА_3.

У позові зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року державним
нотаріусом Заставнівської державної
нотаріальної контори видано ОСОБА_3 свідоцтво про
право на спадщину за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5. Спадковим майном є однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що оскільки на момент смерті ОСОБА_5 його дочка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, була малолітньою то нотаріус
Заставнівської державної нотаріальної контори 19.08.2004 року безпідставно відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за
законом на обов»язкову частку.

Справа: №22ц-87/2007р.                                                              Головуючий І інстанції

Категорія: 26                                                                            Останович В.І.

Суддя-доповідач: Чміль І.Х.

Прокурор, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, просив визнати за нею право на обов»язкову частку в розмірі 1/4 спадкового
майна у квартирі АДРЕСА_1, а також визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за заповітом на згадану квартиру, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 року Заставнівською державною нотаріальною конторою за реєстром
НОМЕР_1 на ім»я
ОСОБА_3.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 пред»явив зустрічний позов, яким
просив встановити факт понесення ним витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_5.

Рішенням Заставнівського районного суду від 17 листопада 2006 року позов прокурора задоволено. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, право на обов»язкову
частку у спадщині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року її
батька ОСОБА_5 в розмірі 1/4 квартири АДРЕСА_1.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 року державним
нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної
контори ОСОБА_3, № реєстру НОМЕР_1, недійсним.

В зустрічному позові ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у позові.

Посилається на те, що відповідно до ст. 1241 ЦК України, яка діяла на момент відкриття спадщини та видачі
свідоцтва про право на спадщину за законом, малолітні не мали права на
обов»язкову частку.

Крім того, суд безпідставно, на думку апелянта, визнав повністю недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом,
мотивів цього в рішенні не навів.

Колегія судців, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позов про визнання за мололітньою ОСОБА_2 право на обов»язкову частку у спадщині після смерті її батька
ОСОБА_5 суд обгрунтовано виходив з того, що
вона є спадкоємцем першої черги і їй законом
гарантується право на обов»язкову частку в розмірі 1/4 частки спадкового майна, яке складається з однокімнатної
квартири АДРЕСА_1. Розмір частки визначено в межах
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ст. 1241
ЦК України, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, не передбачалося право мололітньої дитини на
обов»язкову частку у спадщині не можуть бути
підставою для скасування рішення в цій частині. При
вирішенні цього питання суд першої інстанції правильно виходив із загальних засад цивільного законодавства, а саме із того, що оскільки зазначеною статтею передбачалося право
неповнолітньої особи на обов»язкову частку, то об»єм прав
малолітньої особи не може бути вужчим

від права
неповнолітньої дитини. Цей висновок суду грунтується на ст.6 СК України та ст. ст. 1, 2, 3 Конвенції про права дитини,
схваленої на 44-й сесії Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, відповідно до яких дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку і
держави-учасниці Конвенції поважають і забезпечують
всі права за кожною дитиною без будь-якої дискримінації або яких-небудь
інших обставин.

Повно з»ясувавши обставини справи суд дійшов обгрунтованого висновку про право ОСОБА_2 на обов»язкову частку в
розмірі 1/4 спадкового майна.

Визнавши за ОСОБА_2 право на обов»язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 суд першої інстанції одночасно визнав
недійсним (повністю) свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 року
державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстром НОМЕР_1. Всупереч ст. 215 ЦПК України суд в своєму
рішенні не зазначив мотивів та підстав визнання недійсним вцілому зазначеного свідоцтва, що є порушенням прав спадкоємця за
заповітом ОСОБА_3.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення суду в
цій частині підлягає зміні з урахуванням права
на обов»язкову частку ОСОБА_2

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду від 17 листопада 2006 року в частині визнання свідоцтва
про право на спадщину за заповітом недійсним змінити. Визнати свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 року державним нотаріусом
Заставнівської державної нотаріальної контори на ім»я
ОСОБА_3 та зареєстроване в реєстрі за НОМЕР_1 частково недійсним, а саме, в частині 1/4 квартири АДРЕСА_1, на яку визнано право на обов»язкову частку за ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може бути оскаржено протягом двох місяців безпосередньо
до суду касаційної інстанції.