УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року                                                                                місто Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області
в складі:

головуючого - судді Косогор Г.О.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Ткачук О.О.,

при секретарі Зелинському О.А. з участю адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 13 грудня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні власним майном та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, з залученням у якості третьої особи на стороні відповідача, Закритого акціонерного
товариства» Тарутинське підприємство побутового обслуговування
населення»- про визнання угоди недійсною, визнання права
власності, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

23 листопада 2005 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власним майном,
посилаючись на те, що 29 січня 1998 року за договором купівлі-продажу він став власником будівлі (павільону
літнього душу) у АДРЕСА_1.У тому же році він дозволив відповідачці тимчасове користування своїм майном. В теперішній час
йому необхідно робити ремонтні роботи, але на його
прохання звільнити приміщення вона не реагує.

Відповідачка
позов не визнала і 17 березня 2006 року звернулась до суду з зустрічним позовом(а.с.29) в
якому ставила питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29 січня 1998 року міжОСОБА_2 і Тарутинським підприємством побутового обслуговування населення, посилаючись на те, що ОСОБА_2 обіцяв,
що власником будівлі буде вона і, таким чином, ввів
товариство і її в оману. Просила визнати за нею право власності на
спірну будівлю, посилаючись на те, що у 1996 році з нею було укладено договір оренди, за яким у неї було право викупу
приміщення, але на час оформленняОСОБА_2 договору
купівлі-продажу, в неї не було необхідних коштів. Також пред*являла вимоги про стягнення з відповідача матеріальних
збитків у розмірі 34427
грн.і моральної шкоди у розмірі 10000грн.

Головуючий у першій інстанції Танасогло Т.М.                                         Справа № 22 ц-101807

Доповідач Ісаєва Н.В.                                                                               Категорія 26

19 березня 2006 року відповідачка звернулась до суду з аналогічними вимогами(а.с.ЗЗ), але в позовній заяві просила поновити
строк позовної давності, посилаючись на поважність причин пропуску строку
звернення до суду.

ОСОБА_2 зустрічні вимоги не визнав.

Представник третьої особи у судовому
засіданні пояснила, що у 1997 році було рішення продати павільон ОСОБА_3, але у 1998 році договір купівлі-продажу було оформлено на
ОСОБА_2.-рідного брата ОСОБА_3 і вона вважала, що вони це питання
вирішували разом.

Рішенням суду 13 грудня 2006 року у позові ОСОБА_2 було відмовлено,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково- ОСОБА_3 поновлено строк позовної давності на звернення до суду, визнано договір
купівлі-продажу від 29 січня 1998 року міжОСОБА_2 і Тарутинським підприємством побутового обслуговування населення недійсним, забов*язано сторони по цій угоді
повернути один одному все, що вони одержали на виконання цього правочину. В
інших позовних вимогам ОСОБА_3. відмовлено.

На рішення
суду ОСОБА_2 приніс апеляційну скаргу, в який ставить питання про скасування рішення,
посилаючись на порушення судом норм права, просить про постановления нового рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовити у повному
обсязі, його позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення, в межах позивних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив з того, що було порушено переважне право ОСОБА_3на
придбання павільону.

Однак погодитись з таким висновком
районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального
закону.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.З і 4 ст.309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено
і сторони цього не заперечують, що 29 січня 1998 року ОСОБА_2 придбав за договором купівлі-продажу у Тарутинського підприємства побутового обслуговування населення будівлю
павільона літнього душу на земельній ділянці 102,6 кв.м. за адресою:АДРЕСА_1.(а.с.З), який було посвідчено у
нотаріальній конторі, 18 травня 2005 року заключив
договір оренди земельної ділянки(а.с.4).

Згідно ч.4 ст .202 ЦК України( редакції 2003 року) дво-чи багатостороннім право-чином є погоджена дія двох або більше сторін. ОСОБА_3 не була
стороною за договором, тому у неї нема підстав
для оспорювання договору. Сторони же договір не оспорюють. Ніяких доказів того,
що договором порушено інтереси ОСОБА_3 суду не надано.

Згідно ст..230 ЦК України(ред2003 p.), якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таких фактів судом не
встановлено.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України в
редакції 2003 року, до позовів про визнання
заперечуваного правочину недійсним і про застосування
наслідків недійсності нікчемного правочину ,право на пред*явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних
позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно ст..71 ЦК України, в редакції 1963 року, загальний строк для захисту
права за позовом особи, право якої
порушено(позовна давність), встановлюється в три роки.

Позивачка не заперечувала проти
того, що їй було відомо про укладення договору, який вона оспорює, з 1998 року. Таким чином, строк позовної
давності для звернення її до суду, сплив у 2001
році.

Згідно ст.75 ЦК України, в редакції 1963 року, позовна давність
застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позивачкою, не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному
суду.

Згідно ст.80 ЦК України(ред1963 p.), закінчення строку позовної давності до пред*явлення
позову, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст..391
ЦК України(ред..2003 р.) власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном. Право власності ОСОБА_2. на будівлю павільону літнього душу
підтверджено договором купівлі-продажу(а.с.З), витягом про
реєстрацію права власності (а.с.86), технічним паспортом(а.с.83) і тому його позов щодо усунення порушення в користуванні
власністю піддягає задоволенню.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст.303, 304, 307ч.1п.2, 309 п.3,4,313, 314ч.2, 316,319,325 ЦПК України,
судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Тарутинського районного суду
Одеської області від 13 грудня 2006 року скасувати.

Задовольнити позов ОСОБА_2.
Забов*язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні власністю-будівлею павільона літнього душа за адресою: АДРЕСА_1-шляхом
звільнення будівлі.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 ,з участю третьої особи, Закритого акціонерного товариства »Тарутинське
підприємство побутового обслуговування населення, - про визнання угоди недійсною, визнання права власності,
відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути
оскаржено до Верховного Суду України на протязі двох місяців.