Справа № 22-ц- 592/ 2007 року Категорія:
Доповідач - Ларенок В.І.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року судова колегія судової палати у цивільних
спра­вах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого-судді: Міненкової Н.О.

- суддів:            -Ларенка В .І.

-
Гальянової І.Г.,

при секретарі:     -
Набока О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
апеляційну скар­гу ОСОБА_1на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до Статутного територіально-галузевого об'єднання
«Південна за­лізниця» та відділення виконавчої
дирекції Фонду державного соціального страху­вання від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Україні в Лозівському районі Харківської області -
про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

29.06.2004 року позивачка ОСОБА_1. звернулась до суду з
позовом до відповідача Статутного
територіально-галузевого об'єднання «Південна залізни­ця» про стягнення моральної шкоди в розмірі 50
000 грн. на підставі ст.ст.440 -
441 ГК України в редакції 1963
року, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2року, під час виконання обов'язків по усуненню ушкодження на Лозівської
дистанції електропо­стачання ГП
«Південна залізниця», загинув ії батько - ОСОБА_2.. У результаті за­гибелі їй була заподіяна моральна шкода, що виразилася в
сильних душевних стражданнях, порушенні життєвого укладу.

Ухвалою суду
від 8 лютого
2005 року
до участі в справі як співвідповідача залучено відділення виконавчої дирекції
Фонду державного соціального страху­вання
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні в Лозівському районі Харківської області.

15.09.2006 року
позивачка вточнила позовні вимоги, просить стягнути з Ста­тутного територіально-галузевого об'єднання «Південна
залізниця» 20.000 грн.
моральної шкоди, посилаючись на
ст.ст.23,1167,1168,1172,1187 ЦК України в ре­дакції 2003 року. Вказала, що моральна шкода завдана смертю
батька, завдана джерелом підвищеної небезпеки, і
вона як дочка потерпілого має право на відшко­дування моральної шкоди.

Представник відповідача СТГО «Південна залізниця» проти позову запере­чував, посилаючись на те, що страховий випадок з
ОСОБА_2. відбувся 28 червня
2001 року
після введення в чинність Закону України від 23.09.1999 року «Про соці­альне страхування від нещасного випадку...»,
яким передбачена виплата відшко­дування матеріальної і моральної шкоди Фондом
соціального страхування від не-

щасних випадків. Південна залізниця
сплачує до фонду страхові внески. Позивачка посилається на норми загальної дії, але є спеціальний
закон про обов'язкове соціа­льне страхування що
передбачає всі страхові виплати.

Представник
відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду державно­го
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні проти позову заперечував, посилаючись на те, що Законом
України від 23.09.1999 року
передбачена виплата матеріальної і моральної шкоди самому постраждалому (застрахованому), а виплата
моральної шкоди членам ро­дини не передбачена.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2006 року в позовних вимогах ОСОБА_1. до відповідачів
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення та задовольнити ії позов.
При цьому посилається на те, що судом
неповно з'ясовані   обставини справи.
Вважає, що суд прийшов невірно до висновку,
що норми Цивільного Кодексу України по даній справі не підлягають за­стосуванню і постановляючи рішення, помилково
керувався Законом України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування...».Суд не врахував, що по­ложення вказаного закону поширюються на застрахованих
осіб, а також їх сімей. Позивачка
не є членом сімі  потерпілого, а є членом
родині, тому що мала свою сім»ю   ,
на неї як на дочку не поширюється
дія вказаного закону, а поширюється норма
ст.ст. 1167,1168 ГК
України, а тому вона має право на відшкодування мора­льної шкоди як дочка потерпілого.

Судова
колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали цивільної
справи, вважає апеляційну скаргу
не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи у позові ОСОБА_1. суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має права на відшкодування
моральної шкоди ні згідно ст. 1167 ЦК України, ні згідно Закону України «Про загально­обов'язкове  державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробниц­тві й
професійному захворюванні, що призвели до втрати працездатності».

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони
відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка та пра­вильно
визначена юридична природа цивільних відносин, що винникли і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2року під час виконання обов'я­зків по усуненню
ушкодження на ЛЕП-10 загинув батько позивачці - ОСОБА_2., який знаходився в трудових відносинах з Лозівською дистанцією
електропостачан­ня яка входила до ДП «Південна залізниця».

Позивачка ОСОБА_1. є
дочкою загиблого, на момент смерті з батьком однією сім'єю не проживала, мала свою сім»ю, про що
позивачка підтвердила у своєї позовної заяві та в судовому засіданні суду
першої та апеляційної інстанції.

Право на відшкодування моральної
шкоди врегульоване нормами ЦК Украї­ни
та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й
професійному захворюванні, що призвели до втрати
працездатності».

Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й
професійному захворюванні, що призвели

до втрати працездатності» -
не передбачена можливість
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної смертю фізичної особи, - членам родини, близьким родичам. Статтями 21, 28 вказаного Закону встановлений вичерпаний перелік
соціальних послуг і страхових виплат.

Не передбачено відшкодування
моральної шкоди близьким родичам і стат­тею 440 -1 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час гибелі батька позива­чки. Ця стаття передбачає відшкодування моральної
шкоди особі, права якої були порушені
неправомірними діями інших осіб. Близькі родичі особі, якій завдано мо­ральна шкода - права на відшкодування моральної шкоди не мають.

Посилання позивачки на те, що вона має право на відшкодування моральної шкоди з Статутного територіально-галузевого
об'єднання «Південна залізниця» на підставі
ст. 1167,1168 ЦК України
у редакції 2003 року,
- судова
колегія вважає також не вірним.

При цьому, факт заподіяння позивачеві моральної шкоди,
пов'язаної зі сме­ртю батька, та
відповідних в зв'язку з цим душевних страждань, які вочевидь мали місце,
сумнівів у судової колегії не викликає. Однак цей Цивільний кодекс набрав
чинності з 1 січня
2004 року.
Він застосовується до цивільних відносин, що виник­ли після набрання ним чинності. Нещасний випадок був ІНФОРМАЦІЯ_1року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом. Застосовувати
Цивільний кодекс 2003 ро­ку у даному випадку не можна.

Судове рішення у справі постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апелянта є несуттєвими й висновків суду
стосовно вирішеного цивільно-правового спору не
спростовують.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, судова ко­легія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.
Рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 8 грудня
2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців з дня ії
проголошення безпосередньо до Верховного Суду
України.