У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 березня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного підприємства НОМЕР_1 м. Житомира про зміну договору
найму жилого приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 29 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 4 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2005 року ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну
договору найму жилого приміщення. Позивач зазначав, що в 1985 році в
користування його сім”ї надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Посилаючись на
те, що з часом між ним та дружиною - відповідачкою ОСОБА_2склались неприязні
стосунки і він звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу, просив
задоволити позов та зобов”язати Комунальне виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство НОМЕР_1
(далі - КВЖРЕП-НОМЕР_1) укласти з ним договір найму кімнати площею 17,8
м. кв., а з відповідачкою - кімнат площею 11,2 та 9,5 м. кв.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2006
року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 4
грудня 2006 року, позов задоволено. Зобов”язано КВЖРЕП-НОМЕР_1 м. Житомира
укласти з ОСОБА_1 договір найму жилої кімнати площею 17,8 м. кв., а з       ОСОБА_2- кімнат площею 11,2 та 9,2 м.
кв., підсобні приміщення залишено в спільному користуванні. З ОСОБА_2 стягнуто
на користьОСОБА_11 000 грн. витрат, пов”язаних з оплатою правової допомоги
фахівця в галузі права.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначені судові рішення та
передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись
на їх необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з чим
погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що жилу площу, яка
припадає на позивача, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає
вимогам статті 63 ЖК України, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 104 ЖК України є
підставою для укладення з ним окремого договору найму. В цій частині рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, з рішенням в частині стягнення з відповідачки на користь
позивача 1 000 грн. витрат, пов”язаних з оплатою правової допомоги фахівця в
галузі права, погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до судових
витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача            1 000 грн., суд вказав, що такі
витрати пов”язані з оплатою допомоги фахівця в галузі права, вони підтверджені
документально, а граничний розмір їх компенсації законом не встановлено.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової
допомоги.

В матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що приватний
підприємець ОСОБА_3, котрому позивач відповідно до квитанцій на а.с. 178-182
сплатив 1 000 грн. за надання правової допомоги, є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання такої допомоги. Свідоцтво про сплату суб”єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3єдиного податку таким
документом не є. Крім того, відповідно до довіреності від 6 лютого 2006 року
(а.с. 126) ОСОБА_3позивачем надано повноваження свого представника, саме в
такому процесуальному статусі згідно з протоколами судових засідань той брав
участь у справі, і кошти за надану допомогу отримав як представник, що
відображено в квитанціях про їх сплату.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року “Про
граничні розміри компенсації витрат, пов”язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави” НОМЕР_2
затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов”язаних з розглядом справ.
Так, граничний розмір витрат, пов”язаних з правовою допомогою стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо
компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Суд на зазначене уваги не звернув та не з”ясував чи є ОСОБА_3 фахівцем у
галузі права, чи має право за законом на надання правової допомоги та чи
надавав таку допомогу як фахівець у галузі права чи представник позивача, чи є
підстави для присудження з відповідачки компенсації понесених позивачем витрат,
а якщо так, то який граничний розмір такої компенсації.

Таким чином, в частині присудження з відповідачки на користь позивача
компенсації понесених ним витрат на правову допомогу суд допустив порушення
норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення з
передачею справи в цій частині на новий розгляд.

Керуючись п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 336, ст. 337, ч. 2 ст. 338, п.п. 1, 2 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2006 року
в частині присудження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації 1 000 грн.
понесених ним витрат на правову допомогу, а також ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 4 грудня 2006 року про залишення в цій частині рішення
суду першої інстанції без змін скасувати і передати справу в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін