Справа НОМЕР_12-ц-1 2007 p.                              Головуючий у 1-й
інстанції Моісеєнко О.М.
Категорія 33                                                               Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

іменем
України

2007 року січня
« 24 » дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Шевченка В.А.,

суддів                             - Батюка А.В.,
Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 травня 2006
року

у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, вселення в будинок, -

встановила:

Рішенням
Сумського районного суду Сумської області від 23 травня 2006 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ½ частину домоволодіння АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_2
на її частку 51/100 спільного майна подружжя у будинку: тамбур "І"
площею 3,9 м2; коридор "1-1" площею 3,2 м2;
житлову кімнату "1-2" площею 17,3 м2;
житлову кімнату "1-3" площею 16,7 м2; загальною площею
41,1 м2. На схемі додатку №1 аркуш 1 ця частина визначена як
квартира НОМЕР_1 і зафарбована у жовтий колір.

Виділено ОСОБА_2
на її частку з надвірних будівель: погріб "п/г"; літній душ літ.
"З"; гараж літ. "Д"; кухню-сарай літ. "К"; ½  частину огорожі. На схемі додатку
№1 аркуш 2 ця частина зафарбована у жовтий колір.

Виділено ОСОБА_2
на її частку земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва
площею 1365,5 м2. На схемі додатку №1 аркуш 3 ця ділянка зафарбована
у жовтий колір.

Земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку площею 769 м залишено у загальному
користуванні сторін. На схемі №1 аркуш 3 ця ділянка зафарбована штриховою
лінією.

Виділено ОСОБА_1
на його частку 49/100 у будинку: кухню "1-6" площею 9,0 м2;
коридор "1-7" площею 3,4 м2; житлову кімнату
"1-8" площею 4,4 м2; житлову кімнату "1-4"
площею 8,9 м2; тамбур "II" площею 1,7 м2;
санвузол "1-9" площею 7,2 м2; кладову "1-Ю"
площею 2,4 м2; коридор "1-5" площею 3,7 м2;
всього загальною площею 70,7 м2. На схемі додатку №1 аркуш 1 ця
частина визначена як квартира НОМЕР_3 і зафарбована у зелений колір.

Виділено ОСОБА_1
на його частку з надвірних будівель: сарай літ. "Л"; сарай літ.
"М"; навіс літ. "Н"; гараж літ. "І"; сарай літ.
"Ж"; сарай літ. "П"; вбиральня літ. "О"; ½ частину
огорожі. На схемі додатку №1 аркуш 2 ця частина зафарбована у зелений колір.

Виділено ОСОБА_1
на його частку земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва
площею 1365,5 м2. На схемі додатку №1  аркуш 3 ця ділянка зафарбована у зелений
колір.

2

Земельну ділянку площею 0,0397 га,
розташовану АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку
серія НОМЕР_2, залишено відповідачу ОСОБА_1

Зобов'язано сторони до 01.11.2006
року провести переобладнання: в приміщенні 1-2 облаштувати одну перегородку з
встановленням дверного отвору, організувавши наступні приміщення: кухню площею
не менше 8,0 м2 і коридора
шириною не менше 1,1 м2; облаштувати два дверні отвори між приміщеннями
1-2 та 1-3 та між приміщеннями 1-2 та 1-1.

Витрати на їх проведення у сумі
1440 грн. покладено на ОСОБА_2

Зобов'язано ОСОБА_1 до 01.11.2006 року провести
переобладнання: між приміщеннями 1-6 і 1-5 встановити дверний отвір з
встановленням дверного блоку. Крім того, облаштувати додатковий вихід з
приміщення 1-8 в дворову частину.

Витрати за їх
проведення в сумі 379 грн. покладено на ОСОБА_1

Зобов'язано
сторони до 01.10.2006 року зареєструвати самовільні будівлі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 382 грн. 90 коп.
компенсації різниці вартості реальної та ідеальної часток.

Вселено ОСОБА_2 в будинок
АДРЕСА_1Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 445 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, що у справі не
були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав
встановленими, невірну оцінку доказів у справі, порушення норм матеріального
права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія судців вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановлениям нового рішення у
справі з наступних підстав.

З матеріалів
справи вбачається наступне.

25.06.1988 року на ім"я ОСОБА_1
було куплене домоволодіння АДРЕСА_2. З домової книги вбачається, що в цьому
домоволодінні з 01 вересня 1988 року була прописана позивачка ОСОБА_2, а з
17.01.1989 року - відповідач ОСОБА_1.     ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін
народився син ОСОБА_3 /ас.26,27/.

1990
року вищеназване домоволодіння ОСОБА_1 продав за 10 000 руб. /ас.54-55/.
07.05.1991 року сторони були виписані з даного домоволодіння.

24.07.1991 року
за договором купівлі-продажу за 7 140 руб.
на ім"я ОСОБА_1 було куплене домоволодіння АДРЕСА_1, яке складалось з
житлового будинку загальною площею 65,2 кв.м та надвірних будівель : сараю,
погрібу, гаражу та літньої кухні /ас.23-24/.

3

06.11.1993
року сторони зареєстрували шлюб /ас.28/. 13.12.2004 року сторони розірвали шлюб. Під час оформлення свідоцтва про
розірвання шлюбу позивачка взяла дошлюбне прізвище - ОСОБА_4/
ас.256/.

Приймаючи
рішення про задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою права
власності на 1А частину спірного домоволодіння суд першої
інстанції виходив з того, що сторони стали проживати однією
сім"єю значно раніше до реєстрації шлюбу - з 1 вересня 1988 року - у домоволодінні АДРЕСА_2. Тому, посилаючись
на вимоги ст.ст. 60, 62, 70, 74 СК України суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що набуте сторонами за час спільного проживання майно,
зокрема, спірне домоволодіння АДРЕСА_1 є спільною
сумісною власністю подружжя і у порядку його
розподілу частки сторін мають бути рівними.

Проте колегія
суддів з таким висновком суду погодитись не може, оскільки він не відповідає
зібраним у справі доказам і не грунтується на вимогах діючого законодавства.

Норми
матеріального права, на які послався суд при вирішенні спору, - ст.ст. 60, 62,
70, 74 СК України набули чинності з 01.01.2004 року, тому не можуть бути
застосовані до спірних правовідносин щодо придбання в 1988 році
домоволодіння АДРЕСА_2 та в 1991 році -
домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановлено,
що під час купівлі цих домоволодінь сторони не перебували у шлюбі, а діюче на той час законодавство не передбачало можливості
набуття права спільної сумісної власності на майно, придбане під час
перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Позивачка не
надала достовірних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що домоволодіння АДРЕСА_2 було куплене ОСОБА_1 за кошти її батьків або про те, що на придбання цього домоволодіння
вона надавала свої кошти.

Крім того позивачка не надала
достовірних доказів і про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 було придбане внаслідок спільної праці члені сім'ї, тобто її та відповідача /ч.1 ст.17 Закону «Про власність»/. В даному разі
виглядають переконливими доводи відповідача про те, що дане домоволодіння було
ним куплене за кошти, виручені від продажу
домоволодіння АДРЕСА_2. Такі доводи відповідача
позивачкою нічим не спростовані.

Тому колегія
суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у тому його вигляді, яке воно було на час його купівлі ОСОБА_1 у 1991
році, не підлягають задоволенню у зв"яку з їх необґрунтованістю.

В той же час
з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що після придбання в липні 1991 року домоволодіння АДРЕСА_1 сторони стали проживати в ньому однією сім'єю, перебуваючи у
фактичних шлюбних відносинах, а 06.11.1993 року вони зареєстрували шлюб.

Вбачається, що
починаючи з 1993 року, під час проживання однією сім'єю, а у послідуючому - під час подружнього життя, сторонами були
або збудовані, або знесені і збудовані заново всі надвірні будівлі у
домоволодінні  АДРЕСА_1, окрім гаражу "Д" та погрібу "п/г".
Крім того, ними були прибудовані приміщення до житлового будинку :
І-тамбур пл.3.9 кв.м, 1-9-санвузол пл. 7.2 кв.м та 1-10-кладова пл. 2.4
кв.м.

У першому судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 цих обставин не заперечував і погоджувався укласти з
позивачкою мирову угоду про розподіл домоволодіння  та
надвірних   будівель.      В
подальшому  хоча  ОСОБА_1
і   став

4

заперечувати
названі обставини щодо спільних з позивачкою перебудов і добудов у домоволодінні, однак ці заперечення спростовуються даними
технічних паспортів 1991 р. та 2004 р. /ас. 15-17, 10, 18/, поясненнями експерта та
висновком експертизи, з якого вбачається,
що сарай "Ж", літній душ "З", гараж "І",
кухня-сарай "К", сарай "Л", сарай "М", навіс "Н", вбиральня
"О", сінник "П" є новими, у порівнянні з 1991 роком, будівлями,
самовільно збудованими після 1991
року, тобто без попередньо оформлених відповідних дозволів.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що приміщення
будинку: І-тамбур, 1-9-санвузол, 1-10-кладова
та будівлі господарського призначення сарай "Ж", літній душ "З", гараж "І",
кухня-сарай "К", сарай "Л", сарай "М", навіс
"Н", вбиральня "О", сінник
"П" збудовані сторонами під час проживання однією сім'єю, а потім під
час подружнього життя, на підставі ч.І ст.17 Закону
«Про власність» та ст.22 КпІПС України є їх спільною
сумісною власністю та при їх поділі частки сторін є рівними .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка надала
документи, з яких вбачається, що Сумська районна
санітарно-епідеміологічна станція, Служба державного пожежного нагляду Сумського району, Верхньосироватська сільська рада та
відділ містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства Сумської райдерж-адміністрації дали висновок про те, що І-тамбур, 1-9-санвузол, 1-10-кладова
та будівлі господарського призначення: сарай
"Ж", літній душ "З", гараж "Д" гараж
"І", кухня-сарай "К", сарай "Л", сарай
"М", навіс "Н", вбиральня "О", сінник
"П" збудовані без порушення санітарних,
протипожежних та будівельних нормативів, що дає можливість визнання права власності
на ці будівлі / ас. 258-263/.

З огляду на викладене та стосовно до ч.5 ст. 376 ЦК України колегія суддів вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання права власності на
збудовані сторонами після 1991 року
вищеназвані приміщення житлового будинку та будівлі господарського
призначення.

Відповідно до висновку додаткової будівельно-технічної експертизи від
03.01.2007 року прибудови до житлового будинку
: І пл.3.9 кв.м, 1-9 пл.7.2 кв.м та 1-10 пл.2.4 кв.м, від усього будинку, розташованого АДРЕСА_1, складають 154/1000 частин;

а прибудови до житлового будинку: І пл.3.9 кв.м, 1-9 пл.7.2 кв.м та 1-10
пл.2.4 кв.м, та надвірні будівлі: сарай
"Ж", літній душ "З", гараж "І", кухня-сарай
"К", сарай "Л", сарай "М", навіс "Н", вбиральня "О", сінник
"П" від усього домоволодіння АДРЕСА_1  складають 50/100 часток  /ас. 277-280/.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що позивачка має право власності
на Уг частину в прибудовах до будинку та
будівлях господарського призначення, збудованих спільно з відповідачем,
вбачається, що частка позивачки у житловому будинку складає 154/2000, а її частка в усьому домоволодінні - ¼ , саме на цю частку за позивачкою необхідно визнати право власності, частково задовольнивши
її позовні вимоги, а за відповідачем необхідно визнати
право власності на ¾  частин спірного
домоволодіння. З наведених підстав рішення суду в цій частині позовних вимог
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення.

В задоволенні позовних вимог про реальний розподіл домоволодіння з виділенням
конкретних часток в будинку і будівлях
господарського призначення ОСОБА_4 необхідно
відмовити, оскільки за висновком експертизи від 03.01.2007 року у зв'язку з невеликою часткою позивачки у будинку такий розподіл
неможливий. Рішення суду в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню.

З пояснень відповідача вбачається, що він категорично заперечує право
власності позивачки на спірне домоволодіння,
висловлюється проти її проживання у спірному домоволодінні, тому вбачається, що доводи позивачки про те, що відповідач
створює їй

5

перешкоди у
користуванні домоволодінням у зв'язку з чим вона вимушено в ньому не проживає, - заслуговують на увагу. Позовні вимоги про
вселення позивачки у спірне домоволодіння підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду
позивачка заплатила 225 грн. державного мита,
за проведення по справі судових будівельно-технічних експертиз заплатила 430 грн., 140 грн., 100 грн., а всього понесла судових
витрат в сумі 895 грн. /ас.4, 5, 119, 223, 275/. У
зв"язку з частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача
необхідно стягнути 447 грн.50 коп. повернення понесених нею судових витрат.

Керуючись ст.
303, п.1 ч.І ст. 307, пп.2,3,4 ч.І ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

Вирішила
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 травня 2006 року у
даній справі скасувати і постановити нове рішення .

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину, а за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку загальною площею 81,8 кв.м, який має, в тому числі, приміщення І-тамбур пл.3.9 кв.м, 1-9-санвузол пл. 7.2
кв.м та 1-10-кладова пл. 2.4 кв.м., а також будівель господарського
призначення: гаражу "Д", сараю "Ж", літнього душу
"З", гаражу "І", кухні-сараю "К", сараю "Л",
сараю "М", навісу "Н", вбиральні "О", сіннику
"П", погрібу "п/г", огорожі.

Вселити ОСОБА_4 в домоволодіння АДРЕСА_1.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про реальний розподіл
домоволодіння АДРЕСА_1 Сумської області у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4  447 грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.