У Х В А Л А  І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

24 січня 2007 року                                                              м. Київ

Колегія  суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Прокопчука Ю.В., Пшонки М.П.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу; за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та
стягнення незаконно вилучених коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Черкаської області від 5 жовтня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся в суд із
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 березня 2002 року з
відповідачем укладено договір позики 50 000 грн. терміном на два роки. В
добровільному порядку відповідач борг не повертає, а тому просив стягнути з
нього на його користь 50 000 грн. суми основного боргу, 6 936 грн. 07 коп.
відсотків за користування позикою та три відсотки річних від простроченої суми
позики в сумі 1 125 грн., а всього 67 025 грн. 07 коп.

ОСОБА_2 звернувся в суд із
зустрічним позовом, посилаючись на те, що у 2001 році ним придбана Уманська
оздоровча база «Зміна». На посаду директора бази на підставі котракту
призначено ОСОБА_1 Оздоровча база придбана з кредиторською заборгованістю. В
акті інвентаризації розрахунків від 31 травня 2001 року значилася «зворотня
фінансова допомога» на суму 62 032 грн. Директор ОСОБА_1 повідомив його про
свій намір повернути внесену ним особисто «зворотню фінансову допомогу». У
січні 2002 року він сплатив ОСОБА_1 12 000 грн., а решту суми обіцяв повернути
частками. Однак 14 березня 2002 року ОСОБА_1 змінив домовленість та став
вимагати узаконення заборгованості шляхом укладення договору позики, що вони
згодом і зробили. У серпні 2004 року новий директор бази повідомив його, що
ОСОБА_1 самовільно вилучив кошти у сумі 97 600 грн. Просив визнати договір
позики недійсним, забов'язати ОСОБА_1 звітуватися про фінансово-господарську
діяльність за час його роботи на посаді директора та стягнути з нього незаконно
вилучені кошти у сумі 47 468 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 28 листопада 2005 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір позики, в решті в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 5 жовтня
2006 року рішення суду першої
інстанції скасоване.
Постановлено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. основного боргу, 6936 грн. 07 коп.
індексації за час прострочення зоббов'язання, 171 грн. 96 коп. державного мита
та 30 грн. судових витрат. В задволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення апеляційного суду у зв'язку з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з
матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням судом норм
матеріального та процесуального права і доводи скарги його висновків не
спростовують.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 5 жовтня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Патрюк М.В.

Судді:

Прокопчук Ю.В.  Пшонка М.П.