Справа №
Категорія 21                                               Доповідач Звягінцева О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2007 року                     Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Молчанова СІ. суддів
Звягінцевої О.М., Дем'яносова М.В. при секретарі Тума О.В. розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділення ФСС
в м. Єнакієве про відшкодування моральної шкоди і

встановив:

в апеляційній скарзі відділення ФСС
в м. Єнакієве оспорює обгрунтованість судового рішення, яким позов задоволено
частково із стягненням на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 15000 грн., і ставить
питання про його скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні
позову, оскільки є відсутнім висновок МСЕК про спричинення позивачеві такої шкоди, а сам позивач не надав
суду доказів заподіяння йому моральних страждань внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві.

Крім цього, за зупиненням дії статті закону, що регламентує право позивача
на відшкодування моральної шкоди, у суду не було підстав для задоволення
вказаного позову.

В засіданні апеляційного суду представник відділення ФСС в м. Єнакієве за
довіреністю Гукасян А.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, просив про її
задоволення, скасування судового рішення із ухваленням нового про відмову в
задоволенні позову, а позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів скарги, просив
її відхилити, рішення суду залишити без зміни.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи
встановлено наступні обставини.

30.08.2006 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача- відділення ФСС в м. Єнакієве і
зазначав, що він тривалий час працював на гірничих підприємствах у основному у
якості прохідника, стаж його роботи в підземних умовах складає більш ніж 23 роки.

2

18 жовтня 1992р. підчас виконання своїх трудових обов'язків
він отримав травму на виробництві, за висновком МСЕК від 10.05.1995р. йому було
встановлено 10% втрати
працездатності безстроково.

У 2001р. у нього
було встановлено професійне захворювання, яке він отримав на шахті „Комсомолець
Донбасу".

За висновком
МСЕК від 21.08.2003р. йому встановлено 50%
втрати працездатності.

За висновком
облМСЕК від 12.07.2005р. йому повторно встановлено 50% втрати
працездатності внаслідок професійного захворювання вібраційної хвороби- 2 ст., його визнано
інвалідом 3 групи.

За таких
обставин, ушкодженням здоров'я та стійкою втратою внаслідок цього
працездатності йому спричинено моральну шкоду, оскільки він відчуває постійний
фізичний біль, часто лікується, за станом здоров'я звільнений з роботи,
змушений внаслідок професійного захворювання додавати багато зусиль для
організації свого життя.

Тому він просив
суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від 9 листопада 2006
року позов задоволено частково і на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача
стягнуто у відшкодування моральної шкоди 15000
грн.

Суд дійшов
висновку, що викладені позивачем обставини обгрунтовано наданими ним довідками
та іншими відповідними матеріалами (а.с. 9-11,
12,13,14,15,17-18,19-28,29-30,31,32,33,34,35,36-37,38,39,41,60-61) і тому
знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає
задоволенню. Всупереч доводів скарги суд першої інстанції повно, всебічно,
об'єктивно дослідив обставини справи, встановленим фактам і доказам надав
належну правову оцінку, застосувавши матеріальний закон, правильно вирішив
спір.

При розгляді цієї справи судом було встановлено, що внаслідок шкідливих умов
праці позивачеві було завдано стійку втрату працездатності і за висновком МСЕК
від 5.04.2001р. у нього з 5.04.2001р. вперше встановлено 40% втрати
працездатності внаслідок професійного захворювання вібраційної хвороби.

За висновком
МСЕК від 28.03.2002р. у нього встановлено 50%
втрати працездатності внаслідок професійного захворювання - вібраційної
хвороби-2 ст.

За висновком
МСЕК від 21.08.2003р. у позивача встановлено 50% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання
- вібраційної
хвороби-2 ст.
повторно.

За висновком МСЕК від 12.07.2005р. у нього з 12.07.2005р. встановлено 50%о
втрати працездатності внаслідок професійного захворювання -вібраційної
хвороби- 2 ст.
повторно, його визнано інвалідом 3
групи. За вказаних обставин, суд дійшов правильного і обгрунтованого
висновку щодо спричинення позивачеві внаслідок професійного захворювання
моральних страждань.

3

При вирішенні
питання щодо розміру спричиненої моральної шкоди судом враховано тяжкість та
характер спричинених ним моральних страждань, їх тривалість, неможливість
відновлення стану здоров'я та змушеність позивача постійно додавати зусиль для
організації свого та своєї родини життя.

Конституційним Судом України в п. 4.1 рішення № 1-рп/2004 від 27 січня 2004
року визначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання
трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

У випадку втрати
потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж
заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У той же час,
суд при вирішенні цього спору визначив розмір відшкодування шкоди значно
меншим, ніж встановлений в ст. 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" і є гранічним для осіб, у яких не встановлено
стійку втрату працездатності.

За таких обставин,
всупереч доводам апеляційної скарги, немає підстав вважати, що визначаючи розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди,
суд не врахував межі достатньості та справедливості.

Крім цього,
апеляційний суд вважає, що зупинення на час розгляду справи дії спеціальної
норми закону, яка визначає лише порядок відшкодування позивачеві моральної
шкоди, всупереч доводам апеляційної скарги, не є підставою для відмови в
задоволенні позову і тому не впливає на правильність визначених правових
висновків суду, оскільки право позивача на
відшкодування моральної шкоди регламентовано ст. 1167 ЦК України, що на час розгляду справи є чинною в повному обсязі.

До того ж згідно
з п. З ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", висновок МСЕК про встановлення наявності чи відсутності
спричинення моральної шкоди особам, у яких встановлено стійку втрату
працездатності внаслідок небезпечних умов праці, не є обов'язковим, оскільки
спричинення моральної шкоди в таких випадках є очевидним.

Тому не можна
визнати спроможним і довод
апеляційної скарги щодо відсутності по цій справі взагалі доказів
спричинення позивачеві моральної шкоди стійким ушкодженням здоров'я на
виробництві внаслідок шкідливих умов праці.

Апеляційний суд вважає також неспроможним довод скарги про те, що у позивача 22.03.2001р. встановлено
професійне захворювання, і право на відшкодування моральної шкоди у нього
виникло в період чинності Правил відшкодування шкоди, оскільки цей довод спростовується
висновком МСЕК від 5.04.2001р.

4

Апеляційний суд не може погодитись з доводом скарги про
те, що судом першої інстанції не прийнято
до уваги ту обставину, що позивач не працював з 23.05.2000р. і був
виведений із шкідливих та небезпечних умов праці, оскільки ця обставина не
впливає на правильність правових висновків суду.

Довод скарги щодо необхідності
застосування судом вимог ст. 237-1 КЗпП України є
неспроможним, оскільки стійку втрату працездатності за професійним
захворюванням у позивача було вперше встановлено після 1.04.2001 p., з цього часу в
державі встановлено порядок відшкодування моральної шкоди через Фонд
соціального страхування.

Не можна визнати спроможними і доводи скарги щодо
пропуску позивачем строку на звернення з позовом до суду, оскільки
відповідно до вимог ст. 268
ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення
особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом та на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції
при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або
неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування
або зміни судового рішення немає.

Керуючись п.1 ч. 1ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України,
апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу відділення ФСС
в м. Єнакієве відхилити, рішення Єнакіївського міського суду Донецької
області від 9 листопада
2006 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: