Головуючий у 1 інстанції Каліуш О.В. Доповідач Маширо
УХВАЛА

іменем України

10
січня 2007 року
Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої Черемиській М. Є. суддів Маширо О.П., Алексєєва А.В. при
секретарі Мартіросовій А.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м.Донецьку апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Микитівському районі м.Горлівки на рішення Микитівського районного
суду м.Горлівки від 22 листопада
2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої  дирекції  Фонду
соціального   страхування  від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Микитівському районі м.Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

установив:

До апеляційного
суду звернулось відділення виконавчої дирекції Фонду з апеляційною скаргою на
рішення Микитівського районного суду м.Горлівки, яким були частково задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 та з відділення Фонду на його користь стягнуто 9000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Суд виходив з
того, що позивач довгий час працював на підземних роботах на підприємствах
вугільної промисловості в умовах підвищеної концентрації вугільно-породного
пилу, несприятливого мікроклімату, перепадів температури, з високим рівнем
шуму. Через такі несприятливі умови праці у позивача розвились професійні
захворювання.

Висновком МСЕК
від 16 січня 2003 року ОСОБА_1
уперше було встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності у зв"язку
з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності, а при
повторному огляді 29 січня 2004 року вказаний
ступінь втрати працездатності та група інвалідності були встановлені
безстроково.

Суд також
встановив, що позивач часто лікується у лікувальних закладах, постійно приймає
ліки, пригнічений через свою інвалідність та стан здоров"я, змушений
призвичаїтись до своїх хвороб та свого самопочуття у зв"язку з цим.

На підставі
встановленого суд зробив висновок про те, що позивачеві у

зв"язку    з
професійним    захворюванням,    частковою
втратою    працездатності безстроково, зміною звичайних умов та ритму життя
була спричинена моральна шкода, тому
суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнув з відповідача на його користь 9000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачеві у задоволенні
його вимог, оскільки ОСОБА_1 не надав до суду ніяких
доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, зокрема, таким доказом може бути спеціальний висновок МСЕК.

Крім того, ст.77 Закону України „Про Державний бюджет
на 2006
рік" було зупинено
дію ст.34 Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України", тобто
правової норми, яка регулює відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване
рішення суду залишити без змін, з таких підстав.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що позивач довгий час працював на підземних роботах у несприятливих,
шкідливих умовах, внаслідок чого набув професійних захворювань. Цей факт
підтверджується наданими до суду доказами, зокрема, актом
розслідування, виписками із історії хвороби, висновком МСЕК від 16 січня 2003 року.

Через ушкодження здоров"я позивач постійно відчуває фізичний біль,
дискомфорт, змушений систематично лікуватись, порушені його звичайні життєві зв"язки. Позивач має вік 50 років, він ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, однак за станом здоров"я не може працювати за своєю спеціальністю.
Стійка втрата професійної працездатності та група інвалідності 29 січня 2004 року встановлені
йому безстроково, що свідчить про
незворотність процесів втрати здоров"я.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було встановлено, що позивачеві за вказаних
обставин була спричинена моральна шкода, тому у
відповідності до вимог ст.21 Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України" у разі настання страхового випадку Фонд зобов"язаний відшкодувати потерпілому і моральну шкоду.

Згідно з роз"ясненнями, які містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової") шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно
від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних
і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань
потерпілого, стан його здоров"я, тяжкість завданої шкоди, наслідки
ушкодження здоров"я, істотність вимушених змін
у життєвих і виробничих стосунках потерпілого.

На думку апеляційного суду, визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції у повній мірі
врахував наведене, навів відповідні мотиви
визначення саме такої суми відшкодування, тому стягнуту суму моральної шкоди слід залишити без змін, ця сума буде найбільш
адекватним грошовим еквівалентом ступіню моральних
страждань позивача, а також відповідатиме принципам
розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Микитівському районі м.Горлівки відхилити.

Рішення
Микитівського районного суду м.Горлівки від 22 листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.