13 березня 2007 року
Суддя
Верховного Суду України Сенін Ю.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1на
ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від                         15 листопада 2006 року
та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 27 грудня 2006 року,
ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2про
визнання недійсним заповіту, посилаючись на те, що заповіт, складений 28
листопада 2000 року ОСОБА_3 на користь відповідачки, є недійсним на підставі
ст. 55 ЦК УРСР 1963 року та складений з порушенням чинного законодавства.
Рішенням Рівненського міського суду від 18 травня 2005
року позов задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15
листопада 2006 року задоволено заяву ОСОБА_2 про поновлення строку на
апеляційне оскарження зазначеного рішення.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 27
грудня 2006 року рішення суду першої інстанції скасоване та постановлене нове
рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та
рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга не може бути прийнята до провадження з
таких підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі в
справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають
право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, визначені
пунктами ст.293 ЦПК України, після їх перегляду в апеляційному порядку, і
ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню в
справі.

Враховуючи
наведене, касаційна скарга в частині оскарження ухвали Апеляційного суду
Рівненської області від 15 листопада 2006 року не може бути прийнята до
провадження, оскільки зазначена ухвала не перешкоджає подальшому провадженню в
справі й не підлягає касаційному оскарженню відповідно до  п.2 ч.1              ст. 324 ЦПК України.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності
перевірки  матеріалів справи.

Із змісту
касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що скасовуючи
рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний
суд виходив із того, що відсутні докази на підтвердження позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не вправі встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині без наведення конкретних порушень судом норм
процесуального права, які були допущені при встановленні зазначених в рішенні
фактів, також не можуть бути визнані такими, що викликають необхідність
перевірки матеріалами справи.

Доводи скарги та зміст оскаржуваного рішення також не
дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст.
338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі
наведеного та керуючись
пунктами 1, 5 частини 3 статті 328
ЦПК України,

у  х
в  а  л
и  в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, за касаційною скаргою           ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду
Рівненської області від 15 листопада               2006 року та рішення Апеляційного
суду Рівненської області від 27 грудня 2006 року.

Копію
ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити ОСОБА_1

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                                  Ю.Л.Сенін