Суддя 1 інстанції Олещенко Л.Б. Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ          УКРАЇНИ

10 січня 2007 року                                                                                                    м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі головуючого
Новосядлої В.М.,

суддів Ігнатової Л.С, Троценко Л.І.,

при секретарі Панаріній О.В.,

за участю представника позивачки, ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Донецька від 25
жовтня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу домоволодіння і переведення прав та обов'язків покупця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 принесла
апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 25 жовтня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу домоволодіння і переведення прав та обов'язків покупця.

Вказаним рішенням суду у задоволенні позову було
відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення,
яким задовольнити її позов, оскільки судом першої інстанції було порушено норми
матеріального і процесуального права.

Під час розгляду
справи в апеляційному суді позивачка і її представник підтримали доводи
апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної
скарги.

ОСОБА_3
(покупець) незгодна з рішенням суду в частині існування права спільної сумісної
власності, наполягаючи на тому, що право спільної власності було припинено
рішенням народного суду Першої дільниці Сталінозаводського району м. Сталіно
від 8 вересня 1950 року, згідно із
яким було розділене домоволодіння між ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Заслухавши
суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд з наступних
підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається:

ОСОБА_1
(позивачка), ОСОБА_2 (відповідач) і ОСОБА_6 є
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1.

Позивачці
належить 30/100 частки
домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 29 липня 1969 року Сьомою
донецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером НОМЕР_1.

Відповідачу
ОСОБА_2 належало 44/100 частки
домоволодіння на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого
Сьомою донецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим номером НОМЕР_2.

ОСОБА_6 належить
26100 частки домоволодіння на підставі рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 9 квітня 1976 року.

4 листопада 2005 року відповідач
ОСОБА_2 продав ОСОБА_3, належні йому 44100
частки домоволодіння АДРЕСА_1.

Вказаний договір
був посвідчений державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної
контори за реєстровим номером НОМЕР_3.

Договір
купівлі-продажу був посвідчений на підставі пункту 55 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» без дотримання
переважного права на купівлю частини домоволодіння співвласником з тих підстав,
що адреса позивачки, як співвласника домоволодіння, була невідома.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з
наступних підстав.

Під час розгляду
справи в апеляційному суді було встановлено, що відповідачем ОСОБА_7 фактично
було продано свою частку домоволодіння та 26/100
частки домоволодіння, які належать ОСОБА_6. Від продажу домоволодіння він
частину грошей відвіз у Росію і передав дочці ОСОБА_8.

Покупець ОСОБА_3
підтвердила вказані обставини і пояснила, що їй фактично належить 70/100 частки
домоволодіння і в теперішній час здійснює ремонтні роботи на придбаній частині
домоволодіння. Крім того, на її думку, всі співвласники домоволодіння виділили
свої частки в натурі і не мають переважного права на купівлю частки іншого
співвласника.

Таким чином,
судом першої інстанції було вирішено питання щодо прав та обов'язків
співвласника ОСОБА_6, а у разі її смерті, її спадкоємців, які не брали участі у
справі.

Відповідно до
пункту 4 статті 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не
брали участь у справі.

Виходячи з
наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд.

Крім того, із
матеріалів цивільної справи вбачається, що вказаний договір купівлі-продажу був
посвідчений на сторонню особу без дотримання переважного права на купівлю
частини домоволодіння співвласником з тих підстав, що адреса інших учасників
спільної часткової власності невідома.

При цьому
нотаріус виходив із довідки адресно-довідкового бюро про те, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в
Донецьку і Донецькій області зареєстрованою не значиться.

Але позивачка по справі є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

При новому
розгляді справи, суду першої інстанції також необхідно з'ясувати чи виділяли
співвласники спірного домоволодіння свої частки в натурі, оскільки від цього
залежить переважне право на купівлю частини домоволодіння.

Керуючись статями 311,315
ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Донецька від 25 жовтня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння і переведення прав та
обов'язків покупця скасувати і справу направити на новий судовий розгляд у той
же суд у іншому складі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.