АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22ц-143/07                                                                Головуючий по 1 інстанції
:     спори,    що                                                          Грабовий П.С.
виникають із договорів                                                               Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14       " лютого 2007 р. Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого                   Храпко В.Д.,

суддів                             Сіренко Ю.В., М агда Л.Ф.

при секретарі                  Авласова МЛ.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу представника Відкритого акціонерного товариства комерційний банк
«Надра» (далі - Банк) Передерій Р.В. на рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 31
жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Банку, Закритого акціонерного
товариства «Агмас», (далі - ЗАТ) відділу Державної виконавчої служби
Соснівського районного управління юстиції м.Черкаси, Черкаської обласної філії Державного
підприємства МВС України «Спецсервіс», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 про
визнання протоколу зборів засновників ЗАТ від 22 березня 2001 року, договору
застави № 893 від 20 лютого 2002 року, протоколів №№ 38/1, 38/2, 38/3 про проведення прилюдних
торгів від 5 ківтня 2004 року недійсними, заслухавши учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, -

встановила:

Позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що
являється власником 124 іменних цінних паперів ЗАТ, що становить 3,672 % від
статутного фонду товариства, проте всупереч статуту ЗАТ та Цивільного кодексу
України генеральним директором товариства ОСОБА_3 порушені її права, як
власника акцій, оскільки 20 лютого 2002 року укладено з Банком договір застави
нерухомого майна, а саме нежилого приміщення, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 і складається з адміністративної будівлі з підвалом загальною площею
1170,5 кв.м, виставкового залу загальною площею 460 кв.м (що є власністю ЗАТ),
внаслідок чого дане майно було незаконним чином реалізоване третій особі, а
ЗАТ в примусовому порядку виселено
з вищевказаного приміщення.

Посилаючись на
вказані обставини, позивачка просила про поновлення строку позовної давності та задоволення
позовних вимог.

Рішенням
Соснівського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2006 року позов задоволено.

2

В апеляційній скарзі
Банк, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, порушує питання
про скасування рішення суду та закриття провадження у справі.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в
порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з їх доведеності. Проте погодитись з таким висновком
суду не можна, оскільки він зроблений без повного   і
всебічного   з'ясування  обставин
справи,   прав   та
обов'язків   сторін  у   цих
правовідносинах, належної правової оцінки
зібраних у справі доказів.

Встановлено, що 20 лютого 2002
року між ЗАТ та Банком укладено договір про заставу, у відповідності до умов
якого, ЗАТ, як майновий поручитель за СП «Дако», передав Банку в заставу власний комплекс будівель за адресою
АДРЕСА_1 , який складається з адміністративного будинку, виставкового залу,
складу, огорожі, замощення і підвалу.

В зв'язку з
невиконанням СП «Дако» кредитних
зобов'язань, 24 вересня 2003 року на предмет
застави було звернуто стягнення шляхом вчинення виконавчого напису.

5 квітня 2004
року проведено прилюдні торги, щодо реалізації зазначеного нерухомого майна про що свідчать відповідні
протоколи №№38/1, 38/2, 38/3 .

Переможцем цих торгів стало ТОВ «Раст Трейдінг», яке до участі у справі не залучалось.

ОСОБА_1 є
акціонером ЗАТ і звернулася до суду із зазначеним позовом, тому, що на її
думку, оспорюваний договір застави та проведені прилюдні торги не відповідають
вимогам закону та порушує її права.

Задовольняючи
позов суд виходив з того, що акціонер вправі порушувати такі питання.

Проте,
відповідно до ч.ч.1, 2 статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у
справі щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу України (1963 року) (справа про охоронюваний
законом інтерес), акціонер може захищати свої права та охоронювані законом
інтереси шляхом звернення до суду у випадку
їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством,
учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок
судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та
охоронюваних законом інтересів
акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його
акціонерів, визначається законом.

З огляду на це, позивачка не належить до тих суб'єктів, між яким виникли
спірні правовідносини щодо укладення договору застави, а ЗАТ, яке було
учасником спірних правовідносин, такий позов не заявляло. ЗАТ є юридичною
особою, діє на підставі статуту, тому саме йому, як учаснику зазначених
правовідносин належить право оскаржувати у встановленому законом порядку договір про який йшлося у позовній заяві.

Вказані позовні
вимоги фактично пред'явлені в інтересах однієї юридичної особи до іншої
юридичної особи, а справи за такими позовами відповідно до ст.15 ЦПК та ст.12 ГПК підвідомчі не місцевим судам загальної
юрисдикції, а господарським судам.

З рішення
господарського суду Черкаської області від 27 вересня 2004 року вбачається, що спір з приводу законності договору
застави №893 від 20 лютого 2002 року між ЗАТ та Банком вирішено.
Встановлено, що договір застави, укладений між сторонами,

3

відповідає вимогам закону, а тому в
задоволенні позову ЗАТ про визнання його недійсним ЗАТ відмовлено.

При цьому, заявляючи такий позов ЗАТ посилалось на ті ж самі обставини, що
і позивачка у даній справі, зокрема, що предмет застави є власністю акціонерів
підприємства і їх згоди на передачу майна в
заставу отримано не було; договір застави не було затверджено у передбаченому
статутом ЗАТ порядку.

В зазначеному рішенні господарський суд послався на діючі на час укладення договору застави положення статуту ЗАТ, зокрема на п.п. ж
п.3 розділу 4 про те, що виключною компетенцією загальних зборів акціонерів
підприємства є затвердження договорів, укладених на суму, що
перевищує статутний фонд товариства (33770,00 грн.), а тому затвердження укладеного договору застави є внутрішньою процедурою ЗАТ,
яка, крім того, детально підприємством не
регламентується. Чинне на момент укладення договору застави законодавство не зобов'язувало ЗАТ в обов'язковому порядку
затверджувати укладену угоду на своєму підприємстві і не передбачало можливості
визнати угоду недійсною через недотримання цієї процедури.

Крім того, відповідно до п.14 Статуту ЗАТ, генеральний директор товариства розпоряджається майном товариства, укладає договори,
контракти, угоди без обмеження їх суми. Для підписання спірного
договору застави ОСОБА_4 було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_2, 11 лютого 2002 року. Відповідно до
цієї довіреності повірений мав право укладати всі без
винятку угоди цивільно-правового характеру, включаючи договори застави.

З огляду на це доводи позивачки, що з цих підстав протокол зборів
засновників ЗАТ від 22 березня 2001 року
підлягає скасуванню не відповідають положенням статуту ЗАТ, яким не передбачалось, що до виключної компетенції зборів
акціонерів відноситься питання про надання згоди на укладення угод.

Наведене свідчить, що висновок суду про визнання недійсними протоколу
зборів засновників ЗАТ від 22 березня 2001 року та договору застави від 20
лютого 2002 року №893, укладеного між ЗАТ та Банком є неправильним, оскільки
позивачка не довела їх незаконності, а тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсними протоколів про проведення прилюдних торгів від 5 квітня 2004 року №№ 38/1, 38/2, та
38/3 є похідними від позовних вимог про визнання договору застави
недійсним, то вони до задоволення не підлягають за наведеними вище
підставами.

Визнаючи недійсними свідоцтва про право власності № НОМЕР_1, №НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 8 квітня 2004 року суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачкою не ставились.

Наведене свідчить, що рішення суду постановлене на висновках, які не відповідають обставинам справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а тому підлягає до скасування на підставі статті
309 ЦПК України.

За наявними в матеріалах справи доказами по справі необхідно ухвалити нове рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.307; 309; 314 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра»
задовольнити частково..

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 31 жовтня 2006 року по даній
справі скасувати.

ОСОБА_1 в позові відмовити.

4

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене
в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двох місяців.