АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/95                                                            Головуючий
в суді 1' інст.
Категорія 40                                                                       Доповідач
РІШЕННЯ
Іменем України

1
лютого 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі: головуючого судді Балашкевича С.В. суддів Худякова A.M.,
Зарицької Г.В. при секретарі Прищепі О. А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу відкритого акціонерного
товариства « Цукровий
завод імені Цюрупи» на рішення Попільнянського районного суду від 25 вересня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства « Цукровий завод
імені Цюрупи» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

7  липня 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

відкритого акціонерного товариства «
Цукровий завод імені Цюрупи» (
далі -

ВАТ « Цукровий
завод імені Цюрупи») про поновлення на роботі, стягнення

середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної

шкоди. На обгрунтування своїх вимог зазначав, що з 5.05.1993 року працював
у

відповідача на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 і наказом НОМЕР_1 від

13.06.2006 року був звільнений з роботи на підставі статті 38 КЗпП.

Посилаючись на те, що письмової заяви про звільнення з роботи з названої

підстави він відповідачу не подавав, позивач просив задовольнити його
вимоги.

В  процесі розгляду справи ОСОБА_1 відмовився від
позовної вимоги

про стягнення
моральної шкоди.

Рішенням Попільнянського районного
суду від 25 вересня 2006 року позов
задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі ІНФОРМАЦІЯ_1 ВАТ « Цукровий завод
імені Цюрупи». Стягнуто з ВАТ «
Цукровий завод імені Цюрупи» на користь ОСОБА_1  1850,71
грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній
скарзі ВАТ « Цукровий
завод імені Цюрупи» просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове
рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до
статті 38 КЗпП
працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати
роботу ( переїзд
на нове місце проживання, переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній
місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятилітнього віку або дитиною - інвалідом;
догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших причин), власник або
уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який
просить працівник.

Судом першої
інстанції встановлено, що наказом НОМЕР_2 від 5.05.1993 року ОСОБА_1
прийнято на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 ВАТ «
Цукровий завод імені Цюрупи», а наказом НОМЕР_1 від 13.06.2006
року він звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП.

Суд також
встановив, що позивач подавав відповідачу письмову заяву про звільнення його з
роботи саме з цих підстав, однак названа заява була втрачена під час переїзду в
нове приміщення адмінбудинку товариства. Названі обставини підтверджуються
заявою ВАТ « Цукровий завод імені Цюрупи» до Попільнянського РВ УМВС України в
Житомирській області від 27.06.2006 року, наказом НОМЕР_3 від 23.06.2006 року
«Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора кадрів Пишняк
Г.В.», даними журналу реєстрації заяв та скарг, довідкою НОМЕР_4 від 13.07.2006 року
Попільнянського РВ УМВС України в Житомиській області та висновком останнього
про розультати перевірки письмового звернення.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи
проведено до закінчення строку, передбаченого частиною 1 статті 38 КЗпП, проте не
звернув уваги на те, що позивач на ці обставини в позовній заяві не посилався,
оскільки вважав, що письмової заяви про звільнення з роботи за власним бажанням
не подавав.

За таких
обставин висновок суду про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено з
порушенням трудового законодавтва є необгрунтованим.

Враховуючи
наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316
ЦПК України, колегія

суддів, -                                             вирішила:

Апеляційну скаргу ВАТ « Цукровий завод імені Цюрупи» задовольнити.

Рішення
Попільнянського районного суду від 25
вересня 2006 року
скасувати й ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу
може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.