У Х В А Л А

Іменем України

25 квітня 2007 року                                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка
М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,    Костенка А.В.,

Лященко Н.П., Шабуніна В.М.

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,
усунення перешкод у користуванні телефоном та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

15 березня 2001 року ОСОБА_1. пред'явив
у суді  позов до ОСОБА_2. про
встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Зазначав, що йому на праві власності належить 13/50 частин жилого будинку
№АДРЕСА_1 в м. Вінниці, відповідач є власником 19/100 цього ж будинку.

Друга частина будинку належить іншим співвласникам. Будинок розташований на
земельній ділянці розміром 1 408 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 липня 1992 року за
позовом одного зі співвласників будинку про встановлення порядку користування
земельною ділянкою йому та відповідачу ОСОБА_2. виділена в спільне користування
земельна ділянка розміром 769 кв.м.

Посилаючись на те, що вони не можуть досягти згоди щодо користування
земельною ділянкою, позивач просив задовольнити позов.

У липні 2004 року з аналогічним зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2.  Крім того, у зустрічній  позовній заяві ОСОБА_2 та його батько,
ОСОБА_4, просили усунути перешкоди в користуванні телефоном та стягнути з
ОСОБА_1. 1 600 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що останній у період з
квітня до листопада 1998 року неодноразово пошкоджував телефонний кабель,
унаслідок чого зв'язок погіршився.
А також, ОСОБА_2 просив зобов'язати ОСОБА_1. знести самовільно
споруджені на спірній земельній ділянці гараж, що значиться в плані під літерою
“КІ”, сарай “К”, тамбур “а3”, погріб “п/н”, вбиральню.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім   рішенням   Ленінського
районного    суду   м. Вінниці від 27 березня 2006 року виділено
в користування ОСОБА_2. земельну ділянку розміром 583,6 кв.м, ОСОБА_1. - 152,6
кв.м, земельну ділянку площею 32, 8 кв.м
залишено в спільному користуванні сторін.

Поділ проведено  відповідно  до
варіанта  № 1  висновку
експертизи № НОМЕР_1. Зобов'язано ОСОБА_1. знести самовільно збудовану
вбиральню “М” за його рахунок.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 5 червня 2006 року
вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким
встановлено інший порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до
варіанта № 2 висновку експертизи № НОМЕР_2 - виділено в користування ОСОБА_1.
земельну ділянку розміром 415 кв.м, ОСОБА_2. - 304 кв.м, а 50 кв.м залишено в
загальному користуванні сторін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_4
просять скасувати  рішення апеляційного
суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За змістом рішення апеляційного суду повинно відповідати вимогам ст. 316
ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове,
вищезазначених вимог закону суд апеляційної інстанції не врахував.

Рішення суду взагалі не містить норм матеріального права, на підставі яких
судом вирішено спір, у ньому відсутня й мотивувальна частина.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судове рішення”, резолютивна
частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають з
встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог. В ній,
зокрема, має бути зазначено: повністю чи частково задоволено позовні вимоги або
в позові відмовлено; які саме права позивача визнано або поновлено.

При об'єднанні в одному провадженні кількох вимог або прийнятті зустрічного
позову, має бути сформульовано, що саме постановив суд по  кожній позовній вимозі.

Ці роз'яснення також залишились поза увагою суду.

Рішення суду не містить меж земельних ділянок, що виділені сторонам у
користування.

Посилання в резолютивній частині рішення на додатки до нього є
неприпустимим і суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Висновки, що містяться в резолютивній частині рішення, є взаємовиключними.

Зазначивши про скасування рішення суду першої інстанції та ухваливши нове
рішення, суд  одночасно залишає без зміни
рішення в решті позовних вимог, при цьому не зазначає, що це за решта вимог.

З огляду на викладене рішення апеляційного суду не можна визнати законним
та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню.

Не може залишитись без зміни й рішення суду першої інстанції, оскільки суд
не встановив факти та відповідні їм правовідносини: розмір спірної земельної
ділянки, час та підстави набуття сторонами прав на будинок і відповідно на
земельну ділянку, порядок користування нею з моменту набуття сторонами прав на
земельну ділянку.

Висновки суду суперечать вимогам ст. 42 ЗК України. Резолютивна частина
рішення також не відповідає вищезазначеним вимогам закону.

Крім того, суд розглянув не всі вимоги, що відповідно до ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд.
Рішення суду не містить будь-яких висновків щодо зустрічних позовних вимог, які
прийняті судом усупереч вимогам ст. 141 ЦПК України (1963 року).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 27 березня 2006 року та рішення апеляційного суду Вінницької
області від 5 червня 2006 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                        М.В. Патрюк

Судді:                                                                  І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П.
Лященко

В.М.
Шабунін