УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя,

в с т а н о в и л а :

У липні 2002 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Зазначав, що з 1986 року він і відповідачка перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У березні 2002 року відповідачка звернулася до суду з
позовом про розірвання шлюбу.

Посилаючись на те, що за час перебування в шлюбі вони
збудували будинок АДРЕСА_1, провели реконструкцію квартири АДРЕСА_2 та
переобладнали її під магазин ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач просив поділити зазначене
майно.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської
області від 22 жовтня 2002 року, частково зміненою ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 31 березня 2004 року, затверджено мирову угоду між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : залишено на праві власності ОСОБА_2 магазин ІНФОРМАЦІЯ_3,
що знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 в смт Олександрівка, а ОСОБА_1  будинок АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_1 у строк до 22 листопада 2002 року сплатити
ОСОБА_2  13 625 грн. грошової компенсації
за належну їй частину будинку.

У касаційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати постановлені ухвали суду,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України (1963 року) сторони
можуть закінчити справу мировою угодою в усякій стадії процесу, вимагати
виконання рішення, ухвали, постанови суду. Суд не приймає відмови від позову,
визнання позову відповідачем і не затверджує мирової угоди сторін, якщо ці дії
суперечать законові або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом
інтереси.

Затверджуючи мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суди
виходили з того, що мирова угода, укладена між сторонами, не суперечить закону,
здійснена в інтересах сторін і виконання умов мирової угоди не порушує
інтересів інших осіб.

Проте
з такими висновками судів погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі договору
дарування від          13 липня 2001 року
( а.с. 33) ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до одруження,
а також одержане  ним  під
час шлюбу в дар або в порядку успадкування,  є власністю кожного з них. Кожний з   подружжя
самостійно   володіє,   користується
і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Однак, затверджуючи мирову угоду, суди не
звернули уваги на те, що на порушення вищезазначених вимог закону в ній було
поділено майно, що в установленому порядку не визнано спільною сумісною
власністю.

Крім того, суд не з'ясував, з ким з батьків після розлучення
залишилися проживати неповнолітні діти та чи не порушує мирова угода їхні
житлові права.

У зв'язку з наведеним у суду не було підстав
затверджувати мирову угоду між сторонами, оскільки вона суперечить
закону, а тому оскаржувані ухвали судів підлягають скасуванню
як такі, що постановлені з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від       22 жовтня 2002 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від 31 березня 2004 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої  інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

А.В.Костенко

Н.П.Лященко

Ю.В.Прокопчук

М.П.Пшонка