УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 року                                                                     м. Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого           Бойчука І.В.,

суддів                       Меленко О.Є.,
Мелінишин Г.П.,

секретаря                Пилипчук Н.Б.,

адвоката                  ОСОБА_1

з участю:                  ОСОБА_2 та

представників        ОСОБА_3, ЖБК
„Сільмашівець",

ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного
суду від 01 грудня 2006 року,-року, -

встановила:

Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від 01
грудня 2006 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
Коломийського міськвиконкому, ЖБК „Сільмашівець" м.Коломия про
встановлення факту прийняття спадщини; визнання права власності на частину
квартири; визнання договору довічного утримання частково недійсним договорів
купівлі-продажу і дарування квартири та повернення сторін у попереднє
становище; визнання квартири спільною власністю
подружжя; визнання недійсним реєстрації права власності; незаконним рішення Коломийського
міськвиконкому; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру;
визнання часток у спірній квартирі.

В апеляційній
скарзі на дане рішення представник ОСОБА_3 вказала, що рішення суду підлягає
скасуванню. Суд встановив, що ОСОБА_3 отримала частину спадкового майна, а тому
вважається, що вона прийняла спадщину в цілому. Проте суд у рішенні прийшов до
неправильного висновку про те, що це не свідчить про прийняття спадкового
майна, яке складалося із квартири.

Суд не дав
оцінки тому факту, що членом ЖБК був її батько. Станом на день одруження з
ОСОБА_6 йому залишилося сплатити за квартиру 921 крб. При цьому частка ОСОБА_6 в пайовому внеску становила
460,5крб., тому вона не може бути власником цілої квартири.

Справа № 22-ц-297 /2007р.                   Головуючий у 1 інстанції Васильковський В.М.

Категорія 26                                           Доповідач
Бойчук І.В.

2

Рішення
Коломийського міськвиконкому та свідоцтво про право власності є незаконні, але
суд цьому оцінки не дав.

Представник
ОСОБА_5 ствердив, що останній квартиру купив, а не вона йому подарована, тому
угода є удаваною.

Батько позивачки
помер з вини ОСОБА_6 і після цього вона стає власником його квартири не
дивлячись на те, що позивачка ОСОБА_3 прийняла спадщину.

Просить рішення
суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

В засіданні
апеляційного суду представник ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги з
мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 доводів апеляційної скарги не визнали і пояснили, що позивачка ніколи
не вступала у володіння спадковим майном, яке відчужено на законих підставах.

Представник ЖБК
„Сільмашівець" покладається на розсуд суду, вказавши, що квартира належала
даному житловому кооперативу.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої
інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_8 - батько
позивачки та чоловік ОСОБА_6, яка після його смерті на підставі рішення
Коломийського міськвиконкому від ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме
квартируАДРЕСА_1 ЖБК „Сільмашівець"
на вул. Коновальця у м.Коломия.

05 березня 2002р. ОСОБА_6 уклала договір довічного утримання зі своєю донькою
ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла і за останнім договором спірна картира
перейшла у власність ОСОБА_2, яка 18.06.2003р. продала спірну квартиру ОСОБА_4,
а та в свою чергу подарувала її ОСОБА_5.

Позивачка
ОСОБА_3 після смерті батька у ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала з відома та дозволу ОСОБА_6
настінний годинник, платівки, фотографії, портрет батька, набір посуду та
постільну білизну, про що ствердили свідки.

Проте, ОСОБА_2 заперечила факт
отримання від її матері позивачкою окремих речей батька.

Оцінюючи дані
докази суди першої інстанції та апеляцйної інстанції приходять до висновку, що
отримання таких речей позивачкою не є підставою вважати, що вона прийняла
спадщину, оскільки за змістом ст.533 ЦК України (в ред. 1963р.) предмети
звичайної домашньої обставновки і вжитку переходять до спадкоємців за законом,
якщо вони проживали спільно з спадкоємцем до його смерті не менше одного року.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 з батьком не проживала у спірній
квартирі більше ніж за рік до його смерті, а з ним сім"єю проживала
дружина ОСОБА_6, яка і успадкувала предмети домашньої обстановки і на свій
розсуд ними розпорядилася, в т.ч.
і передала окремі речі позивачці, які саме і є предметами домашньої
обстановки та вжитку.

Будь-яких інших
дій щодо управління або володіння спадковим майном позивачка не вчиняла.

Заяви про
прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття
спадщини не подавала.

Належну правову
оцінку суд дав і доводам позивачки щодо усунення ОСОБА_6 від спадщини, що стверджується
вироком суду від 27 жовтня
1994р., оскільки злочин нею вчинено при перевищенні меж необхідної оборони при
відсутності умислу на позбавлення життя.

з

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції
постановлено рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування
з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308,
313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Коломийського
міськрайонного суду від 01 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному порядку.