У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04
травня 2007 року                                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гуменюка В.І.,

суддів:

Барсукової В.М.,  Костенка А.В.,-

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину
недійсним, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним та частково недійсним свідоцтва на спадщину за законом та усунення
від спадщини, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на спадкове майно за заповітом, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 11/25
частин житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

У липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1964 році, повернувшись із армії,
поселився проживати в будинковолодіння своєї матері ОСОБА_4 і в 1965 році разом
з нею та братом ОСОБА_5 розпочали будівництво будинку по АДРЕСА_1. У 1967 році
брат одружився і став проживати окремо. Будинок добудували позивач з матір¢ю. У 1973 році
позивач одружився, але через непорозуміння невістки з матір¢ю, мусив
звернутися до суду про закріплення за ним частини будинку. Рішенням Лисянського
райсуду від 5 серпня 1980 року за позивачем визнано право власності на 1/3
частину будинку. У 1995 році померла мати. Позивач звернувся до суду про
визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який склала на брата їх
матір, частково недійсним. Суд позов задовольнив частково і виділив йому
частину, яка не являється корисною житловою площею. Позивач дав дозвіл ОСОБА_2
на проживання в якості квартиранта на своїй частині будинку. 8 лютого 2002 року
був складений заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач ОСОБА_1 просив визнати свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2,
недійсним, визнати за ним право власності на частину спірного будинковолодіння,
яке належало на праві власності його покійному брату ОСОБА_5 та визнати
недійсним заповіт складений на ім¢я ОСОБА_2

У
зустрічному позові ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на
11/25 частин спірного будинковолодіння, посилаючись на те, що ніяких порушень
при складенні заповіту 8 лютого 2002 року не було допущено.

В листопаді 2004 року із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_3 Зазначала, що 10 лютого
2003 року вона уклала шлюб із ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті
чоловіка відкрилася спадщина на його майно. Вважає, що вона, як дружина, є
спадкоємицею першої черги, а позивач по справі - спадкоємцем другої черги, як
брат. Просила визнати за нею право власності на 11/25 частин будинку та
продовжити їй строк для прийняття спадщини.

Рішенням Лисянського районного суду
Черкаської області від 4 лютого 2005 року позов задоволено частково. Визнано недійсним
заповіт ОСОБА_5 від 8 лютого 2002 року на користь ОСОБА_2 та свідоцтва про
право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_2 від 20 вересня 2002 року. Визнано
за ОСОБА_3 право власності на 11/25 частин спірного будинковолодіння. Визнано
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 серпня 2004 року на
майновий пай на ім¢я ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину
майна в колективному майні. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 21 грудня 2006 року рішення Лисянського районного суду  Черкаської області від 4 лютого 2005 року
частково скасовано. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину
за законом від 14 вересня 2002 року на ім¢я ОСОБА_3 Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування за законом на ½ частину земельної ділянки - паю. Державні акти на право
власності на земельну частку (пай), видані на ім¢я ОСОБА_5 20
лютого 2002 року та на ім¢я ОСОБА_3 визнати недійсними. Визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 серпня 2004 року на ім¢я ОСОБА_3 на
майновий пай. Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадщину за законом на ½ частину майнового паю, належного
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай від 6 серпня
2003 року. В решті рішення Лисянського районного суду від 4 лютого 2005 року
залишити без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені судові рішення в частині визнання за ОСОБА_3 права власності
на 11/25 частин спірного будинковолодіння, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України
вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи
скарги дають підстави вважати, що судом при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального та процесуального права, що могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину
недійсним, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним та частково недійсним свідоцтва на спадщину за законом та усунення
від спадщини, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно за заповітом, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 11/25 частин житлового
будинку, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                В.І. Гуменюк

Судді:                                                                          В.М. Барсукова

А.В. Костенко