Справа № 2-4/07 ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 січня 2007 року Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі: головуючого - судді Васильцова О.В. при секретарі:
Назаренко І.М., з участю представника третьої особи ОСОБА_3;

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу, відкриту за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності
та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про
захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення компенсації за
причинену моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач, обіймаючи посаду заступника директора ВАТ
„Мелітопольський завод „Автокольорлит" надіслав директору цього підприємства доповідну записку, у якій звинуватив її у
розкраданні майна заводу. Відомостями, викладеними у
доповідній записці він принизив її честь, гідність та ділову репутацію. Ці обставини спричинили їй моральну шкоду, бо вона не
розкрадала майна. Розповсюдженням
недостовірних відомостей ОСОБА_2 причинив їй моральну шкоду, тому вона вимагає стягнення з відповідача на її користь 25
000 гривень у якості компенсації за причинену моральну шкоду.

У судовому засіданні позивач
підтримала свої позовні вимоги, та пояснила, що окрім викладених у позовній заяві підстав, вона вважає, підставою про стягнення
компенсації за моральну шкоду є також та обставина, що її посаду на
підприємстві скоротили, її звільнили. До звільнення
відповідач заважав їй працювати, оскільки вилучив ключі від службових приміщень, постійно та безпідставно проводив чисельні
інвентаризації. У судовому засіданні позивач
відмовилась від вимоги про спростування відповідачем на нараді керівників підприємства відомостей, які викладені у доповідній
записці, оскільки ОСОБА_2 тривалий час не працює на підприємстві.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини своєї
неявки, тому судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - ВАТ „Мелітопольський завод „Автокольорлит"", у судовому
засіданні пояснив, що дійсно, ОСОБА_2 раніш працював на підприємстві, займав позаду одного із заступників заводу і, відповідно
до своїх обов'язків, здійснював
контроль за використанням майнових цінностей. Він дійсно писав доповідну записку та надіслав її директору підприємства.
Комісією проводилась інвентаризація майнових
цінностей. ОСОБА_2 вже тривалий час не працює на підприємстві.

Заслухавши пояснення представників відповідача,
третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 Прикінцевих та
перехідних положень до Цивільного Кодексу

України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних

відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин,
які виникли

до    набрання    чинності
Цивільним    кодексом    України,
положення    цього    Кодексу

застосовуються   до тих прав і
обов'язків, що виникли, або продовжують існувати   після

2

набрання ним чинності. Таким чином,
при вирішенні спору суд застосовував нормі ЦК України у
редакції 1963 року.

Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою директором ВАТ
„Мелітопольський завод „Автокольорлит", ОСОБА_2 працював на підприємстві
на посаді заступника директора по матеріально-технічному
постачанню (далі МТП). Відповідно до посадової інструкції, він підкоряється
директору заводу. Заступник директора здійснює керівництво господарсько-фінансовою діяльністю у галузі '
матеріально-технічного постачання, забезпечуючи
ефективне використання матеріальних та фінансових ресурсів, зниження їх втрат, прискорення обігу оборотних коштів (п.2.1).
Заступник директора повинен надавати директору
заводу пропозиції про притягнення до відповідальності за порушення робітників у
підлеглих йому службах (п.3.5).

24 квітня 2001 року заступник директора заводу
ОСОБА_2 звернувся до виконуючого обов'язки директора заводу ОСОБА_4 з
доповідною запискою, у якій доповів, що за
результатами інвентаризації, на складі ЦЗЛАИТ відсутні ціни на матеріальні
кошти, що може сприяти їх викраденню.
Начальник цього складу ОСОБА_1, неодноразово списувала, а потім продавала стороннім особам, у тому числи на фірму
„Вертикаль", електропровід у великої кількості.
ОСОБА_1 не вела належним чином бухгалтерський облік, внаслідок чого, на її складі відсутні на час інвентаризації 964 вироби 39 найменувань. (а.с.8).

У термін часу з 15 березня по 14 квітня 2001 року, комісією, призначеною розпорядженням директора заводу НОМЕР_1, призначена
інвентаризація, під час якої було встановлено, що
на складі ЦЗЛАИТ відсутні на час інвентаризації 964 вироби 39
найменувань.

З огляду на наведене, суд вважає, що ОСОБА_2, звертаючись до в.о. директора заводу ОСОБА_4 із доповідною запискою про
недостачу матеріальних цінностей на складі ЦЗЛАИТ та з пропозицією
про усунення недоліків у роботі цього складу, діяв у межах його компетенції, яка зазначена у його посадовій інструкції як
директора заводу, тому суд вважає, що нее можна застосовувати ст.7 ЦК України у випадку, коли особа звертається до суду, іншого правоохоронного чи державного органу, організації,
наділених відповідно до закону владними повноваженнями, із
заявою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи організація наділені владними повноваженнями щодо поновлення
законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом
санкцій до правопорушника. Таке звернення для поновлення прав
чи захист законних інтересів, або для поновлення законності, не є поширенням
відомостей, як це розуміється у ст.7 ЦК України, оскільки звернення відповідача до його безпосереднього керівника а
також до правоохоронних органів не свідчить про намір
принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача, а спрямовано на
поліпшення роботи структурного підрозділу заводу.

За таких обставин, враховуючи, що звернення, відповідача з доповідною
запискою до директора заводу не може бути визнано як приниження честі,
гідності, та ділової репутації позивача, суд вважає, що відсутні достатні
підстави для задоволення позову про захист честі, гідності та
ділової репутації позивача.

Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення компенсації за моральну шкоду,
суд вважає, що ця частина позовних вимог також не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, звернення ОСОБА_2 з доповідною запискою до в.о.
директора заводу не може бути визнано як приниження честі, гідності та ділової
репутації позивача ОСОБА_1, тому не може бути
підставою для стягнення компенсації за моральну шкоду.

Посилання позивача на чисельні перевірки її діяльності, інвентаризації,
відібрання ключів від складу під час
інвентаризації та подальше її звільнення, у зв'язку із змінами у виробництві, як на підставу для стягнення компенсації за
моральну шкоду не може розглядатись судом оскільки інвентаризація проводилась
на підставі розпорядження директора заводу, дії якого не були
предметом оскарження. ОСОБА_1 не надала суду

3

доказів того, що вона оскаржувала наказ про її звільнення
з заводу, тому ці обставини не можуть бути визнані судом як
підстави для стягнення компенсації за моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Позивач не надала суду належних доказів спричинення їй моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 254-255 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду Запорізької

області через Мелітопольський
міськрайонний суд протягом двадцяти днів після подання

заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного
суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.