Справа №
22-ц-738 2007р.                                                   Головуючий
договору позики       Доповідач: Макаров Г.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2007р.
судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого -
Макарова Г.О.

суддів              - Кокоши В.В., Хорошевського О.М.

при секретарі -
Уманській М.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м.Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

ІНФОРМАЦІЯ_2р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
від ІНФОРМАЦІЯ_3р., в
сумі 360 000 грн.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за вказаним договором він передав відповідачу
гроші, які останній зобов'язався повернути до ІНФОРМАЦІЯ_4р., але не виконав
своїх зобов'язань. Розписку про повернення боргу він вважає підробленою.

Відповідач
ОСОБА_2. та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_1
повернув борг готівкою, про що свідчить розписка позивача про отримання боргу,
яка відповідає дійсності і підписана позивачем.

Рішенням
Ленінського районного суду м.Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1р. в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 360 000 грн. було
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати, та постановити нове, про
стягнення з ОСОБА_2 на його користь 360
000 грн. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, оскільки розписку датовану ІНФОРМАЦІЯ_5р. надану відповідачем в
обгрунтування заперечень не можна вважати достовірним доказам бо експертиза
проводилася експертом за малим стажем роботи, а повторну експертизу суд відмовився
проводити. Крім того, суд першої інстанції безпідставно не узяв до уваги надані
ним докази і порушив ст. 1049
ЦК України про порядок виконання договору, бо вони з відповідачем
домовились про повернення боргу саме через банк.

Апеляційна скарга задоволенні не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до
ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі,
що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно
ст.ст.526, 545 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання в повному обсязі.

Відмовляючи в
задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2.
виконав зобов'язання належним чином, повернув позивачеві ОСОБА_1 суму боргу і
отримав від останнього розписку про виконання зобов'язання і отримання позичених
грошей в сумі 360 ООО грн.

Такий висновок
суду першої інстанції ґрунтується на доказах, досліджений у судовому засіданні,
відповідає фактичним обставинам справи і є правильним.

Як вбачається з
матеріалів справи згідно договору позики від ІНФОРМАЦІЯ_3р. ОСОБА_2. позичив у ОСОБА_1 360 000 грн. які
повинен був повернути ІНФОРМАЦІЯ_4р. Цей
договір був укладений в письмовій формі (а.с.5)

ІНФОРМАЦІЯ_5р. ОСОБА_2. повернув позивачеві
суму боргу і отримав розписку про повернення боргу (а.с.81)

Доводи апеляційної
скарги про те, що розписку про повернення боргу датовану ІНФОРМАЦІЯ_5р. не
можна вважати належним доказом і що суд першої інстанції не звернув уваги на
порушення виконання договору були предметом судової перевірки і не дістали
об'єктивного підтвердження.

Всім наявним у
справі доказам у тому числі і висновкам експертизи, поясненням сторін і свідка
ОСОБА_3 суд дав належну оцінку, а пояснення позивача і надані ним докази
обгрунтовано не узяв до уваги, оскільки вони суперечать всім зібраним у справі
доказам в їх сукупності.

Та обставина, що
експерт ХНПСЕ ОСОБА_4мала малий стаж роботи, не може свідчить про те, що
експертиза, яка визнана що підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від ІНФОРМАЦІЯ_5р. на суму 360 000 грн. (а.с.81)
розташований під текстом документа в рядку: «ІНФОРМАЦІЯ_5 года ... ОСОБА_1
виконаний ОСОБА_1 не є належним доказом, оскільки ця експертиза призначена та
проведена відповідно до вимог діючого законодавства.

Необгрунтованим
є й наведене у скарзі твердження про неповноту. Як видно з журналу судових
засідань судом були досліджені усі обставини, що могли мати значення для
справи.

Доводи
апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права не
спростовують висновки на підставі яких суд прийняв рішення по відмову в позові.

Судове рішення
першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права і не
може бути скасоване з підстав що наведені в апеляційній скарзі, які не є
суттєвими і висновків суду не спростовують.

Керуючись
ст.ст.303-305, 307, 308,
313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 2 місяців з дня її проголошення.