Справа №2-232/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2007 року                       Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в складі : головуючого
судді   -      Мороз В.П.,

при секретарі             -     Губаренко О.А.,

за
участі адвоката      -      ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну

справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи Відділ паспортної,

реєстраційної служби Індустріального РВ ДМУ УМВС України
в Дніпропетровській

області, КЖЕП №26 Індустріального району м.
Дніпропетровська про визнання осіб

такими, що втратили право користування жилим приміщенням
та зняття з

реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 в вересні 2006 року звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Відділ паспортної,

реєстраційної служби Індустріального РВ ДМУ УМВС України
в Дніпропетровській

області, КЖЕП №26 Індустріального району м.
Дніпропетровська про визнання осіб

такими, що втратили право користування жилим приміщенням
та зняття з

реєстраційного обліку.

В ході судового розгляду позивач уточнила позовні
вимоги, відповідно до

останніх наданих суду уточнень, з вимогами про визнання
відповідачів такими, що

втратили право користування жилим приміщенням та зняття
з реєстраційного обліку

звернувся також ОСОБА_3, який є сином позивачки і також
проживає у спірній

квартирі.

В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві і
у судовому засіданні,

позивачі посилалися на те, що 06 лютого 1969 року
ОСОБА_2 отримано ордер НОМЕР_1

виданий трестом „Дніпроважбуд” на право заняття
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на трьох осіб - позивача ОСОБА_2, її чоловіка
ОСОБА_3 і сина ОСОБА_6.

1977 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було розірвано, в
зв'язку з чим

останній виїхав із квартири та знявся з реєстраційного
обліку.

На даний період часу квартира не приватизовано, основним
квартиронаймачем є

ОСОБА_2

15 серпня 1978 року відповідач по справі ОСОБА_4
зареєструвала шлюб із сином

позивачки ОСОБА_6., в зв'язку з чим стала проживати у
спірній кватирі і була

зареєстрована за цією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_6. народився син
ОСОБА_5, який також був зареєстрований у вказаній квартирі.

На теперішній час у квартирі АДРЕСА_1

зареєстровано позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачів
ОСОБА_4 та

ОСОБА_5.

В зв'язку з тим, що відповідачі тривалий час не проживають
в спірній квартирі,

позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили  визнання відповідачів такими, що

втратили право користування жилим приміщенням та зняття
з реєстраційного обліку

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5.  позовні вимоги не визнали в повному обсязі,

просили суд їх не задовольняти, суду пояснили наступне.

15 серпня 1978 року відповідач по справі ОСОБА_4
зареєструвала шлюб із сином

позивачки ОСОБА_6., в зв'язку з чим стала проживати у
спірній кватирі і була

зареєстрована за цією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_6. народився син
ОСОБА_5, який також був зареєстрований у вказаній квартирі.

У 1994 році ОСОБА_6. був засуджений до позбавлення волі,
після його

засудження відповідач ОСОБА_4 була змушена виїхати із
спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6. - помер.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 чинили перешкоди для відповідачів у
проживанні в

квартирі, змінили вхідні двері, ключем від нових замків
ані ОСОБА_4, ані

ОСОБА_5 не надали.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5. не мають змоги проживати у спірній
квартирі та змушені

проживати у іншому місці через недоброзичливі стосунки,
які склалися у них з

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В зв'язку з
чим відповідачі просили суд у задоволенні позовної заяви -

відмовити.

Представник
третьої особи Відділу у справах громадянства, імміграції і

реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС
України в

Дніпропетровській області в судове засідання не
з'явився, причину неявки суду

не повідомив, суду надано заяву про слухання справи без
участі їх представника.

Представник
третьої особи КЖЕП №26 Індустріального району м.

Дніпропетровська
в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не

повідомив, суду надано заяву про слухання справи без
участі їх представника.

Суд,
вислухавши пояснення сторін та інших учасників процесу, вивчивши

матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, 06 лютого 1969 року ОСОБА_2 отримано
ордер НОМЕР_1 виданий

трестом „Дніпроважбуд” на право заняття двокімнатної квартири
АДРЕСА_1 на трьох осіб - позивача ОСОБА_2, її

чоловіка ОСОБА_3 і сина ОСОБА_6.(а.с. 5).

Відповідно до довідки виданої КЖЕП №26 у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровано позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та

відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.  (а.с. 76)

Судом встановлено, що
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5. не мають можливості

проживати в спірній квартирі через недоброзичливе
ставлення позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

В той самий час відповідачі іншого власного житла не
мають.

Суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з того приводу, що

ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5. не проживають у вказаній
квартирі понад 10

років, оскільки в судовому засіданні встановлено, що у
сторін створилася

конфліктна ситуація
в користуванні спірною квартирою.

З приводу того, чому раніше позивачі не звертались з
відповідним позовом до

відповідачів, жодних пояснень не надійшло.

Суд критично відноситься до акту  від 30 травня 2006 року  (а.с.4)
за підписом

начальника КЖЕП №26 Ващенко та 30 жовтня 2006 року  (а.с.81) за підписом

начальника КЖЕП №26 Геращенко, оскільки виходячи з
принципів цивільного

судочинства, а саме - ст. 10 ЦПК України -  кожна сторона повинна довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог. Тому вказані

акти не можуть прийматися до уваги як належний та
допустимий доказ, з огляду на

принципи цивільного судочинства - диспозитивність та
безпосередність.

Клопотання про залучення жодної з осіб, підпис якої
стоїть у вказаному акті, у

якості свідка - не надходило.

Згідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях,
враховуючи положення ст.ст.

58, 59 ЦПК України про належність та допустимість
доказів.

У відповідності зі ст. 71 ЖК України, особа може бути
визнана в судовому

порядку втратившою право користування житловим
приміщенням, якщо вона понад

шість місяців не проживає в ньому без поважних причин.

Таким
чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при

розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до
висновку про недоведеність

позивачами своїх вимог та вважає необхідним в позові
відмовити з огляду  на

відсутність неповажних причин не проживання відповідачів
у спірній квартирі.

Окрім
того, суд вважає, що у разі зняття з реєстрації ОСОБА_4 та

ОСОБА_5., останні втрачають право на безоплатну
приватизацію житла, що

передбаченого Законом України „Про приватизацію”, що
також призводить до

порушення прав
відповідачів, захист яких передбачено Конвенцією про захист

прав та основних свобод людини, зокрема -  права на житло.

На підставі викладеного, керуючись ст.71 ЖК України,
ст.ст.11,15,31,60, 88,

212,213,215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И
В  :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3

- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області

через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська,
шляхом подачі у 10-ти

денний строк, з дня проголошення рішення, заяви про
апеляційне оскарження і

подання після цього протягом 20-ти днів апеляційної
скарги, з подачею її копії

до апеляційної інстанції, або без подання заяви про
апеляційне оскарження,

шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з
дня проголошення

рішення.

Суддя

В.П. Мороз