Справа № 2-3734/06 p.
Справа № 2- 377/ 07 p.
РІШЕННЯ ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

29 січня 2007
року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Алфьорової
Т.М.

при секретарі - Савченко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
позовною

заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про визнання права власності в
порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бєлгороді Російської Федерації помер його
батько ОСОБА_3. Після
його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. На день смерті
батька він проживав в цьому будинку, тому вважає, що спадщину прийняв за
законом фактично, так як мешкає у будинку, так і юридично, звернувшись до
нотаріальної контори у м. Бєлгороді. Просить визнати за ним право власності як
спадкоємця першої черги за законом.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримував, вказував на те, що хоча батько залишив у 2003 році заповіт на
ім'я своєї онуки ОСОБА_4, цій заповіт був складений з порушеннями. Крім цього,
ОСОБА_4 не приймала спадщину у вигляді 1/2 частини будинку, який
розташований за адресою АДРЕСА_1.
Тому, посилаючись на те, що вона не прийняла спадщину в порядку,
передбаченому ст. 549 ЦК
України ( в
редакції 1963 року ), він придбав
право на спадкове майно, яке залишив йому батько, передавши у 1995 році будинкову
книгу.

Відповідач - представник
Харківської міської ради народних депутатів у судовому засіданні позов не
визнав, так як вважає, що підстав для визнання права власності в порядку
спадкування за законом у позивача ОСОБА_1 немає, так як був складений заповіт,
а позивач не мав право на обов'язкову частину у спадщині.

Відповідач ОСОБА_2, якого суд
притягнув до участі у справі, в судове засідання не з'явився, про день і час
слухання справи судом сповіщався у передбаченому законом порядку, а саме:
згідно зі ст.76 п.З ЦПК України через вуличний комітет, тому суд вважає
можливим слухати справу у його відсутності.

Вислухавши позивача та перевіривши
матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_3
належала 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору на право забудови будинку
й безстрокового користування земельною ділянкою від 31.05.1954 року. Інша частина будинку належить ОСОБА_2 на підставі
договору дарування від 1996
року. Ця частина належала ОСОБА_5 -
матері позивача на підставі свідоцтва про право власності, виданого 25.08.1988 р.

Згідно зі ст.534 ЦПК України (в редакції 1963 року) - кожен громадянин
має право залишити заповіт на усе своє майно, або частини його, одному або
декільком особам, як вхідним, так і не вхідним у коло спадкоємців по закону.
Заповіт - це воля
спадкодавця у визначенні порядку переходу спадкоємного майна, і він повинен
бути оформлений відповідно до вимог законодавства.

Як
встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 при житті розпорядився
своїм майном, залишивши нотаріально посвідчений заповіт.

Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора надала копію заповіту
від 16.03.2003
р, посвідченого ОСОБА_6, нотаріусом Бєлгородського
нотаріального округу Бєлгородської області.

Згідно заповіту НОМЕР_1 від 16.03.2003 р - ОСОБА_3 залишив
наступне розпорядження про своє майно, «все свое имущество, которое ко дню моей смерти окажется мне принадлежащим, где бы оно не находилось и в чем бы оно не
заключалось, в том числе принадлежащую мне на праве собственности кв.
НОМЕР_2, находящуюся по адресуАДРЕСА_2 я завещаю ОСОБА_4..»

Таким
чином, спадкодавець залишив усе майно спадкоємцю ОСОБА_4. Даний заповіт не був оскаржений у передбачений
законом строк, у тому числі позивачем.

Відповідно до ст. 549
ЦК України (в
редакції 1963 року) - дії, які
свідчать про прийняття спадщини, це якщо спадкоємець фактично вступив у
керування або володіння спадковим майном, або звернувся до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини. Зазначені
в цій статті дії повинні бути зроблені протягом шести місяців від дня відкриття
спадщини.

ОСОБА_4, виконуючи волю ОСОБА_3
05.09.2003 року звернулась до Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської
області з заявою про прийняття спадщини,
вказуючи на відоме їй на той час майно ОСОБА_3, а саме: грошові вклади,
квартиру у Бєлгороді, земельні ділянки. 09.10.2003 р їй були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Якщо спадкоємець прийняв частину майна, то він вважається
таким, що прийняв спадкове майно в цілому. У даному випадку - спадкоємець
ОСОБА_4 прийняла частину майна, отримавши свідоцтва про спадщину і тому
вважається, що вона прийняла усю спадщину. І після шестимісячного строку при
виявленні іншого спадкового майна, вона мала право звернутися до нотаріальної
контори і отримати свідоцтва про право власності в порядку спадкування за
заповітом. Згідно наданого свідоцтва про смерть -ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
внаслідок ДТП загинула.

До суду не надано доказів, що спадкоємець ОСОБА_4
відмовилась від прийняття іншої частини спадщини. На день її смерті спадкоємцем
за законом був її брат ОСОБА_2, котрий має в цьому будинку 1/2 частину згідно
договору дарування.

ОСОБА_1 на день смерті свого батька, відповідно до ст. 535 ЦК України ( в редакції 1963 року ), ( ст. 1241 ЦК України в редакції 2004 р )- не належав до осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині.

При наявності
заповіту, за позивачем ОСОБА_1 не можливо визнати право на спадщину як
спадкоємця за законом.

За таких
обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про визнання
права власності за позивачем в порядку спадкування за законом.

Крім цього, позивачем при поданні позову не сплачено держмито. Ним надана квитанція
про сплату держмита тільки за 2004
рік, і тому суд не може прийняти її до уваги,
так як пройшов рік після сплати, тому з позивача потрібно на користь держави стягнути
держмито у розмірі 51 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209,212, 213, 215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 529,534
549, ЦК України (в
редакції 1963 року)
ст. ст.1233-1235 ЦК України  суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позивної заяви
ОСОБА_1 до Харківської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності в
порядку спадкування за законом -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави держмито у розмірі 51 грн.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через
Фрунзенський районний суд м .Харкова.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження або протягом десяти днів з дня проголошення рішення
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.