Справа №22ц/31 Головуючий у 1 інстанції Мосійчук В.І.
категорія 36 Доповідач Кашапова Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2007 року

Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - Кашапової Л.М.

суддів - Плотіциної Н.А., Омельчука М.І.

при секретарі - Константіновій І.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконкому Коростишівської районної ради, треті особи Коростишівська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, та відділ реєстрації актів цивільного стану

Коростишівського районного управління юстиції про визнання усиновлення недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду від 11 липня 200 6 року -

встановив:

В квітні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання та додаткові витрати на лікування в сумі 200грн. щомісячно, посилаючись на те, що в 1988 році вона усиновила відповідача у віці

трьох років, виховала його, а в даний час сама потребує матеріальної допомоги, оскільки є непрацездатною, отримує незначну пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як інвалід третьої групи, однак ОСОБА_2 відмовляє їй в наданні матеріальної допомоги.

В травні 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про його усиновлення, видане на підставі рішення виконавчого комітету Коростишівської районної ради від 27 грудня 198 8 року НОМЕР_1. Посилався на те, що його усиновлення відповідачкою ОСОБА_1 було проведене без згоди його батька ОСОБА_3.

Ухвалою судді Коростишівського районного суду від 18.05.2006 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

2

Рішенням Коростишівського районного суду від 11.07.2006 року

відмовлено ОСОБА_1 в стягненні аліментів на утримання в зв'язку з непрацездатністю та на додаткові витрати на лікування з ОСОБА_2 за безпідставністю позовних вимог.

Визнано недійсним усиновлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1, яке було проведене згідно рішення виконавчого комітету Коростишівької районної ради від

27.12.1988 року НОМЕР_1 актовим записом про усиновлення НОМЕР_2 від

20.01.1989 року Коростишівського відділу ЗАГС.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і безпідставно прийшов до висновку, що між усиновителем і усиновленою дитиною склалися неприязні стосунки по вині усиновителя.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та

виконкому Коростишівської районної ради про визнання усиновлення

недійсним, суд виходив з того, що при дачі дозволу на усиновлення

виконкомом порушено норми матеріального закону: посилання в рішенні виконкому на ст.108 КпШС свідчить про відсутність згоди батька дитини на усиновлення її матір'ю ОСОБА_1, хоча така згода була необхідною.

З таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він суперечить вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 120,121 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час усиновлення ОСОБА_2 та досягнення ОСОБА_2 вісімнадцятилітнього віку, усиновлення могло бути визнано недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів, або без наміру породити відносини, встановлені для батьків та дітей /фіктивне усиновлення/, або особою, яка не могла бути усиновителем, лише за заявою особи, права якої були порушені усиновленням, а також за заявою органів опіки і піклування та прокурора.

Згідно вимог ст.236 Сімейного кодексу України, який є чинним на

час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом, тобто на час

виникнення спірних правовідносин, усиновлення визнається недійсним,

якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода

була необхідною, якщо усиновитель не бажав настання прав та обов'язків,

які виникають у результаті усиновлення /фіктивне усиновлення/, якщо

воно було проведене на підставі підроблених документів, у разі

відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у ст.220-222 цього Кодексу. Якщо одним з подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року, мати позивача ОСОБА_1 трагічно загинула

3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Його батько ОСОБА_3 вдруге одружився з

ОСОБА_1 2 6.03.1988 року, яка відповідно до рішення виконкому Коростишівської районної ради від 27.12.1988 року НОМЕР_1 усиновила ОСОБА_2, про що 20.01.198 9 року було здійснено актовий запис про усиновлення НОМЕР_2, були внесені зміни в актовий запис про народження дитини та відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції було видане свідоцтво про усиновлення.

Ні в позовній заяві, поданій до суду в травні 2006 року, ні в судовому засіданні ОСОБА_2 не надав суду доказів про те, що усиновленням були порушені його майнові та особисті /немайнові/ права, що ОСОБА_1 не могла бути усиновителем, що усиновлення здійснене на підставі підроблених документів, що усиновлення було фіктивним чи його батьки з моменту усиновлення не мали наміру продовжувати шлюбні відносини та розірвали їх. Тим більше, що з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що про усиновлення він дізнався у віці 7-8 років, тобто до досягнення повноліття.

Посилання в рішенні виконкому Коростишівської районної ради від 27.12.1988 року НОМЕР_1 «Про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_2» на ст.108 КпШС є помилковим, не відповідає дійсним обставинам, що підлягали врегулюванню, однак таким, що не порушує права усиновленої дитини.

Використання ОСОБА_1, як матір'ю, наданих їй законом прав щодо витребування коштів на утримання від повнолітніх дітей у випадку непрацездатності і потребі в матеріальній допомозі, не може бути визнане неправомірним, а тим більше таким, що порушує права ОСОБА_2, як усиновленої дитини.

За даних обставин суд безпідставно задоволив вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним усиновлення, оскільки судом дана неправильна трактовка правового поняття згоди батьків на усиновлення.

Законодавець, передбачаючи згоду батьків на усиновлення їх дитини мав на увазі згоду біологічного батька, який відмовляється від батьківства, на усиновлення дитини фактичним батьком та згоду біологічної матері, яка відмовляється від материнства, на усиновлення дитини фактичною матір'ю /ст.105 КпШС/, а також згоду другого з подружжя, який не бажає усиновлювати дитину, на усиновлення дитини одним з подружжя /ст.107 КпШС/.

В спірній ситуації з врахуванням тієї обставини, що усиновитель ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з біологічним батьком дитини ОСОБА_3, а біологічної матері дитини на момент усиновлення не було в живих, а тому вона не могла дати згоду на усиновлення, письмова згода біологічного батька не була необхідною і законом не була передбачена, оскільки вона наперед приймалась законодавцем як фактична вільна згода у відсутності заперечень зі сторони останнього.

З врахуванням того, що судом неправильно застосовано норми матеріального закону, внаслідок чого висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову про визнання усиновлення недійсним слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову за безпідставністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду про необгрунтованість первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

4

стягнення коштів на утримання в зв'язку з непрацездатністю та додаткових витрат на лікування, є безпідставними.

Судом достовірно встановлено, що щомісячний доход ОСОБА_1 у вигляді пенсії по інвалідності в сумі 284грн. та заробітної плати в сумі 197грн. перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для людей похилого віку та доход на одного члена сім'ї ОСОБА_2, який має на утриманні дружину, що не працює, та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження. Доказів про те, яку саме суму коштів було затрачено на лікування, ОСОБА_1 суду не надала.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має ще двох повнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, які також зобов'язані матеріально підтримувати непрацездатну матір, однак позов до них не був заявлений і в позовній заяві ОСОБА_1 не зазначила розмір матеріальної допомоги, яку вказані діти надають їй в добровільному порядку.

За даних обставин суд на підставі ст.ст.202,203,205 ч.2 СК України прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 не має можливості надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду в частині вирішення первісного позову не спростовують, не містять -посилань на порушення судом норм процесуального закону чи неправильне застосування норм матеріального закону, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи. Підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Керуючись ст. ст.218,307,309,314,317 ЦПК України, апеляційний суд -

вирішив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Коростишівського районного суду від 11 липня 2006 року скасувати в частині визнання недійсним усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження, ОСОБА_1, яке було проведене згідно рішення виконавчого комітету Коростишівської районної ради НОМЕР_1 від 27.11.1988 року актовим записом про усиновлення НОМЕР_2 від 20.01.1989 року Коростишівського відділу ЗАГС.

Ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Коростишівської районної ради про визнання усиновлення недійсним.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.