УХВАЛА ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

23
січня 2007 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Міщія О.Я.
Суддів - Гірського
Б.О., Бахметової В.Х. при секретарі -
Танцюри О.В. з участю апелянта,
представника відповідача Бочана І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 16.11.2006
року по справі за позовомОСОБА_1 до Тернопільського
державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського про поновлення на
роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2006
рокуОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом посилаючись на те, що вона
працювала у відповідача по строковому трудовому договору з 1.09.2004 по 31.08.2006 р. на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після закінчення дії трудового договору продовжувала працювати і була
звільнена лише 15.09.2006
року, тому вважає, що згідно ст.39-1 КЗпП України продовжено дію строкового трудового договору на невизначений строк, а
наказ про звільнення з роботи на
підставі п.2 ст.36 КЗпП України є незаконним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2006 року в
позовіОСОБА_1 до Тернопільського державного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають обставинам
справи, суд неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивачка, як науково- педагогічний
працівник, після закінчення дії строкового трудового договору правильно була
звільнена з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони
відповідають вимогам закону і грунтуються на зібраних матеріалах справи.

Згідно ст.23 КЗпП України, трудовий договір може
бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини
не

Справа № 22а - 1320 (39)                                                          Головуючий 1 інстанції - Грицак Р.М.

Категорія трудові спори                                                                  Доповідач - Міщій О.Я.

можуть
бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної
роботи, або умов її виконання, або інтересів
працівника та в інших випадках,передбачених законодавчими актами.

Як встановлено судом, відповідно до наказу НОМЕР_1 від 1.09.2004 р. позивачка
була прийнята на посаду професора патологічної анатомії з секційним курсом та судовою медициною за трудовим договором до 30.06.2005 року.

Наказом по Тернопільському
медичному університету ім. І.Я. Горбачевського НОМЕР_2 від 25.06.2005 року на підставі
заяви від 17.06.2005 року,ОСОБА_1
продовжено строк трудового дбговору до 31.08.2006
року.

Отже, суд прийшов до правильного висновку про те,
що позивачка працювала у відповідача на умовах строкового трудового договору, а
доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Оскільки, з 30.08.2006
року до 15.09.2006 рокуОСОБА_1
перебувала на лікарняному, її було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням
строку трудового договору з 15.09.2006
року.

При таких обставинах, суд правильно врахував те, що після 31.08.2006 рокуОСОБА_1 на
роботу не виходила, а перебувала на лікарняному, тому відсутні підстави для
висновку про продовження дії трудового договору на невизначений строк згідно
ст.39-1 КЗпП України.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1- відхилити, а рішення
Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2006 року року - залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду
України протягом двох місяців.