Справа №22-ц-50/2007р.                                                      Головуючий 1 -ї інстанції Бондарева І..В.
Категорія: угоди                                                               Доповідач: Довгаль Г.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

ЗІ січня 2007 року                                                 судова
колегія судової палати у

цивільних
справах апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого -
судді Коваленко І.П. суддів - Черкасова
В.В., Довгаль Г.П.

при секретарі - Голікової О.П.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 30 жовтня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та догляду і за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Перша державна нотаріальна контора м.
Харкова про розірвання договору довічного утримання і догляду, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

В травні 2006
року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому
просила розірвати договір довічного утримання та догляду, укладений 01
квітня 2005 року між нею та онукою ОСОБА_1 і
посвідчений нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим
НОМЕР_1, посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала
взяті на себе обов'язки, а саме не купала її, не прала білизну, не готувала
їжу і лише інколи купувала продукти харчування та ліки за її пенсійні гроші. На
даний час допомогу їй надають соціальний працівник, інша онука - ОСОБА_3 та
сторонні особи. На її неодноразові вимоги розірвати спірний договір в
добровільному порядку, відповідачка відмовляється,
а тому вона змушена з цим позовом звернутися до суду (а,с.2-4).

У жовтня 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, який
в подальшому неодноразово доповнювала та уточнювала (а.с. 29-31, 48, 68, 78).

Остаточно її
вимоги складалися із розірвання спірного договору з інших підстав - у зв'язку з
неможливістю його виконання, оскільки ОСОБА_2 чинить їй усякі перепони; із
стягнення з останньої на її користь понесених витрат: 1500грн. - за розірвання
аналогічного договору з

2

її сестрою
ОСОБА_3 (послуги нотаріуса, вартість довідки МіськБТІ, оцінка квартири,
довідка про відсутність арешту і т.п.), 1500грн. - за укладення спірного договору, 4500грн. - витрати на
утримання і догляд за період з січня 2005р. по травень 2006р. (із розрахунку
300грн. щомісячно), судові витрати -97грн. та 3000грн. - моральної шкоди, яка
полягала в душевних та моральних стражданнях через наклеп з боку
ОСОБА_2, яка звинувачувала її у пияцтві та крадіжки.

В судовому засіданні суду першої інстанції сторони, кожний окремо, підтримали
свої вимоги, з підстав викладених ними в позовних заявах.

Рішенням
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені. Розірвано договір довічного утримання та догляду, укладений
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та посвідчений 01.04.2005року нотаріусом Першої
Харківської державної нотаріальної контори. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий
збір на користь держави в сумі 108грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити у справі нове рішення про задоволення
її позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки наданим нею доказам, висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

Заслухавши    суддю-доповідача,    пояснення
осіб,    що    з'явилися,

перевіривши   матеріали
справи   та   проаналізувавши   доводи,
наведені   в

апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що скарга
підлягає частковому

задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим
розглядом    встановлено,    підтверджується    наявними
в

матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2-ї

групи і згідно наданої медичної
довідки страждає рядом тяжких захворювань

(а.с. 5, і 2). Тому вона як хвора та людина похилого віку
потребує догляду та

надання сторонньої допомоги.

01.04.2005
року  між ОСОБА_2 та її
онукою  ОСОБА_1

укладено договір довічного утримання та догляду, який
було посвідчено

нотаріусом
Першої    Харківської    державної
нотаріальної    контори    за

реєстровим НОМЕР_2 (а.с. 11).

Згідно умов  цього договору ОСОБА_2  передала ОСОБА_1

належну
їй на праві власності ізольовану однокімнатну квартиру, загальною

площею 34,2кв.м,
вартістю 8400грн. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а остання зобов'язалася
її утримувати

3

довічно, надаючи їй необхідне харчування, одяг і
забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість
харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі
мінімальної пенсії щомісячно.

Допитані в якості свідків зі сторони позивачки за первісним позовом -ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
підтвердили, що ОСОБА_1 не належними чином виконувала взяті на себе обов'язки,
а саме рідко приходила до ОСОБА_2, відмовлялася її купати та заміряти артеріальний тиск, лише епізодично робила прибирання
в квартирі та готувала їжу, купувати для неї продукти харчування
надсилала своїх дітей.

Також суд дав
відповідну оцінку поясненням свідків зі сторони відповідачки ОСОБА_1, які підтверджували той факт, що інколи вона навідувалася
до позивачки та виконувала якусь роботу.

Відповідно до
вимог ч.1 ст.755 ЦК України, договір
довічного утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду - на вимогу відчужувача або третьої особи,
на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини або на вимогу набувача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про необхідність розірвання договору довічного
утримання у зв'язку з неналежним виконанням останньою взятих на себе обов'язків
та відмовляючи ОСОБА_1 у зустрічному позові правильно визначив, що понесені нею
витрати на утримання позивачки поверненню не
підлягають на підставі п.2 ч. 1 ст.756 ЦК України.

Разом з тим
рішення суду на підставі ст.309 ЦПК України підлягає зміні, оскільки суд в
мотивувальної частини рішення правильно визначив суму держмита, яка підлягає додатковому стягненню з ОСОБА_1 - 24грн., однак помилково
в резолютивній частині рішення вказав суму - 108грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307ч.1п.3, 309, 313, 314ч.2, 316,
317, 319, 325 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2006 року змінити. Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суму держмита з 108грн. до 24грн. В іншій
частині рішення залишити без змін.

4

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення,
однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного
суду України протягом двох місяців.