Справа №2-418/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року                                                                                 м.
Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді    Жилки
О.М.,

при секретарі Каленіченко В.О., за участю позивача
ОСОБА_1, представника
відповідача Литовченко Ю.В., третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду, розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального обслуговування населення
Полтавського міськвиконкому, третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_2, колективне
підприємство Полтавського БТІ „Інвентаризатор", про визнання приватизації
житла частково недійсною та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача, третіх осіб, про визнання
приватизації квартири НОМЕР_1
по АДРЕСА_1 частково недійсною, посилаючись на те, що він, під час
приватизації вказаної квартири його батьком та старшим братом, фактично не
проживав в ній.

В своїй заяві та
в судовому засіданні позивач зазначив, що в період з 1986 по 1996 рік, він разом
із своїми батьками та братом проживали в АДРЕСА_2. Проте, у 1991 році батьки
розлучились, ще деякий час проживали разом, і у 1996 році, коли батько отримав ордер на квартиру НОМЕР_1по АДРЕСА_1, та
стали мешкати окремо. Батько зі старшим братом залишились проживати у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, а він з матір'ю
у квартирі АДРЕСА_2, де і по
цей час проживає. Після цього, зазначив позивач, у 1997 році квартира, в
якій залишився проживати його батько зі старшим братом, була останніми
приватизова і при цьому, його також було включено в приватизацію. Приймаючи до
уваги те, що він, позивач, на той час був неповнолітнім, нічого про
приватизацію квартири не знав і з 1996
року в ній не проживав, останній просив суд визнати розпорядження НОМЕР_2 від 8 серпня 1997 року, видане
відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської міської ради
народних депутатів, щодо приватизації квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1
1/3 частини
не дійсним та визнати частково недійсним свідоцтво про право власності від 8 серпня 1997 року, видане
відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської міської ради
народних депутатів на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 в
частині права власності 1/3
частини вказаної квартири за ОСОБА_1.

Третя особа
ОСОБА_2 звернувся до суду із самостійними вимогами про визнання права власності
на квартиру НОМЕР_1 в
АДРЕСА_1 та зобов'язання Колективного підприємства Полтавського БТІ
„Інвентаризатор" анулювати право власності згідно свідоцтва від 8 серпня 1997 року, виданого
відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської міської ради
народних депутатів на ім'я ОСОБА_1 1/3
частини на квартиру НОМЕР_1
в АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності на зазначену квартиру за ним,
посилаючись на обставини, викладені вище позивачем.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти заявлених вимог позивача та третьої
особи із самостійними вимогами заперечувала та пояснила, що житло останніми
було приватизоване у відповідності до вимог Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду".

Третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_3 проти позовних вимог позивача ОСОБА_1 та самостійних
вимог ОСОБА_2 не заперечував та пояснив, що позивач дійсно, із 1996 року і по цей
час проживає в іншій квартирі із матір'ю, а він, у 2000 році подарував
належну йому частину квартири НОМЕР_1
в АДРЕСА_1 своєму батькові.

Представник
третьої особи - Колективного
підприємства Полтавського БТІ „Інвентаризатор" який належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився і
про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши
клопотання сторін, справу розглянув без участі третьої особи, яка не з'явилась,
на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, представлені докази, та оцінивши
їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та самостійні
вимоги третьої особи - ОСОБА_2
є законними та обґрунтованими.

Так, судом
встановлено, що 8 серпня 1997 року на підставі
розпорядження НОМЕР_2, виданого
відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської міської ради
народних депутатів, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, була приватизована квартира НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 загальною
площею 66, 4 кв. м,
яка у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, належить їм на
праві приватної, спільної сумісної власності.

Крім того, судом
встановлено, що у 1996 році
шлюб між батьками позивача розірвано, останній з цього часу проживає в квартирі
АДРЕСА_2 в м.
Полтаві, а у 2000 році,
відповідно до договору дарування, ОСОБА_3 подарував батькові належну йому
частину квартири.

Відповідно до ч.
4 ст. 5 Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду", право на приватизацію
квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують
громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. А відповідно до ч. 1 цієї ж статті
вказаного закону, до членів сім'ї наймача житла включаються лише громадяни, які
постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

У відповідності
до ст. 369 ЦК
України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Згідно ст. 370 цього ж кодексу,
співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Приймаючи до
уваги вищевикладене, а також те, що позивач на момент приватизації квартири
його батьком та братом, проживав в іншій квартирі, ОСОБА_3 подарував належну
йому частину квартири своєму батькові, суд приходить до висновку, що права у
позивача на приватизацію зазначеної квартири не виникало, а ОСОБА_2 має право
власності на всю квартиру НОМЕР_1по АДРЕСА_1.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 10,
11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 369, 370 Цивільного Кодексу України, ст. 5 Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та
самостійні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати
розпорядження НОМЕР_2 від 8 серпня 1997 року, видане
відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської міської ради
народних депутатів в частині приватизації квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1
недійсним.

Визнати частково
недійсним свідоцтво про право власності від 8 серпня 1997
року, видане відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської
міської ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на квартиру
НОМЕР_1 в
АДРЕСА_1 в частині права приватної сумісної власності за ОСОБА_1.

Визнання за
ОСОБА_2 право власності на квартиру НОМЕР_1
в АДРЕСА_1.

Зобов'язати
Колективне підприємство Полтавського БТІ „Інвентаризатор" анулювати право
власності згідно свідоцтва від 8
серпня 1997 року,
виданого відділом приватизації житла фонду міського майна Полтавської міської
ради народних депутатів на ім'я ОСОБА_1 в праві приватної спільної сумісної
власності на квартиру НОМЕР_1
в АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності на зазначену квартиру за
ОСОБА_2.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області
через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.