Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2007 року                 Індустріальний  районний суд м.

Дніпропетровська

в складі : головуючого
судді       Зосименко С.Г.

при секретарі
Карпенко В.Ю.

за
участю адвоката      ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду
м.

Дніпропетровська цивільну  справу за позовом ОСОБА_2 в

інтересах ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа:

Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора,
ОСОБА_5

про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У січні
2006 року позивачка звернулася до суду з позовом  до

відповідачки про розірвання договору довічного утримання
посилаючись на те, що

20.05.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений та
нотаріально

посвідчений договір довічного утримання. Згідно якого
ОСОБА_3 передала у

власність ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 у  свою чергу
прийняла

на себе зобов'язання повністю утримувати ОСОБА_3, а
саме: забезпечувати її

продуктами харчування, доглядом та необхідною допомогою,
ліками та залишити їй

у безоплатному користуванні зазначену квартиру.
Відповідачка умови договору не

виконувала. ОСОБА_3 обслуговувалася працівниками центру
соціального

обслуговування пенсіонерів, інвалідів та непрацездатних
громадян. ОСОБА_3

самостійно сплачувала комунальні послуги та квартплату.
16.08.2005 року

ОСОБА_3 був зроблений депозитний вклад у відділення
Приватбанку у розмірі

3700 грн. За довіреністю від ОСОБА_3 відповідачка зняла
зазначені кошти,

але  ОСОБА_3 не
знає на що вона їх витратила. З 29.12.2005 року ОСОБА_3

проживає у ОСОБА_2
на знаходиться на її утриманні. Просила розірвати

договір довічного утримання від 20.05.2003 року,
укладений між ОСОБА_3 та

ОСОБА_4

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 13

березня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_2, діючої на підставі

довіреності в інтересах ОСОБА_3, задоволені.  Розірвано договір довічного

утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 20 травня
2003 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_4  на користь держави

судові витрати в розмірі 83 грн. 34 коп.

Ухвалою Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 10 квітня 2006

року заява ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення була
залишена

без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від
06 вересня 2006 року

заочне рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від

13.03.2006 року
було скасовано і справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 26.01.2007 року

до участі у справі в якості  третьої особи, яка не заявляє самостійні
вимоги,

був залучений ОСОБА_5.

При новому розгляді справи позивачка уточнила позов. В
уточненій позовній заяві

та у судовому засіданні позивачка посилається на те, що
відповідачка порушила

умови укладеного 20.05.2003 року договору довічного
утримання між нею та

ОСОБА_3 У зв'язку із цим ОСОБА_3 вимушена була  самостійно сплачувати

зі своєї пенсії комунальні платежі, що за період з 2003
року до 2006 року

склало суму 1500 грн. Допомогу ОСОБА_3 надавали сусіди,
купляючи за її

кошти продукти харчування, прибирали квартиру, викликали
лікаря та інше. У

червні 2005 року ОСОБА_3 було укладено з Приватбанком
договір про

розміщення
депозитного вкладу у розмірі 3700 грн. з нарахуванням 13% річних. У

договорі було заповідальне розпорядження, за яким цю
суму повинна була отримати

відповідачка після смерті ОСОБА_3 та довіреність  на ім'я ОСОБА_4 на

розпорядження вкладом. ОСОБА_3 як людина похилого віку
та юридично

неграмотна не розуміла того, що відповідачка може
отримати ці кошти та

розпорядитися ними. Відповідачка цим скористалася і
зняла ці кошти з рахунку.

На які цілі вона використала зазначену суму, ОСОБА_3 не
відомо. Закривши

депозитний рахунок та втративши нараховані відсотки,
відповідачка завдала

ОСОБА_3 збитки у розмірі 481 грн. (3700 грн. х 13% : 365
х кількість

днів).  Після
того, як ОСОБА_3 дізналася, що відповідачка витратила її

гроші, вона пережила стрес і стан її здоров'я
погіршився. Крім того,

територіальний центр соціального обслуговування
пенсіонерів, інвалідів та

одиноких
непрацездатних громадян вимагає провести оплату за надані послуги у

розмірі 5% від суми отриманої пенсії ОСОБА_3, що складає
450 грн. Все це

призвело до того, що ОСОБА_3 фактично залишилася без
засобів існування  і

звернулася до своїх далеких родичів за допомогою, які
негайно забрали її до

себе, створили для неї належні умови проживання,
придбали слуховий апарат, який

їй був дуже потрібний, виділили у користування окрему
кімнату з телевізором і

здійснюють за нею догляд. Відповідачка  не цікавилася де знаходиться ОСОБА_3, що з
нею, на які кошти вона існує і тільки після звернення з позовом до суд

про розірвання договору довічного утримання почала
заявляти, що надавала

ОСОБА_3допомогу. Вважає, що своїми діями відповідачка
завдала ОСОБА_3 моральну шкоду. Просила розірвати договір довічного утримання,
укладений між

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 20.05.2003 року, стягнути з ОСОБА_4
на користь

ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у розмірі 6131 грн.,
моральну шкоду у

розмірі 10000 грн.

ОСОБА_3, в інтересах якої був поданий даний позов, у
судовому засіданні

пояснила, що працювала із відповідачкою в одній
поліклініці і тому звернулася

до неї з приводу укладання договору довічного утримання.
Дітей у неї не було, а

її племінниця ОСОБА_2 на той час доглядала за своєю
важко хворою мамою.

Вважає, що ОСОБА_4 умови договору не виконувала, а саме:
постійний догляд за

нею не здійснювала,
приходила до неї один раз у тиждень і приносила борщ у

баночці та овочі з її огороду. Весь догляд за нею
фактично здійснювала сусідка

ОСОБА_6, яка двічі на день приносила їжу, прибирала,
виносила сміття,

прала одежу, оплачувала за її дорученням комунальні
послуги. Крім того, її

постійно відвідувала соціальний працівник, яка
виконувала її доручення,

відводила до лікарні,
прибирала у квартирі, виносила сміття, купляла продукти

харчування. Цілий рік у кімнаті не було світла і вона
змушена була

користуватися настільною лампою.  ОСОБА_3 мала проблеми із зором та слухом

і тому потребувала сторонньої допомоги. Коли у 2005 році
ОСОБА_3 лежала у

лікарні, ОСОБА_4 один раз її провідала. У теперішній час
ОСОБА_3

проживає у ОСОБА_2 і належну їй квартиру продала
ОСОБА_5. Просила

договір довічного утримання розірвати.

Відповідачка позов не визнала. Суду пояснила, що з ОСОБА_3 вона

разом працювала. ОСОБА_3 сказала, що вона одинока і
немає кому за нею

доглядати і тоді вона запропонувала укласти договір
довічного утримання.

Договір довічного утримання було укладено 20.05.2003
року. Вважає, що умови

договору нею виконувалися добросовісно. Про це свідчить
той факт, що за три

роки ОСОБА_3 не намагалася розірвати цей договір. Вона
забезпечувала ОСОБА_3  овочами, які сама
вирощувала на огороді,  у період
2003-2004 року

приносила продукти харчування 1 раз у місяць, потім 1
раз у два тижні, а в

останній час - двічі на тиждень. Вважає, що цього було
достатньо.  Один раз у

місяць прибирала у квартирі, запрошувала електрика для
ремонту електромережі.

Між нею та ОСОБА_3 була домовленість про те, що
матеріально вона їй

допомагати не буде, оскільки її заробітної плати
недостатньо для цього. Право

власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно договору
довічного утримання,  оформила у
листопада

2005 року. але про відкриття особового рахунку на своє
ім'я до ЖЕУ не

зверталася. Квартирну плату та оплату комунальних послуг
вона не здійснювала,

так як вважає, що
це не було умовою договору. У 2005 році після пожежі, яка

була у сусідів ОСОБА_3, зробила у кімнаті своїми силами
ремонт: поклеїла

шпалери та побілила стелю. Шпалери для ремонту були у
ОСОБА_3 Підтвердила,

що з вересня 2005 року ОСОБА_3 потребувала постійної
сторонньої допомоги. У

листопада-грудні 2005 року стан здоров'я ОСОБА_3
погіршився. Медичної

допомоги ОСОБА_3ніколи не надавала.  Гроші у сумі 3700 грн. вона зняла з

депозитного вкладу за дорученням ОСОБА_3 і віддала
останній 12 січня 2006

року у присутності свідка. Вважає що позивачка
звернулася до суду в інтересах

ОСОБА_3 з корисних мотивів. Просила у задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідачки в судовому засіданні  просив у задоволенні позовних

вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи Шостої дніпропетровської
державної нотаріальної

контори у судове засідання не з'явився. У матеріалах
справи є лист, згідно

якого третя особа просить розглядати справу без участі
їх представника.

Третя особа ОСОБА_5. у судове засідання з'явився. Суду
пояснив, що квартиру

АДРЕСА_1 придбав 01.08.2006

року згідно договору купівлі-продажу, укладеного між
ОСОБА_3

та ним. ОСОБА_3 була особисто при підписанні цього
договору та особисто

отримувала від нього гроші за квартиру. Заборгованості
по квартирній платі не

було. Всі комунальні платежі були сплачені ОСОБА_3 У
квартиру вселився

через два тижні після підписання договору
купівлі-продажу. У вересні 2006 року

зателефонувала ОСОБА_4 Вона вже знала про те, що
квартира продана.

Суд вислухавши
пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали

справи  вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Із
пояснень сторін, матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Є учасником Великої
Вітчизняної війни,

інвалідом  ІІ
групи загального захворювання. 20 травня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено договір довічного

утримання (а. с. 5). За умовами цього договору  ОСОБА_3 передає у власність

ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1,
а ОСОБА_4 приймає на себе обов'язок повністю

утримувати ОСОБА_3, забезпечувати її харчуванням,
доглядом та необхідною

допомогою, у разі необхідності медикаментами, залишив в
її довічному

безкоштовному користуванні вказану квартиру. Вартість
матеріального

забезпечення (догляду, необхідної допомоги) була
встановлена сторонами в сумі

100 грн. на місяць.

У судовому засіданні
було встановлено, що відповідачка виконувала умови

договору довічного утримання неналежним чином.
Відповідачка відвідувала ОСОБА_3 у період 2003-2004 року 1 раз у місяць, потім
1 раз у два тижні, а в

останній час - двічі на тиждень. При цьому відповідачка
приносила  вирощені нею

овочі, готову їжу. З довідки Територіального центру
соціального обслуговування

пенсіонерів, інвалідів та одиноких непрацездатних
громадян НОМЕР_1 від 16.01.2006

року (а. с. 8) вбачається, що ОСОБА_3 обслуговувалася
відділенням

соціальної допомоги на дому з 05.05.2003 року до
13.01.2006 року. Це

підтвердила у судовому засіданні соціальний працівник
ОСОБА_7, допитана

як свідок, яка суду показала, що надавала послуги
ОСОБА_3 як соціальний

працівник, а саме:
за гроші ОСОБА_3 купляла для неї
продукти харчування,

ліки, прибирала у квартирі, виносила сміття,
супроводжувала до поліклініки. Це

також підтверджується журналом відвідувань (а. с.
129-147). Про те, що ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання, вона нічого не
знала,  ОСОБА_4 у

ОСОБА_3 ніколи не бачила. Неодноразово бачила, як до
ОСОБА_3

приходила сусідка ОСОБА_6, яка приносила їжу, брала
білизну для прання.

З довідки Міської поліклініки № 1 від 16.01.2006 року
(а. с. 9) вбачається, що

ОСОБА_3 зверталася за медичною допомогою до лікарі
терапевта 23.12.2003

року, 18.08.2004 року, 10.11.2004 року, заходила до
кабінету лікаря самостійно.

У 2005 році викликала лікаря додому. Останній раз
викликала лікаря 13.01.2006

року. У квартирі нікого крім ОСОБА_3 не було,  двері відчинила сусідка. За

період з 2003 до 2005 року неодноразово зверталася до
лікаря-окуліста. В

кабінет заходила одна. Один раз у 2005 році пам'ятають,
що ОСОБА_3.

супроводжувала жінка.

Свідок ОСОБА_6 - сусідка ОСОБА_3 суду показала, що
ОСОБА_3 -

подругу її матері вона знає з 1977 року.  ОСОБА_3 зверталася до неї з

приводу укладення договору довічного утримання, але вона
їй відмовила, оскільки

її мати дуже хворіла і потребувала постійного
догляду.  Але незважаючи на це

вона регулярно вранці та ввечері  приносила ОСОБА_3поїсти, робила все, що

просила ОСОБА_3 Кожного місяця ОСОБА_3 давала їй гроші
на оплату

комунальних послуг.
ОСОБА_3 погано чула і потребувала постійної сторонньої

допомоги  за
станом свого здоров'я.  Їй було відомо,
що ОСОБА_3 уклала

договір довічного утримання з ОСОБА_4 Вона бачила, що
ОСОБА_4 приносила

їй картоплю, буряк та моркву, іноді борщ у баночці та
яйця. ОСОБА_3

неодноразово висловлювала свій намір розірвати договір,
але в останній час у

2005 році стан її здоров'я погіршився і у неї була
депресія.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що за ОСОБА_3

здійснювала догляд
та допомагала її сусідка ОСОБА_6.
Вони декілька раз

супроводжували ОСОБА_3 до лікарні.  За весь час з 2003 року  до 2005 року

бачили відповідачку у ОСОБА_3 один раз.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11,  ОСОБА_12, які працюють разом із

ОСОБА_4, суду показали, що  ОСОБА_3 часто приходила до поліклініки.

Особисто їм нічого не було відомо, але зі слів ОСОБА_4
вони знали, що ОСОБА_3 приходить до неї за продуктами. Свідок ОСОБА_13
підтвердила, що

бачила, як ОСОБА_4 загружала овочі з дачі для ОСОБА_3 та
готувала

більше ніж звично борщу. Як часто відповідачка
відвідувала ОСОБА_3  і як за

нею доглядала їй не відомо.

Згідно інформаційної довідки КП ДМБТІ НОМЕР_2 від
21.03.2006 року (а. с. 50)

ОСОБА_4 14.11.2005 року зареєструвала право власності на
квартиру АДРЕСА_1 згідно договору довічного

тримання від 20.05.2003 року. Весь час з моменту
укладення договору, тобто з

20.05.2003 року і до 2006 року  ОСОБА_3 за власні кошти оплачувала

квартплату та комунальні послуги, що підтверджується
наданими квитанціями (а.

с. 148-163). Максимальний розмір пенсії ОСОБА_3  згідно довідок Пенсійного

фонду в Індустріальному районі м. Дніпропетровськ
становив: у 2003 році - 169

грн. 92 коп., у 2004 році - 290 грн. 95 коп., у 2005
році - 394 грн. 33 коп., у

2006 році - 418 грн. 63 коп. (а. с. 165-168).  ОСОБА_4 до ЖЕУ за місцем

знаходження спірної квартири із заявою про
переоформлення особистого рахунку не

зверталася  і не
мала наміру проводити оплату комунальних послу, оскільки

вважала, що це не передбачено договором. За словами
відповідачки, якщо ОСОБА_3 живе у цій квартирі, то вона самостійно повинна
нести всі витрати по

квартирі.

У грудні 2005 року племінниця  ОСОБА_3 - позивачка по справі ОСОБА_2  запропонувала ОСОБА_3переїхати жити до неї,
оскільки ОСОБА_3

знаходилася у стані тяжкої депресії,  погіршився стан її здоров'я і вона

потребувала постійного догляду та сторонньої допомоги.
ОСОБА_3 погодилася і

з січня 2006 року стала постійно проживати у квартирі
своєї племінниці.  У

січні 2006 року позивачка , яка діяла за дорученням ОСОБА_3
подала позовну

заяву до суду про розірвання договору довічного
утримання. У березні та квітні

2006 року ОСОБА_4 надіслала на адресу ОСОБА_3 поштові
перекази у

розмірі 100 грн. (а. с. 171).

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов від 10.08.2006
року,

складеного соціальними працівниками, (а. с. 128)  ОСОБА_3 у квартирі

племінниці виділена одна ізольована кімната, в якій є
все необхідне для її

проживання. У вересні 2006 року ОСОБА_3 була обстежена у
кабінеті

реабілітації порушень слуху та їй було придбано слуховий
апарат (а. с. 164).

Відповідно до ст. 744 ЦК України договір довічного
утримання (догляду) є

угодою, згідно з якою одна сторона (відчужував) передає
другій стороні

(набувачеві)  у
власність житловий будинок, квартиру (їх частину), інше

нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну
цінність, взамін чого набувач

зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та
(або) доглядом довічно.

Відповідно до п. 1
ч. 1  ст. 755 ЦК України договір
довічного утримання

(догляду) може бути розірваний за рішенням суду на
вимогу відчужувача або

третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі
невиконання або

неналежного виконання набувачем своїх обов'язків,
незалежно від його вини.

Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання
договору довічного утримання,

укладеного 20.05.2003 року між ОСОБА_3 та відповідачкою
знайшли своє

підтвердження і підлягають задоволенню.

У задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 завданої матеріальної шкоди у розмірі 6131 грн., моральної
шкоди у розмірі

10000 грн. суд вважає необхідним відмовити за наступних
підстав.

З договору про депозитний вклад „Стандарт” (а. с. 6-7)
вбачається, що у червні

2005 року ОСОБА_3 було укладено з Приватбанком договір
про розміщення

депозитного вкладу у розмірі 3700 грн. з нарахуванням
13% річних. У договорі

було заповідальне розпорядження, за яким цю суму повинна
була отримати

відповідачка після смерті ОСОБА_3 та довіреність  на ім'я ОСОБА_4 на

розпорядження вкладом.
12 січня 2006 року ОСОБА_4 цей договір було

розірвано та остання зняла всі кошти за договором. Однак
позивачкою та ОСОБА_3 не були надані суду докази того, що  відповідачка
ці кошти привласнила та

не передала ОСОБА_3.Свідок ОСОБА_14 суду показала, що
відповідачка

передала в її присутності ОСОБА_312 січня 2006 року на
квартирі  ОСОБА_3 суму грошей у розмірі
3700 грн.   Довіреність, підписана
ОСОБА_3 на

ім'я відповідачки, надавала останній право  розпоряджатися її вкладом. За

твердженням відповідачки, вона зняла гроші з рахунку за
проханням ОСОБА_3,

тобто виконуючи її волю. Також не надані суду докази
того, що  ОСОБА_3

сплатила за послуги територіального центру соціального
обслуговування

пенсіонерів, інвалідів та одиноких непрацездатних
громадян  суму 450 грн. Не

знайшло свого підтвердження  спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 з боку

відповідачки.

Керуючись
ст. ст. 744, 755 Цивільного Кодексу України та керуючись

ст. ст.15, 30, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
задовольнити частково.

Договір довічного
утримання, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений 20 травня 2003 року
державним нотаріусом Шостої

дніпропетровської державної нотаріальної контори
ОСОБА_15, зареєстрований

в реєстрі за НОМЕР_4 - розірвати.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської

області через Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі у

10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і

подання після цього протягом 20-ти днів апеляційної
скарги або без подання

заяви про апеляційне оскарження, шляхом подачі
апеляційної скарги на протязі

10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С.Г. Зосименко