У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про
визнання акту недійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

В  листопаді  2005 року
ОСОБА_1  звернулася  в
суд  з  позовом
до ОСОБА_2, 3-я особа Прилиманська сільська рада Овідіопольського району
Одеської області, про поділ спільно нажитого майна.

Зазначала, що перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 1975 р. по
жовтень 1998 р. Під час шлюбу рішенням сесії Прилиманської сільради
Овідіопольського району Одеської області за НОМЕР_2 на ім'я відповідача в с. Прилиманському
була виділена земельна ділянка площею 0,11 га по АДРЕСА_1. Після розірвання
шлюбу відповідач цю земельну ділянку приватизував та отримав державний акт на
право приватної власності на землю. Крім того під час шлюбу ними було придбано
автомобіль ВАЗ-21063 з причепом, який знаходиться у відповідача.

Вважаючи, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка
просила суд провести його поділ та присудити відповідачу автомобіль з причепом,
а їй - земельну ділянку із стягненням відповідної грошової компенсації.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги і просила визнати державний
акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку недійсним, а також
визнати за нею право власності на ½ частину цієї ділянки,
посилаючись на те, що земельна ділянка була виділена на їх сім'ю під час шлюбу з відповідачем.

Рішенням  Овідіопольського  районного
суду Одеської області від 20.04.2006 р. у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.07.2006 р. рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено
частково:  визнано  державний акт на земельну ділянку НОМЕР_1
площею 0,11 га по АДРЕСА_1 частково недійсним; внесено до нього зміни та
визнано ОСОБА_1 й ОСОБА_2 власниками земельної ділянки у рівних частках.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що спірна
земельна ділянка була виділена відповідачу під час шлюбу з позивачкою для
будівництва житлового будинку; сторони за час шлюбу будинку не збудували, і
відповідач здійснив безкоштовну приватизацію цієї ділянки після розірвання
шлюбу.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що спірна земельна ділянку
є об'єктом спільної власності подружжя, оскільки її було виділено під час шлюбу
сторін.

Однак погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяв на час виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1975 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Прилиманської
сільської ради Овідіопольського району Одеської області за НОМЕР_2 ОСОБА_2 було
виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 в с. Прилиманське площею 0,11 га для
будівництва та обслуговування житлового будинку.

Судами встановлено, а сторонами не заперечувалося, що під час їх шлюбу на
спірній земельній ділянці будинку чи будь-яких інших споруд побудовано не було.

Після розірвання шлюбу, в березні 1999 р. ОСОБА_2 самостійно приватизував
спірну земельну ділянку й отримав державний акт на право приватної власності на
неї.

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки спірна земельна ділянка була
набута відповідачем у власність після розірвання шлюбу, а тому не може бути
об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим при вирішенні справи суд першої інстанції помилково послався на
норми ст. 60 СК України, дія якої відповідно до “Прикінцевих положень” цього
Кодексу на спірні правовідносини не поширюється.

Однак норми ст. 60 СК України та ст. 22 КпШС України щодо підстав набуття
спільної сумісної власності подружжя є схожими, а тому таке порушення місцевим
судом норм матеріального права, не вплинуло на правильність вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 339 ЦПК України - установивши, що апеляційним судом скасовано
судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції  і  залишає
в силі судове рішення суду першої інстанції.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції та з виключенням із його мотивувальної
частини  посилання  на  ст.
60 СК України з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 339  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення  Апеляційного суду Одеської
області від 26 липня 2006 року скасувати, а рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 20 квітня 2006 року залишити в силі, виключивши з
його мотивувальної частини посилання на статтю 60 Сімейного кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.  Охрімчук

Я.М. Романюк