Головуючий в суді 1 інстанції Діброва О.В.                                       Справа № 22ц/447
Доповідач Жигановська О.С.                                                          Категорія 40
УХВАЛА
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

14.02.2007 року     Апеляційний суд Житомирської області в
складі:

головуючої                       Жигановської О.С.

суддів                              Микитюк О.Ю., Косигіної Л.М.

при секретарі                    Нечипоренко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Житомирі справу за позовом

ОСОБА_1 до ВАТ „Овруцький ГЗК
„Кварцит" про поновлення на

роботі, стягнення  середнього заробітку за час вимушеного  прогулу,
відшкодування

моральної шкоди та зустрічним
позовом ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної

шкоди

за апеляційною скаргою ВАТ
„Овруцький ГЗК „Кварцит"

на рішення Овруцького районного
суду від 29.11.2006 року

встановив:

26.04.2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом.
Зазначив, що з 01.09.2000 року працював на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 у ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит". Наказом генерального директора ВАТ від 06.04.2006 року за НОМЕР_1його звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України - виявлення невідповідності працівника займаній кваліфікації.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, проведено з порушенням вимог
трудового законодавства, позивач просив задовольнити позовні
вимоги: поновити його на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит",
стягнути з відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу, а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В липні 2006 року ВАТ „Овруцький ГЗК
„Кварцит" звернулось з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди. Позивач зазначив, що звернувшись до суду
з позовною заявою про поновлення на роботі, неправдиво
виклавши факти щодо причин і обставин його звільнення, ОСОБА_1 таким чином принизив честь і гідність, підірвав
авторитет підприємства та його керівника. Тому просив зобов'язати ОСОБА_1
спростувати, поширену в позовній заяві
інформацію, шляхом вибачення та стягнути на відшкодування моральної шкоди на користь ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" 5000 грн.

Рішенням Овруцького районного суду від 29.11.2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. ОСОБА_1 поновлено на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_1 ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" з 11.04.2006 року. На його користь стягнуто з відповідача 4086 грн. 30 коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. В задоволенні позову ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди та в зустрічному позові ВАТ „Овруцький ГЗК
„Кварцит" відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" просить скасувати
згадане рішення і постановити нове рішення,
яким відмовити в позові ОСОБА_1, а зустрічну
позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Апелянт зазначає, що суд неповно з'ясував обставини справи, невірно дослідив та
оцінив докази, порушив норми процесуального і матеріального права.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, апеляційний суд
приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач 01.09.2000 року був прийнятий на роботу у ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.8). Наказом генерального директора    від 06.04.2006 року за НОМЕР_1  ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України - виявлення невідповідності працівника займаній
кваліфікації (а.с.З). В подальшому даний наказ відповідачем був переписаний із
зазначенням підстави звільнення - в зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді (виконуваній роботі) внаслідок недостатньої кваліфікації виявленої в результаті крадіжки ПММ
на відповідному складі паливно-мастильних матеріалів підприємства (а.с.
18).

Як випливає з матеріалів справи, в ніч на 06.04.2006 року під час
чергування ОСОБА_1 по охороні складу паливно-мастильних матеріалів ВАТ
„Овруцький ГЗК „Кварцит" невідомою особою
із резервуару №4 даного складу було викрадено 75 л дизельного палива на суму 213 грн. (а.с.42). Саме ці обставини і стали
підставою для звільнення позивача з роботи, що
стверджується змістом наказу про звільнення та поясненнями
представника відповідача в судових засіданнях.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним
орган може розірвати трудовий договір з працівником лише у випадку
виявленої невідповідності працівника
займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної роботи.
Звільнення з даних підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП).
Отже, при звільненні працівника з даних підстав вирішального значення набувають фактичні дані, які свідчать, що
працівник внаслідок недостатньої кваліфікації не може забезпечити
належне виконання покладених на нього трудових обов'язків.

Оскільки відповідач не довів, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді
внаслідок саме недостатньої кваліфікації, що перешкоджає виконанню ним трудових
обов'язків, та не виконав вимоги ч.2 ст.40 КЗпП, тому суд 1 інстанції прийняв
правильне рішення про поновлення позивача на
роботі із виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Так як позивач звільнений з роботи за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, то обставини, що дають підставу для
звільнення за п.З ч.1 ст.40 КЗпП, не є предметом розгляду
по даній справі і їх наявність не має правового значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Таке право також закріплено в ст.55 Конституції України. Враховуючи наведене, звернення громадянина до
правоохоронних органів щодо захисту своїх прав не може вважатись
поширенням неправдивих відомостей, тому суд 1 інстанції правильно відмовив в
задоволенні зустрічного позову ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" про захист
честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Рішення в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, а тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Керуючись   ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324,
325 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ВАТ „Овруцький ГЗК „Кварцит" відхилити, а рішення Овруцького районного суду від 29.11.2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили цією ухвалою.