Справа №22- 428                               Головуючий
Доповідач Висоцька B.C.
ІМЕНЕМ                                УКРАЇНИ
11 січня 2007 року                                                        м.
Апеляційний                          суд                    Донецької                       області
Суддів              БІЛЯЄВОЇ О.М., ОСИПЧУК О.В.
При секретарі ТАРАНЕЦЬ В.О. З участю позивача
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Горлівське шахто будівельне
управління екскавації про поновлення на роботі, стягнення, заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди
Рішенням  Калінінського районного     суду м. Горлівки Донецької області   від 15.11.2006
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній
скарзі позивач   ОСОБА_1 просить
скасувати постановлене рішення та постановити нове, яким задовольнити її вимоги
в повному обсязі, а саме поновити її на
посаді ІНФОРМАЦІЯ_1 підприємства, стягнути середній заробіток за час вимушеного
прогулу 12 364 грн, стягнути за відшкодування
моральної шкоди 100 000 грн. Позивачка посилається на те, що суд неповно дослідив
обставини справи. висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та
порушив норми матеріального закону. В судовому засіданні позивач   ОСОБА_1 підтримала скаргу.

Представник  відповідача до судового засідання не
з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення

суду   залишенню без змін   з наступних підстав.

Ухвалюючи судове
рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка знаходилася в
трудових відносинах з відповідачем на підставі укладеного трудового договору з 12 лютого 1989 року, працювала
на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1. Наказом НОМЕР_1 від
19 квітня 2002 року позивачка була звільнена з роботи з 1 грудня 2001 року за прогули без поважних
причин за ст. 40 п. 4 КЗпП України. Судом встановлено факт, що позивачка була
відсутня на роботі без поважних причин з 8
лютого 2002 року по 24 лютого 2002 року й з 27 березня 2002 року по 19 квітня 2002 року. Суд першої інстанції

зазначив, що
в судовому засіданні позивачка не надала доказів, що спростовують даний факт,

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і. залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути
скасоване   правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до
ст. 40 п.4 КЗпП
України трудових договір, укладений на невнзначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності
можуть бути розірвані власником або уповноваженим ким органом у випадку прогулу
(в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року №9 „Про практику розгляду судами
трудових спорів" з подальшими змінами та доповненнями прогулом
визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня,
так і більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без поважних причин,

З матеріалів
справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 знаходилася з відповідачем в трудових
відносинах з 12.12.1989 року.
Наказом НОМЕР_1 від 19.04.2002 року позивачку
було звільнено з роботи за ст. 40
п.4 КЗпП України за прогули без поважних причин.

На підтвердження
позовних вимог позивачка посилається на лікарняні листи з 9 січня 2002 року по 7 лютого 2002 року, та з 27 лютого 2002 року по 26 березня 2002 року та
звернення до лікарні в період з 8
лютого 2002 року по 26 лютого 2002 року та з 27 березня 2002 року по день
звільнення 19 квітня 2002 року.

Проте позивачка не надала будь - яких доказів, що її відсутність на
роботі з 8 лютого 2002
року по 26 березня 2002 року та з 27 березня 2002 року по 19 квітня 2002 року мала місце
через стан її здоров'я, що позбавляло можливості виконувати поручену роботу, В
зазначений період стан здоров'я, який унеможливлював
вихід на роботу не підтверджувався
лікарняним листком, довідкою медичної установи, поясненнями свідків або
іншими доказами. Поодинокі звернення до лікарні зі скаргами на поганий стан
здоров'я, які підтверджуються записами амбулаторної картки, дослідженої
апеляційним судом, не свідчили про неможливість позивачки за станом здоров'я
виконувати трудові обов'язки та поважності неявки на роботу.

Доводи позивачки про те, що невидача листків непрацездатності викликана проханням власника до лікувального закладу неспроможні.
Позивачкою не надано будь - яких доказів визнання дій лікувальних закладів
незаконними.

Крім того, в
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не заперечувала проти того факту, що і 1 лютого 2002 року позивачка
була обстежена  лікарняною
консультаційною комісією та було встановлено, що соматичних захворювань, які б
обмежували її працездатність на той час не виявлено і не надала суду ніяких
доказів щодо поважності причин невиходу на роботу.

Позивач порушила трудову дисципліну 1 при відсутності належного документа про
встановлення у неї непрацездатності з 8.02.2002
по 26.02.2002 року та
з 26.03.2002

року
по 19.04.2002 року  не з'явилася на підприємство для вирішення
питання щодо узгодження з керівництвом
відповідно до вимог закону своєї відсутності на роботі.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що
власник підприємства мав законні підстави для звільнення позивача за ст. 40 п. 4 КЗпП України,
звільненням не було порушено законні права та інтереси позивачки. Одночасно суд
правильно прийшов до висновку про недоведеність факту спричинення відповідачем
моральної шкоди.

Суд дав оцінку
наданим позивачкою доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки
суду та не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких
обставин апеляційна скарга підлягає
відхиленню, рішення суду першої інстанції залишенню без змін, як таке,
що відповідає вимогам  норм матеріального
і процесуального права.

Керуючись
ст.ст.307ч.1 п.1, 308,
314-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1   відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду  м. Горлівки
Донецька від 15 листопада
2006 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
проголошення.