УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем
України

„   7
"  лютого  2
007
року  колегія  суддів
судової  палати  у
цивільних

справах
апеляційного  суду  Житомирської
області

в  складі:

головуючого  -
судді                         Головчук  С.В.

суддів:                                                 Павицької  Т.М.,

Миніч  Т.І.

при  секретарі
судового

засідання     Прищепі
О.А.

з  участю:                                            сторін

розглянувши
у    відкритому    судовому
засіданні     в     залі
суду    в м.Житомирі  апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 на  рішення
Баранівського  районного  суду
від  17
жовтня  2006
року у
справі   за   позовом
ОСОБА_1   до  ОСОБА_2, ОСОБА_3      про
визнання недійсним  договору  дарування
квартири,

встановив:

У вересні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом. Просила скасувати договір дарування
квартириАДРЕСА_1, укладений 31
серпня 2006 року між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. При цьому посилалася на те, що вказана угода є недійсною,
укладена з метою порушення її прав, оскільки в день її посвідчення судом був
накладений арешт на вказану квартиру з метою
забезпечення  позову  по
іншій  справі.

Рішенням
Баранівського районного суду від 17
жовтня 2006 року
ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування  договору
дарування  квартири  за
безпідставністю  вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання

про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового  про

задоволення її вимог, посилаючись на те, що висновки суду не

відповідають        обставинам        справи,                  судом        порушені        норми

матеріального та процесуального
права. Зокрема, на думку апелянтки, суд не взяв до уваги ту обставину, що
укладення спірної угоди мало місце в результаті неправомірних дій юриста
ОСОБА_4, який,
порушуючи норми етики, надавав правову допомогу
і   їй,   і
відповідачам.

Розглянувши
справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи  з  наступного.

З
матеріалів        справи        вбачається,        що        в
провадженні

Справа №22ц/229                                          Головуючий у суді 1-ї інстанції Головня В.П.

Категорія 41                                                   Суддя-доповідач Миніч Т.І.

Баранівського райсуду перебуває
справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в розмірі 14836 грн.45 коп., заподіяної
внаслідок пожежі. З метою забезпечення цього позову ухвалою того ж суду від 31 серпня 2006 року було
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2,
належну ОСОБА_2(а.с.5).

Відповідно до
договору від 31 серпня 2006 року
відповідачка ОСОБА_2 подарувала
зазначену квартиру своїй онуці ОСОБА_3 а.с.9).

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК, якою
позивачка обґрунтовує позов, підставою недійсності правочину є недодержання
стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою  та  шостою
ст.203  цього  Кодексу.

Оскільки
позивачкою не надані докази про існування хоча б однієї із зазначених обставин,
суд першої інстанції дійшов обгрунтованого
висновку  про  безпідставність   вимог
позивачки.

Суд правильно
вважав, що на момент укладення угоди будь-які перешкоди для цього були
відсутні. Відповідно до витягу з Державного реєстру оспорювана угода була
укладена о 12год.01 хв. 31.08.2006 року. Рішення
про накладення арешту було ухвалено судом після 16 год. в той же день, а передано для виконання в нотконтору  01.09.2006  року     (а.с.21,25).

Доводи апеляційної
скарги щодо порушення ОСОБА_4 норм етики юриста в даному випадку правового
значення не мають і на правильність рішення суду не впливають. Оцінка діям
вказаного юриста дана судом в окремій ухвалі, направленій на адресу
Баранівської  райдержадміністрації.

За наведених
обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування  рішення
суду  1-ої
інстанції.

Керуючись  ст.ст.209,307,308,313-315  ЦПК  України  ,   суд,

УХВАЛИВ
:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1  відхилити. Рішення    Баранівського    районного
суду    від    17    жовтня    2006    року залишити  без
змін.

Ухвала  може
бути  оскаржена  безпосередньо
до  Верховного  Суду України
протягом  двох  місяців
з  моменту  її
проголошення.