Справа № 22ц-31/07                                          Головуючий у 1-й інстанції Головко Л.І.
Категорія 34                                                        Доповідач апеляційного суду Славгородська Н.П.
року колегія суддів  судової
палати  в цивільних справах апеляційного
суду ОСОБА_3ївської області у складі: головуючого - Славгородської Н.П.,
суддів: Базовкіної Т.М., Мурлигіної О.Я., при секретарі Бобуйок І.Ф., за
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
ОСОБА_3єві цивільну справу
апеляційною   скаргою ОСОБА_2 на
рішення   Очаківського  міськрайонного суду ОСОБА_3ївської області
від 2 жовтня 2006 року

за   позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2

про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006 р.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного
майна подружжя.

Позивачка
зазначала, що з 1977 р. по 1998 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають трьох дітей, 1978 p., 1979 p.
і 1989 p. народження. За час шлюбу вони придбали
житловий будинок АДРЕСА_1,
який зареєстрований на ім'я відповідача, але є їх спільним сумісним майном.
Оскільки з нею проживають троє дітей, вважає можливим відступити від рівності
часток подружжя і виділити їй 2/3 частини будинку.

В подальшому позивачка змінила свої позовні вимоги, просила виділити їй ½ частину будинку.

Рішенням
Очаківського міськрайонного суду ОСОБА_3ївської області від 2 жовтня 2006 р. ОСОБА_1 виділено 1/2 частину
спірного будинку і визнано за нею право власності на цю частину.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення. Апелянт посилається на те, що позивачкою
пропущено строк позовної давності без поважних причин для пред'явлення позову
про поділ будинку, а також на не, що спірний будинок був придбаний за
особисті грошові кошти відповідача і є його особистою власністю.

В запереченнях
на апеляційну скаргу позивачка посилається на необґрунтованість доводів скарги.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 22
КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідношень, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Судом
встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1977 р.
по 29 липня 1998 р., у 1979 р.
ОСОБА_2 по переселенському

2

квитку, в якому зазначено склад сім'ї: дружина ОСОБА_1 і син
ОСОБА_3, був наданий переселенський
житловий будинок АДРЕСА_1 з виплатою 2300 руб. його вартості. В
зв'язку з чим ОСОБА_2 отримав позику на вказану суму, яка була погашена
сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного сумісного
проживання. 27 грудня 1997 р. на ім'я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право
власності на вказаний житловий будинок.

Враховуючи
вимоги закону, суд правильно визнав, що спірний будинок становить спільну сумісну
власність подружжя і частки позивачки та відповідача в ньому є рівними.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те, що спірний будинок був придбаний за
його особисті кошти і є його особистою власністю, спростовуються матеріалами
справи. Сам відповідач визнає, що отримана ним позика погашена за рахунок його
заробітної плати під час перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного
сумісного проживання з позивачкою.

Доводи апелянта про те, що позивачка пропустила строк позовної давності для
пред'явлення позову про поділ будинку, не ґрунтуються на нормах сімейного
законодавства.

У відповідності
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 10 постанови
№ 16 від 12 червня 1998 р. "Про застосування судами деяких норм Кодексу
про шлюб та сім'ю України", передбачений ч. З ст. 29 КпШС України трирічний строк позовної давності для
вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,
застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється
починаючи з дня, коли котрийсь із розведеного подружжя
дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після
розірвання шлюбу.

Також виходячи з
положень ч. 2 ст. 72 СК України перебіг строку позовної давності до вимог про поділ майна починається не з моменту розірвання
шлюбу, а від дня, коли один з співвласників дізнався чи міг дізнатися
про порушення свого права власності.

З матеріалів
справи вбачається, що шлюб між сторонами був розірваний 29 липня 1998 p.,
однак після припинення шлюбу позивачка з дітьми продовжує проживати в
придбаному під час шлюбу будинку, а тому перебіг строку позовної давності для
неї не почався.

При таких обставинах, суд обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 про
поділ спільного сумісного майна подружжя і визнав за позивачкою право власності
на 1/2 частину спірного будинку.

Керуючись статтями 303, 309, 316
ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду
ОСОБА_3ївської області від 2 жовтня 2006 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох
місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України.