Справа № 2 - 198/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23  квітня 2007 р.
Індустріальний   районний   суд

м.
Дніпропетровська

у складі:              головуючого судді -  Слюсар Л.П.

при секретарі
-   Гасінбергер  М.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську  цивільну

справу  за позовом
ОСОБА_1 до  ОСОБА_2

,
третя особа відділ опіки та піклування
Індустріального району м.

Дніпропетровська  про визнання права власності   на ? частини квартири, що є

спільною
сумісною власністю подружжя, зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа Відділ опіки та

піклування
Індустріального району м. Дніпропетровська,
про розділ квартири,

яка
є спільною сумісною власністю подружжя , -

ВСТАНОВИВ :

В липні 2007 року позивач звернувся до
Індустріального районного  суду з

позовом
до відповідачки про   визнання права
власності   на ? частини квартири,

що
є спільною сумісною власністю подружжя та визначення порядку користування

квартирою.
В ході судового розгляду позовні вимоги були неодноразово уточнені.

В  обґрунтування своїх вимог позивач в
уточнюючій позовній заяві і в ході

судового
засідання посилався на те, що з відповідачкою
знаходився в шлюбі з 28

листопада
1997 року. Шлюб розірвано 15 лютого 2006 року.
В шлюбі народився

син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.  В
шлюбі була придбана двохкімнатна

квартира  АДРЕСА_1, яка

відповідно
до договору купівлі-продажу
зареєстрована на відповідачку.
При

розірванні
шлюбу відповідачка заявила про відсутність майнового спору, але в

даний
час відмовилася розглядати  будь які
варіанти розділу  або користування

квартирою.     Квартиру було придбано за 5500 доларів
США.  Його мати дала на

придбання
квартири 2100 доларів США.  Заощадження
сім'ї склали  1500 доларів

США.  Залишок подарувала  мати відповідачки. Просив визнати за ним
право

власності
на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, та

розташована
за адресою АДРЕСА_1.

В
задоволені зустрічною позовної заяви
просив відмовити.

Відповідачка
позовні вимоги не визнала.  Просила в
позові відмовити.  Подала

зустрічну
позовну заяву,   в якій і в ході судового
засідання  просила  з

урахуванням
інтересів двох неповнолітніх дітей, визнати за нею право власності

на
7/8 частини квартири АДРЕСА_1 , а за відповідачем 1/8 частини спірної
квартири.  Вказавши, що

під
час шлюбу 05.11.2002 року, її матір ОСОБА_4 продала

ОСОБА_5,
належну їй на праві приватної власності, однокімнатну

квартиру
АДРЕСА_2 за 7950 гривень.

Договір
був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 В той же день ,

05.11.2002
року  за 9951 грн. вона купила  спірну квартиру  АДРЕСА_1. Договір також був посвідчений
приватним

нотаріусом
ОСОБА_6  На купівлю квартири вона
залучила заощадження родини

в
розмірі 2000 гривень ( приблизно ? частина вартості квартири) та суму 7951

грн.
( приблизно ? частини вартості квартири) яку передала матір , гроші від

продажі
однокімнатної квартири.  За її
підрахунками, частка відповідача у

набутому
спільному майні складає 1250 гривень, тому йому належить лише 1/8

частина
спірної квартири.

Представник відповідачки позовні вимоги не
визнав. Просив задовольнити

зустрічну
позовну заяву.  Просив суд, відступити
від рівності часток подружжя,

оскільки
відповідач по зустрічному позову  будучи
в шлюбі не дбав про

матеріальне
забезпечення сім'ї. Його реальний внесок в придбання спірної

квартири
становить 1/8 частини.    Він своєчасно
не сплачує аліменти на

утримання
сина, заборгованість по аліментах станом на 01.04.2007 року складає

1500
грн. В позивачки по зустрічному позову двоє неповнолітніх дітей, тому суд

повинен
врахувати їх інтереси.

Представник
третьої особи, діючий на підставі доручення, просив  суд в позові

ОСОБА_1
відмовити, та з урахуванням інтересів двох дітей задовольнити

зустрічну
позовну заяву.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, представника,
адвоката, свідків,  вивчивши

матеріали
справи, вважає, що  уточнений позов
ОСОБА_1 підлягає

задоволенню,
зустрічна позовна заява  ОСОБА_2 задоволенню
не підлягає  з

наступних
підстав.

Як видно з матеріалів справи і
встановлено в судовому засіданні

спірна  квартира АДРЕСА_1

придбана  ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу

від
05.11.2002  року, засвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського

міського
нотаріального округу  ОСОБА_6
(а.с.8).  Відповідно до  довідки

КП
ДМБТІ  від 20.04.2006 року №3695  право власності на квартиру АДРЕСА_1  зареєстровано за ОСОБА_2 ( а.с.

10).  28 листопада 1997 року був зареєстрований
шлюб між ОСОБА_2 Віталієм

Івановичем  і ОСОБА_2.
В шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а.с.25). В
ОСОБА_2 від першого шлюбу є неповнолітня

донька
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження ( а.с.25).
Шлюб між ОСОБА_1

і
ОСОБА_2   розірвано ( а.с. 26) .

Суд
не може прийняти до уваги  наданий суду
розрахунок  ОСОБА_2, щодо коштів, які
були залучені для  придбання спірної
квартири. Оскільки в

судовому
засіданні було встановлено, що в договорах купівлі-продажу вказана

інвентаризаційна
оцінка квартир, про  що і не заперечували
сторони.   Як

встановлено
в судовому засіданні ОСОБА_2  виконала
арифметичну підтасовку

суми.
Фактично  спірна квартира була придбана
за 5500 доларів США.

Той факт, що спірна квартира була придбана
сім'єю ОСОБА_2

підтверджується
показаннями свідків. Так, свідок ОСОБА_8, матір

позивача,
розповіла, що в 1998 році
відповідачка  проживала з її
сином  разом

з
нею в квартирі АДРЕСА_3.  Прожили  3-4

роки.
Спочатку була куплена однокімнатна квартира
в ній було зроблено ремонт.

Дуже
чекала, що після завершення ремонту сім'я сина переїде в однокімнатну

квартиру.
Однак  квартира здавалася  в оренду.
Тому продавши свою трикімнатну

квартиру,
вона дала сім'ї сина  для покупки спірної
квартири  1800 доларів США.

Гроші
давала в присутності невістки.  Оскільки
грошей було не достатньо, то

додатково  взяла в борг у сусідки 300 доларів США . В
спірній квартирі було

зроблено
ремонт і сім'я її сина проживала в спірній квартирі.   Розповіла, що

відповідачка
не могла відкладати гроші, оскільки їм завжди не вистачало

грошей.

Свідок ОСОБА_9 , сусідка , розповіла , що
в її присутності мати

позивача  ОСОБА_8
брала в борг у сусідки  ОСОБА_10
300 доларів США,

для
покупки двохкімнатної квартири для сім'ї сина, оскільки не вистачало

грошей.

Свідок ОСОБА_10 , колишня
сусідка,  розповіла про те, що знає сім'

ю
ОСОБА_2  більше 30 років.  Мати позивача брала в неї в борг 300 доларів
США

для  покупки квартири . Спірна квартира була
придбана для сім її.

Свідок
ОСОБА_11, матір відповідачки,
також вказала  що  спірна

квартира  була придбана
за 5500 доларів США  і те що
квартира  була придбана

для
сім'ї доньки.

В
ході судового розгляду
встановлено, що спірна
квартира  була

придбана
відповідачкою в період шлюбу,   на гроші,
що належали подружжю та

коштів
які надали батьки.

Згідно ст. 60 СК України   майно, набуте подружжям за час шлюбу,

належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно до ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом

права
спільної сумісної  власності подружжя,
частки майна  дружини  та чоловіка

є
рівними.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК
України майно,  набуде  подружжям за

час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено

договором
або законом.

Суд не вбачає підстав для
відступу від засади рівності часток

подружжя,
відповідно до ч.2,3 ст.70 СК України.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач вимушений був

виселитися
із спірної квартири та орендувати собі житло, оскільки відповідачкою

були
створені неможливі умови проживання. Не мешкаючи в спірній квартирі він

не
оплачував комунальні платежі оскільки несе затрати по оренді житла.  Позивач

працював
водієм.  Постановою  Індустріального районного суду від 04
жовтня

2006
року був позбавлений права керування
транспортними засобами строком на

шість
місяців.  Тому  вимушений був звільнитися із роботи і шукати
іншу роботу.

Відповідно
до листа виконавчого комітету Індустріальної районної у м.

Дніпропетровську  ради від 03.04.2006 року №0-3    ОСОБА_8 наймає

квартиру  і на вихідні
забирає малолітнього сина до себе. Крім того, як

показав
позивач і не заперечувала відповідачка,
він  купував малолітньому сину

зимовий
одяг, взуття.

Виходячи з вищевикладеного,
суд вважає за  необхідне уточнені

позовні
вимоги    ОСОБА_1 задовольнити та
визнати  за ним право власності

на 1/2 частину  спірної квартири АДРЕСА_1 в задоволені зустрічної
позовної заяви ОСОБА_2

відмовити.

Керуючись:  ст.ст. 60,
65, 69,70,71 СК України, ст. 368 ЦК України,

ст.ст.
11, 15 , 31, 60,  88, 212-215 ЦПК України
, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги   ОСОБА_1
- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право  власності на ?  частину

квартири
яка є спільною сумісною власністю подружжя, та розташована за адресою

АДРЕСА_1.

В
зустрічній позовній заяві  ОСОБА_2 -
відмовити.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк, з дня

проголошення
рішення, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги, або без подання заяви про апеляційне

оскарження,
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з  дня

проголошення
рішення.

Суддя

Л.П. Слюсар