Справа   №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
червня 2007 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
судді Дубае Т.В.,  при секретарі Рудіч М. П.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Києві справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення строку на
прийняття спадщини,  визнання права
власності на 1А частину будинку,
визнання заповіту недійсним-

встановив:

У
березні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до відповідачів,  просив продовжити йому строк для прийняття
спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1його баби ОСОБА_6 та визнати за ним право
власності на 1А частину будинку АДРЕСА_1.

Позовні
вимоги обґрунтував тим,  що не вчиняв
жодних дій по прийняттю спадщини,  оскільки
відповідачі весь час стверджували,  що
баба ще за життя подарувала свій будинок внучці ОСОБА_3. Проте лише недавно
позивач дізнався,  що ніякого договору
дарування не було,  а спадщину прийняв її
син (одночасно батько відповідачів) ОСОБА_7.,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і після смерті якого відповідачі успадкували
спірний будинок.

Тому
позивач просив продовжити йому строк на прийняття спадщини після смерті баби та
визнати за ним право власності на 1А частину будинку в порядку спадкування.

В ході
розгляду справи позивач змінив позовні вимоги. Посилаючись на те,  що під час розгляду справи дізнався,  що баба за життя,  а саме 22 березня 1978 року склала заповіт на
ім"я ОСОБА_7.,  проте вказаний
заповіт не підписувала,  а його підписала
від бабиного імені Торбенко,  просив
визнати згаданий заповіт недійсним,
оскільки баба була письменною. До того ж вона не могла заповісти будинок
молодшому синові,  бо на той час ще був
живий старший син - батько позивача.

У квітні
2007 року позивач ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом до відповідачів,  просив продовжити йому строк для прийняття
спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1його баби ОСОБА_6 та визнати за ним право
власності на 1А частину будинку АДРЕСА_1.

Позовні
вимоги обгрунтував тим,  що не вчиняв
жодних дій по прийняттю спадщини,
оскільки відповідачі весь час стверджували,  що баба ще за життя подарувала свій будинок
внучці ОСОБА_3. Проте лише недавно позивач дізнався,  що ніякого договору дарування не було,  а спадщину прийняв її син (одночасно батько
відповідачів) ОСОБА_7.,  який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 і після смерті якого відповідачі успадкували спірний будинок.

Тому
позивач просив продовжити йому строк на прийняття спадщини після смерті баби та
визнати за ним право власності на 1А частину будинку в порядку спадкування.

В ході
розгляду справи позивач змінив позовні вимоги. Посилаючись на те,  що під час розгляду справи дізнався,  що баба за життя,  а саме 22 березня 1978 року склала заповіт на
ім"я ОСОБА_7.,  проте вказаний
заповіт не підписувала,  а його підписала
від бабиного імені Торбенко,  просив
визнати згаданий заповіт недійсним,
оскільки баба була письменною. До того ж вона не могла заповісти будинок
молодшому синові,  бо на той час ще був
живий старший син - батько позивача.

Ухвалою Києво-
Святошинського райсуду справи
об"єднанні в одне провадження.

В судовому
засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги.

Відповідачі та
представник відповідачки ОСОБА_3позов не визнав.

Заслухавши
пояснення представників сторін,
показання свідків,  дослідивши письмові
докази,  суд відмовляє у задоволенні
позову.

Відповідно
до ч. 1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків,  встановлених
статтею 61 цього Кодексу.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ІНФОРМАЦІЯ_1померла ОСОБА_6 після смерті якої відкрилася спадщина на будинок
АДРЕСА_1. Так як 22 березня 1978 року ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно
своєму сину ОСОБА_7.,  то 16 червня 1979
року нотаріальною конторою свідоцтво про право за заповітом було видано
ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_7. Спадщину після його смерті прийняли його дружина ОСОБА_5. та
його діти - відповідачі у справі,  що
стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 9 вересня 1988
року.

За таких
обставин позивачі не могли спадкувати після смерті баби за законом,  оскільки спадкування відбулося за
заповітом.  Тому немає будь-яких підстав
для продовження позивачеві строку для прийняття спадщини. Немає підстав для
визнання складеного бабою заповіту недійсним,
крім того позивачем пропущено встановлений законом 3-річний строк
позовної давності.

На
підставі викладеного,   ст.  1272, 215 ЦК України 2003 року,
ст.  550 ЦК України 1963
року,  керуючись  ст.
ст.  60,  212 -215,
218 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про поновлення строку на прийняття спадщини,  визнання права власності на % частину
будинку,  визнання заповіту недійсним

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.