АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

8 лютого 2007 року                                                                                   м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого   - ВадовськоїЛ.М.,

суддів                - Ващенко Л.Г.,

Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі - Боднар М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
майнової та моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 червня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1,
звернувшись 16 грудня 2005 року до суду з вищеназваним позовом , вказав, що 14 серпня 2005 року о 13 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Буніна та
Катерининської в м. Одесі з вини відповідача мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було механічно пошкоджено
керований ним автомобіль марки «TOYOTA CARINA E» , реєстраційний номер НОМЕР_1. Позивач
просив стягнути з відповідача на відшкодування заподіяної аварійним пошкодженням автомобіля майнової шкоди 14 562 грн. 69
коп., спричиненої обставинами дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди 5
000 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, мотивуючи відсутністю вини в дорожньо-транспортній
пригоді.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 червня 2006 року позов задоволено частково, стягнуто на користь позивача з відповідача на
відшкодування майнової шкоди 14 562 грн. 70 коп., моральної шкоди 3 000 грн., судових витрат 510 грн. 28 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати , ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Справа № 22 ц - 65 - 2007                                                         Категорія 23

Головуючий у першій інстанції
Загороднюк В.І. Доповідач Вадовська Л.М.

2.

Неправильність рішення апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду з таких підстав.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана
майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа , яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними
діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Встановлено, що 14 серпня 2006 року о 13 годині 30 хвилин на перехресті вулиць Буніна та Катерининської в м. Одесі мала місце дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої зіткнулися
автомобіль «TOYOTA CARINA E» , реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіль «АЗЛК» - 2141, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2.

Згідно висновку , складеного 23 вересня 2005 року інспектором дізнання групи дізнання ВЗДП ДПС УМВС України в Одеській області за
наслідками розгляду матеріалів дорожньо-транспортної
пригоди, причиною такої стало порушення водієм ОСОБА_2 вимог пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, що
виразилось у здійсненні водієм виїзду на регульоване
перехрестя на заборонний сигнал світлофору (а.с.27).

28 вересня 2005 року у відношенні ОСОБА_2. було
складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України,
згідно якого ОСОБА_2, керуючи автомобілем «АЗЛК» - 2141 , реєстраційний
номер НОМЕР_2, на порушення вимог пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху виїхав на перехрестя вулиць Буніна та Катерининської в м. Одесі на заборонний сигнал
світлофору та допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CARSNA Е» , реєстраційний номер НОМЕР_1, що здійснював
проїзд перехрестя на дозвільний сигнал світлофору.

Згідно висновку НОМЕР_3 комісії
спеціалістів -товарознавців лабораторії експертних досліджень «Пале» по
визначенню відновлюваного ремонту та матеріального збитку, завданого володільцю
автомобіля «TOYOTA CARINA E» , реєстраційний номер НОМЕР_1, сума матеріального збитку,
заподіяного внаслідок аварійного пошкодження автомобіля , визначена рівною
14 562 грн. 69 коп.(а.с.9-19).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив, що між сторонами склалися
правовідносини по відшкодуванню шкоди і такі правовідносини регулюються
статтями 1166, 1167 ЦК України. Зобов'язуючи ОСОБА_2.
відшкодувати ОСОБА_1 майнову та моральну шкоду, суд
виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини
відповідача.

Колегія суддів вважає, що зазначення ст. 1172 ЦУ України є помилковим і підлягає виключенню, а
в іншій частині висновок суду вказує на правильне застосування норм матеріального права та відповідає обставинам
дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання апелянта на те, що докази його вини в дорожньо-транспортній
пригоді як такі відсутні, оскільки скасовано
постанову судді про притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України, безпідставні.

Встановлено, що постановою судді
Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2005 року провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням
строку притягнення до адміністративної
відповідальності (а.с.7). При скасуванні цієї постанови

3.

апеляційний
суд виходив з порушень норм процесуального права, а саме незавчасного повідомлення ОСОБА_2. про розгляд справи. При цьому
спростувань висновків судді щодо вини ОСОБА_2. в скоєнні
правопорушення постанова , на яку посилається апелянт
як на доказ відсутності своєї вини, не містить (а.с.28).

Згідно п.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з
питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що дорожньо-транспортна пригода мала місце, учасниками такої були сторони у
справі. Щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди та вини учасників такої
судом першої інстанції допитано сторони, свідків, досліджено матеріали,
зібрані інспектором дізнання тощо.

Апелянт як на доказ відсутності його вини в дорожньо-транспортній пригоді посилається на свідчення ОСОБА_3 про те, що він
здійснював проїзд перехрестя на дозвільний сигнал світлофору.

Оцінивши дані доводи апелянта в сукупності з іншими доказами, колегія
суддів визначилась таким чином.

Встановлено, що на місці дорожньо-транспортної пригоди 14 серпня 2005 року було складено в присутності ОСОБА_2. та ОСОБА_1 протокол огляду місця пригоди, де в графі «встановлені при здійсненні
огляду очевидці» внесено дані лише про ОСОБА_4.
Відомості про інших очевидців дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі і про ОСОБА_3, відсутні. Водій ОСОБА_4 рухався в
тому ж самому напрямку , що і водій ОСОБА_2 Будучи неодноразово Допитаним , ОСОБА_4 послідовно відтворював обстановку , що передувала зіткненню, при тому його пояснення не суперечать поясненням ОСОБА_2. щодо дій останнього до
безпосереднього виїзду на перехрестя. Свідок ОСОБА_4 категорично стверджував,
що ОСОБА_2 здійснив виїзд на перехрестя на заборонний сигнал
світлофору. До того ж свідок заявив , що автомобіля «таксі» під керуванням водія ОСОБА_3 на момент пригоди перед виїздом на
перехрестя не було. Щодо пояснень свідка ОСОБА_3, то вони не є такими послідовними та детальними, як
свідчення ОСОБА_4.

Крім того, із пояснень ОСОБА_2. дізнанню та суду, зі змісту скарг
останнього на дій інспектора дізнання
вбачається, що безпосередньо перед виїздом на перехрестя увага водія ОСОБА_2. була зосереджена не на світлофор , а на об'їзд перешкоди на його смузі руху (ремонтні, дорожні знаки) та перехід на іншу смугу руху,
при цьому ці дії мали місце після того, як водій ОСОБА_2 визначився з сигналом
світлофору, що був за перехрестям. Слід зазначити , що світлофор перед виїздом на перехрестя дозвільний сигнал для руху не показував, про що не заперечує і сам
ОСОБА_2 Слідуючи з пояснень останнього, у своєму русі він орієнтувався по сигналу іншого
світлофору, а саме того, що знаходився за перехрестям. Зі схеми пригоди,
складеної інспектором дізнання на місці пригоди, вбачається , що світлофор, який був за перехрестям, регулював рух транспорту по вул. Єкатерининській, а не вул. Буніна, з
якої проводив виїзд на перехрестя ОСОБА_2

З огляду на викладене, колегія судців вважає, що доказів , які б безспірно вказували на
відсутність вини водія ОСОБА_2. в дорожньо-транспортній пригоді, останнім не надано. Доводи апеляційної скарги висновків
суду щодо вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді не спростовують. Тому
відповідач, як водій транспортного засобу,
несе відповідальність за шкоду, завдану керований ним джерелом підвищеної
небезпеки.

Розмір відшкодування майнової шкоди
позивачем заявлено у розмірі 14 562 грн. 69 коп. Суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування
майнової

4.

шкоди рівним 14 562 грн. 69 коп. Підстав для перегляду розміру
відшкодування в цій частині вимог колегія суддів не
вбачає, оскільки такі обгрунтовані належними та допустимими
доказами.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди, спричиненої обставинами дорожньо-транспортної
пригоди, заявлені у розмірі 5
ООО грн.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної
шкоди доведені, однак при визначені розміру відшкодування такої шкоди суд
першої інстанції не достатньо врахував обсяг завданих
моральних та фізичних страждань , характер тривалості таких, істотність змушених змін у життєвих стосунках, намірів, з
якими діяла особа, що спричинила шкоду, тощо. Доводи апелянта в цій частині
вимог підлягають частковому задоволенню, а моральна шкода - присудженню до
стягнення у розмірі 1
ООО грн. 00 коп.

Невідповідність висновків суду обставинам справи в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, згідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення
суду.

Судові витрати, що підлягають присудженню з відповідача на користь
позивача, складають 510
грн. 28 коп.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 червня 2006 року -змінити, виклавши
резолютивну частину рішення в новій редакції.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 14 562 грн. 69 коп.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 510 грн. 28
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.