Справа № 22ц- 42/2007
р.                           Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна       Доповідач - Коренькова З.Д.
УХВАЛА

Іменем України

03 січня
2007 року                                                                          м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого:        Коренькової З.Д.,

суддів:                   Ішутко
В.М.,            Скрипки А.А.,

при секретарі:       Куксі М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду від 02 листопада 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

встановив:

Рішенням Борзнянського районного суду від 02 листопада 2006
року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, стягнуто
на її користь з ОСОБА_3 1753
грн. 25 коп., з ОСОБА_1 -
751 грн. 39 коп. матеріальної
шкоди, та на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 - 700 грн., а з ОСОБА_1 -
300 грн.. На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати і постановити нове про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2.

В своїй скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд постановив незаконне і
необгрунтоване рішення, неповно з"ясував обставини справи. В судовому
засіданні було встановлено факт його недбалості, як власника транспортного
засобу, внаслідок чого сталося ДТП. Однак, такий висновок суду не підтверджений
ніякими доказами. Відсутня в рішенні мотивація про відповідальність
відповідачів в пропорції 70
% ОСОБА_3 і ЗО % ОСОБА_1. Витрати позивачки на
лікування і на санаторно -
курортне лікування не підтверджені належними доказами.
Також, не надано позивачкою доказів заподіяння їй моральної шкоди на суму 1000 грн., суд же не звернув на це уваги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з того, що
шкода, яка була заподіяна позивачці, доведена і відшкодувати її мають обидва
відповідачі на підставі ч.4 ст. 1187 ЦК України з
урахуванням ступеня відповідальності кожного. Оскільки, відповідач ОСОБА_1
власник транспортного засобу, він має відшкодувати шкоду в розмірі ЗО %, а ОСОБА_3, яка є його дочкою, та яка була за кермом автомобіля - має відшкодувати шкоду в розмірі 70 %. Визначаючи такий
розмір моральної шкоди, суд вийшов із засад розумності і справедливості,
врахувавши ступінь вини відповідачів, та визначив розмір моральної шкоди - 1000 грн., меншу суму, ніж просила позивачка.

Вислухавши суддю -
доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про стягнення шкоди з відповідачів у
відсотковому відношенні, суд обгрунтовано виходив з того, що шкода має бути
відшкодована позивачці саме на підставі ч.4 ст.1187 ЦК України, оскільки, в даному випадку ДТП сталася через неправомірне
заволодіння відповідачкою ОСОБА_3 транспортним засобом, власником якого є
ОСОБА_1, і цьому сприяла недбалість останнього. Суд, також вірно визначив
частки відшкодування, врахувавши всі обставини, що мають значення для справи.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 з приводу не підтвердження позивачкою її витрат на лікування після
отриманої травми і витрат, які будуть понесені вподальшому на
санаторно-курортне лікування, адже, в матеріалах справи містяться довідки на
(а.с. 6,
7, 10), які є доказом вже витрачених коштів ОСОБА_2 на лікування
і придбання ліків, а також підтверджені майбутні витрати для проведення
лікування в санаторії, що підтверджується відповідною довідкою для отримання
путівки.

Також, апеляційний суд погоджується з визначеним розміром моральної шкоди
та не сприймає до уваги доводів апелянта щодо ненадання позивачкою доказів
заподіяння такої шкоди, та вважає, що визначаючи такий розмір відшкодування,
суд першої інстанції вірно врахував стан здоров"я позивачки, обсяг
страждань через ушкодження її здоров"я, тяжкість вимушених змін у її
життєвих стосунках та інші обставини, керуючись ст. 23, 1167 ЦК України та Постанови Пленуму ВСУ України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Дана сума відшкодування є
сумою, яка відповідає вимогам розумності, справедливості та виваженості.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги, які б давали підстави для скасування рішення суду, та
задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 -
315, 317, 319, 325   ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду від 02 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її ухвалення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі двох місяців після
набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.