АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________ у м. ФЕОДОСІЇ_______________________________
Дело № 22ц-357ф /2007 р.                            Головуючий першої
Трубніков Ю.Л. Суддя-
доповідач Моісеєнко Г Л.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
лютого місяця   13 дня колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії в складі: Головуючого, судді   -
Моісеєнко Т.І.

Суддів- Іщенка В.І., Мамасуєвої Л.О..

при секретарі
Піцик Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії
Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Кіят», Уварівської сільської
ради про спонукання до виконання рішення суду про виплату заборгованості з
заробітної плати, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Уваровської
сільської ради на рішення Ленінського районного суду від 06.12.2006р,.-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся в суді з позовом до ліквідаційної комісії Сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Кіят», Уварівської сільської ради про спонукання до
виконання рішення суду від 02.03.2000
року про виплату заборгованості з заробітної плати в розмірі 6620 грв., стягнення
моральної шкоди в розмірі 5000
грв.

Позовні вимоги
мотивовані тим. що рішенням Ленінського районного суду від 02.03.2000 року з ПКАП
«Приазов.є». правонаступником якого є СВК «Кіят». на його користь була стягнута
заборгованість з заробітної плати. Зазначене рішенням суду не було виконано. З 2003 року СВК «Кіят»
знаходиться у стадії ліквідації. За його
згодою, ліквідаційна комісія СВК «Кіят» 11 .02.2003 року склала акт про оцінку дорожньої плити в районі молочнотоварної ферми, що
належала кооперативу, і прийняла рішення в рахунок заборгованості по заробітній
платі видати йому 200 штук
зазначених дорожніх плит на суму 2200
грв. що підтверджене накладной
НОМЕР_1 від 11.02.2003
року.

Позивач вважає,
що з вини Уварівської сільської ради, яка неправомірно прийняла зазначені
дорожні плити у комунальну власність рішенням виконкому НОМЕР_2 від 19.05.2003 року, він не
отримав належного йому майна, а також не було виконано рішення суду про
стягнення на його користь заборгованості з заробітної плати. Бездіяльність ліквідаційної комісії СВК «Кіят» по виконанню
рішення суду від 02.03.2000 року визнана неправомірною рішенням
Ленінського районного суду віл 19.09.2006
року.

Вважає, що  бездіяльністю і неправомірними діями
відповідачів йому спричинена

моральна
шкода, яку він оцінює в розмірі 5000
грв

Рішенням
Ленінського районного суду від 06.12..2006
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто на його користь з
Уварівської сільської ради в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 грн. В
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов
висновку про те. що ОСОБА_1 став власником дорожніх плит на підставі накладної від 11.02.2003
року, а виконкомом Уварівської сільської ради зазначені плити прийняти в
комунальну власність лише 19.05.2003 року. Суд вказав. що зазначені дії
сільської ради потягли за собою невиконання рішення суду про стягнення
заборгованості з заробітної плати та заподіяли позивачу моральну шкоду.

Суд також дійшов
висновку про те,що належним відповідачем по справі є Уварівська сільська рада,
оскільки саме дії керівників Уварівської сільради перешкоджали виконанню
рішення суду від 02.03.2000
p..

На рішення суду
від 06.12.2006 року
Уварівською сільською радою подана апеляційна скарга, в який йдеться про
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_1.

Апелянт вважає,
що накладна на право отримання будь-якого товару, в даному випадку дорожніх
плит, видана ОСОБА_1 11.02.2003
року не є підтвердженням його права власності на зазначені плити. Апелянт
також вважає, що рішення виконкому Уварівської сільської ради НОМЕР_2 від
19.05.2003 року « Про прийняття на баланс
сільської ради бетонної дороги в комунальну власність» ніким не оскаржене, не скасоване
і не визнане не чинним, в зв'язку з чим суд дійшов неправильного висновку про
те, що Уварівська сільрада неправомірно перешкоджала ОСОБА_1 отримати дорожні
плити, оскільки зазначені плити належать територіальної громаді.

Крім того, апелянт вважає, що Уварівська сільська рада не є органом
виконання судового рішення від 02.03.2000 року про стягнення заборгованості, з заробітної плати на
користь ОСОБА_1. будь-яких постанов з виконавчої служби, про зобов'язання
виконати зазначене рішення суду, на адресу сільської ради не надходило.

Дослідивши
матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія судців вважає, що
апеляційна скарга Уварівської сільської ради підлягає задоволенню

З матеріалів
справи вбачається, що на виконанні ліквідаційної комісії СВК «Кіят» знаходився
виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду від 02.03.2000 року, про
стягнення заборгованості з заробітної плати на користь ОСОБА_1. направлений
державною виконавчою службою в Ленінському районі АРК у 2001 році ( а.с.4).

З матеріалів справи також вбачається, що коштів для виконання рішення суду ліквідаційна
комісія не мала і 11.02.
2003 році, за згодою ОСОБА_1 прийняла рішення про передачу останньому дорожніх
плит розміром 1,7 * 1,2 м,
встановлених в районі МТФ, у кількості 200
штук на суму 2200 грв., в
рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 02.03.2000 р. ( а.с.5.6).Зазначені
дорожні плити ОСОБА_1 не отримав, оскільки проти цього заперечувало керівництво
Уварівської сільської ради (
а.с.8). Судом
встановлено, що 19.05.2003
року виконкомом Уварівської сільської ради було прийнято рішення НОМЕР_2 про прийняття у
комунальну власність бетонної дороги у кількості 280 дорожніх плит (а.с.24-26).
тобто саме тих плит, які по накладній НОМЕР_1
від 11.02.2003
року були виписані ОСОБА_1.

Під час розгляду
справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що діями Уварівської
сільської ради позивачу спричинена моральна шкода, оскільки зазначені дії
сільської ради потягли за собою невиконання рішення суду про стягнення
заборгованості з заробітної плати.

З висновками суду першої інстанції
не можна поголитись, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам
справи.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що рішення виконкому Уварівської сільської ради НОМЕР_2 від 19.05.2003 року про
прийняття у комунальну власність бетонної дороги у кількості 280 дорожніх плит ні
ким не оскаржувались і набрало чинності. Колегія суддів вважає обгрунтованими
доводи апеляційної скарги про те. що бетонна дорога у кількості 280 дорожніх плит, є
комунальною власністю Уварівської сільської ради на підставі зазначеного
рішення виконкому.

Колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної скарги Уварівської сільради про те, що
позивачем не надано безперечних доказів, які підтверджують його право власності
на дорожні плити в кількості 200
штук. На підставі рішення суду від 02.03.2000
року ОСОБА_1. потрібно було сплатити заборгованість по заробітній платі у
грошовому вигляді. Вимоги про зміну порядку та способу виконання вказаного
судового рішення судом не розглядались. Договору дарування, купівлі-продажу,
міни, тощо дорожніх плит ,
укладеного між ліквідаційною комісією СВК «Кіят» та ОСОБА_1 суду не надано.
Накладна НОМЕР_1 від 11.02.2003 року не є
правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на майно.

Колегія суддів
вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що Уварівська сільрада
не є органом, на який покладено виконання рішення суду від 02.03.2000 року про
стягнення заборгованості з заробітної плати на користь ОСОБА_1. Дії сільської
ради про прийняття у комунальну власність бетонної дороги у кількості 280 дорожніх плит не
оскаржувались, не визнавались неправомірними, в зв'язку з чим не можна
погодитись з висновком суду про те, що неправомірними діями Уварівської
сільської ради позивачу спричинена моральна шкода.

Доказів того, що
між зазначеними діями сільської ради і моральною шкодою, заподіяною позивачу,
існує причинний зв'язок, суду не надано.

Відповідно до
ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх доводів та заперечень.

На підставі
викладеного, колегія суддів вважає рішення суду, у зазначеній частині розглянутих
позовних вимог, не заснованим на законі і підлягаючим скасуванню.

Рішення суду, в
частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про спонукання до
виконання рішення суду про виплату заборгованості з заробітної плати колегія
суддів вважає обґрунтованим, оскільки порядок виконання судових рішень
передбачений Законом України «Про виконавче провадження», яким за невиконання
судового рішення винна особа може бути притягнута до відповідальності. Крім
того, в зазначеній частині позовних вимог рішення суду не оскаржувались і не
може бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції , що передбачено ч.1 ст.303 ЦПК України.

Відповідно до
п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Керуючись ст.
ст.303, п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів судової палати по цивільних справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Уварівської сільської ради Ленінського району АРК -задовольнити .

Рішення
Ленінського районного суду від 06
грудня 2006 року, в
частині стягнення з Уварівської сільської ради на користь ОСОБА_1. 2500 грв. в
відшкодування моральної шкоди і державного мита в розмірі 17 грв. - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Кіят»,Уварівської сільської ради Ленінського району
АРК про стягнення моральної шкоди і держмита в дохід держави.

В решті рішення Ленінського
районного суду АРК від 06.12.2006
року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набуває чинності з дня
проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 2 місяців..