У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  17 травня        2007 року касаційну скаргу Державного
казначейства України  на рішення
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 січня 2007 року та  Апеляційного суду Миколаївської області від
14 березня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Держави Україна в
особі Державного казначейства України
про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2  звернулися до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що на протязі 2004 - 2005 років відносно них  порушувалися кримінальні справи за фактами
навмисного ухилення від сплати податків, службової недбалості тощо.

Вироком суду, скасованим ухвалою
суду апеляційної інстанції, їх було засуджено за ч. 2 ст. 367 КК України.

У грудні 2005 року
кримінальні справи було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1, ОСОБА_2 складу
злочину.

У зв'язку з викладеним
просили стягнути  на відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_1 120 000 грн., ОСОБА_2 - 150 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 3 січня 2007 року позов задоволено: постановлено стягнути з
Держави в особі Державного казначейства України на відшкодування моральної
шкоди на користь ОСОБА_1 120 000 грн., ОСОБА_2  150 000 грн.

Рішенням   Апеляційного суду Миколаївської області від
14 березня 2007 року зазначене рішення суду першої інстанції  змінено, розмір відшкодування моральної шкоди
визначено для ОСОБА_1 -
20 000 грн., ОСОБА_2 - 30 000 грн., постановлено здійснити стягнення за
рахунок коштів Державного бюджету України Державним казначейством України
шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України.

У обгрунтування касаційної скарги
Державне казначейство України
посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм
процесуального права, зазначає про незаконність і неогрунтованість судових
рішень  та ставить питання про їх
скасування й ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на відшкодування моральної
шкоди згідно із Законом України “Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового  слідства, прокуратури і
суду”.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд
визначив розмір відшкодування моральної шкоди з  урахуванням
обставин справи в межах, встановлених законодавством.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами  допущено порушення або неправильне
застосування норм  процесуального права,
яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не
викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за  позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Держави Україна в
особі Державного казначейства України
про відшкодування моральної  шкоди
за касаційною скаргою Державного казначейства України  на рішення Ленінського районного суду                             м. Миколаєва від 3
січня 2007 року та  Апеляційного суду
Миколаївської області від 14 березня 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України                                                      А.Г. Ярема