Справа
№22-ц-769/2007 рік           Головуючий 1 інстанції
Категорія: захист честі та гідності       Доповідач:
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 ЛЮТОГО 2007 РОКУ                                                             М
ХАРКІВ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у
складі:

Головуючого, судді Ситнік О.М.

Суддів Івах А.П., Ізмайлової Г.Н.,

За участі секретаря Андрійко О.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

На рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_4 року

За позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової
репутації та відшкодування моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

У ІНФОРМАЦІЯ_1 року до суду з
позовом звернувся ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової репутації. При
цьому вказував, що, з ІНФОРМАЦІЯ_2
року і по час звернення до суду ОСОБА_2. поширювала слухи, які порочать
його честь, гідність та ділову репутацію. ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона звернулася до нього з позовом і при
цьому написала, що його звільнено з роботи за скоєння аморального проступку. З
викладеними у її позові вимогами він не згоден. Цим спричинена йому моральна шкода, яка виразилася в переживаннях, постійному
стресі, підірвано його авторитет у колективі. Він не може вести нормальне життя
і перебуває у страсі перед майбутнім. Просив зобов'язати відповідачку
принести йому особисті вибачення та стягнути 50 тисяч морального збитку.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в результаті позову до нього
ОСОБА_2., судом було зроблено запити до ПТУ, управління освіти, Харківської
обласної державної адміністрації, КРУ,
прокуратури, в яких було вказано, що його звільнено за скоєння аморального
проступку, що і вважав порушенням його честі, гідності та ділової репутації.
Просив стягнути з ОСОБА_2. 25000
грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_4 року у позові ОСОБА_1. відмовлено, (а. с. 108-110).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні
вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, про
задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2. 25000 грн., бо позивачем надано до суду докази спричинення
моральної шкоди, які судом були не враховані. Вважав, що цим порушено його
право, передбачене ст.8 Конституції України. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3
приєдналася до апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, які з'явилися, вивчивши матеріали справи та
дослідивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не
підлягає.

Так, позивач
стверджував, що підставою для його звернення до суду була подача ОСОБА_2.
позову про захист честі, гідності та ділової репутації до нього. При цьому у позові вона вказувала, що ОСОБА_1
звільнено з роботи за скоєння аморального проступку. Також ОСОБА_2., як
заступник директора ПТУ, ІНФОРМАЦІЯ_5
року писала доповідну записку на ім'я директора, в якій вказувала про його
конфлікт з іншим колегою.

Вирішуючи
питання про застосування закону, що регулює спірні правовідносини, суд першої
інстанції правомірно послався на ст.7
ЦК України в

редакції 1963 року. При цьому
слід враховувати, що за п.3 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 28 вересня 1990 року „Про захист честі, гідності і ділової репутації",
у розвиток ст. 14 Закону
України „Про інформацію", під поширенням відомостей
слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням
засобів масової інформації, викладених у характеристиках, заявах, листах,
адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій
формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Разом з тим, у
п.4 вказаної постави передбачено, що у порядку цивільного судочинства не можуть
розглядатися позови про спростування відомостей, які містяться у судових
рішеннях, для оскарження яких законом встановлено інший порядок.

Це роз'яснення
слід розуміти таким чином, що відомості, які, за думкою позивача, порочать його
честь, гідність та ділову репутацію, викладені у позові, відзиві на позов,
зустрічному позові, в інших судових документах, та не знайшли свої вираження та
оцінку у відповідних судових актах.

Вказані ж у
позові ОСОБА_1 відомості стосовно його звільнення за аморальну поведінку були предметом розгляду у суді та знайшли своє
відображення та оцінку в рішенні Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_6
року та в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Крім того,
запити до різних інстанції були зроблені судом за клопотанням сторони, що
відповідало вимогам ЦПК України.

Відмовляючи у
позові про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції послався як на підставу цього, відмову у позові про захист
честі, гідності, та ділової репутації.

Вирішуючи дані
вимоги, слід мати на увазі, що для відшкодування моральної шкоди, відповідно до
загальних підстав деліктної відповідальності, необхідний склад правопорушення,
а саме, наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний
зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. У даному
випадку такий склад правопорушення з боку ОСОБА_2. відсутній.

Звертаючись із
позовом до суду, ОСОБА_2. реалізувала своє право, передбачене ст.55 Конституції
України на судовий захист своїх прав та інтересів. Статті 8, 22 Конституції
України, передбачають принцип верховенства права та гарантованість конституційних
прав і свобод. При цьому у рішенні суду першої інстанції наведено конституційні права відповідача, як підстава для
відмови від позову, що свідчить про дотримання з боку суду зазначених
вимог Конституції України.

Колегія суддів
вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, п. 1 ч. І ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова від ІНФОРМАЦІЯ_4
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом 2
місяців із дня її проголошення.