У х в а л а

і м е н е м   у к р а ї н и

6 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Пшонки М.П.,

суддів:
Берднік І.С.,
Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,                       Прокопчука Ю.В., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Київської міської дирекції
Національної акціонерної страхової компанії (далі - НАСК) “Оранта”,
Деснянського відділення НАСК “Оранта”, НАСК “Оранта” про відшкодування суми
страхового відшкодування, збитків, моральної шкоди, за касаційною скаргою
представника НАСК “Оранта” на рішення Солом'янського районного суду м. Києва
від 9 вересня 2005 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2006
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2003 року
між ним і Деснянським відділенням НАСК “Оранта” на період до 28 листопада 2004
року укладено договір страхування КАСКО, страхування цивільної відповідальності
та страхування від нещасного випадку автомобіля “Фольксваген-Пассат”, номерний
знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2. 28 листопада 2003 року ОСОБА_1 оплатив
страховий платіж у сумі 6 843 грн. 95 коп. 16 листопада 2004 року застрахований
автомобіль було викрадено й за  цим
фактом порушено кримінальну справу. 18 листопада 2004 року він, позивач,
звернувся до НАСК “Оранта” про настання страхового випадку - викрадення - та
виплату страхового відшкодування, але розрахунки згідно зі страховим договором
проведені не були. Крім того, неправомірними діями відповідачів ОСОБА_1
заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 9 вересня 2005
року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь
позивача страхове відшкодування в сумі 123 039 грн., пеню за прострочення
виконання умов договору в сумі 332 205 грн.30 коп., 992 грн.79 коп. за
прострочення грошового зобов'язання, неустойку в розмірі 2 730 грн. 45 коп. та
моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а всього 463 897 грн. 54 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2006 року рішення
районного суду скасовано в частині стягнення 2 730 грн. неустойки та 992 грн.
79 коп. за прострочення грошового зобов'язання й ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову в цій частині відмовлено. Зменшено загальну суму, яка
стягнута солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1, до 460 174 грн. 30 коп. У
решті - рішення суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі представник НАСК
“Оранта” ставить питання про скасування постановлених у справі судових рішень і
ухвалення нового рішення про відмову в позові, мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд визнав факт викрадення в
нього автомобіля. При цьому суди дійшли висновку про те, що оскільки договір
страхування на викрадений автомобіль укладався між позивачем та відповідачем,
то ОСОБА_1 має право вимагати виконання умов договору.

Проте повністю з цим висновком суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2003 року
НАСК “Оранта” за заявою позивача укладено договір страхування транспортного
засобу - автомобіля “Фольксваген-Пассат”, номерний знак НОМЕР_1, 2003 року
випуску, на страхову суму 132 300 грн.

Згідно з договором страхування автомобіля його угон
віднесено до страхового ризику і в разі його настання відшкодування має
проводитися в розмірі прямого збитку, але цей розмір не повинен перевищувати
страхові суми (п. 17 ст. 9 Закону України “Про страхування”).

Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України “Про
страхування” підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або
страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку.
Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови
у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

З матеріалів справи вбачається, що умовами договору
страхування, підписаного сторонами, передбачено, що страхувальник зобов'язаний
надати достовірну інформацію страховикові щодо об'єкта страхування, умов
користування та про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для
страхового випадку .

У порушення статей 60, 212. 213 ЦПК України суд не дав
належної оцінки поясненням відповідача про те, що при укладенні страхового
договору автомобіль знаходився в міжнародному розшуку Інтерпол за системою
“Угон”. Посилання в рішенні на те, що у свідоцтві про реєстрацію ТЗ серії ТРТ
№НОМЕР_2 від 19 листопада 2003 року ці обставини були зазначені, потребують
додаткової перевірці.

Крім того, з письмового повідомлення Державної митної
служби України вбачається, що інформація щодо перетину митного кордону України
та митного оформлення спірного автомобіля по торговому та неторговому обігу в
базах даних Єдиної автоматизованої інформації системи Державної митної служби
України не виявлено.

Суд не перевірив доводи страховика щодо нелегального
ввезення на українську митну територію спірного автомобіля, про що ОСОБА_1
страховій компанії не повідомив.

Не дав суд ніякої оцінки й письмовій заяві позивача від
28 листопада 2003 року, в якій він зазначив, що власником спірного автомобіля є
він - ОСОБА_1, а також письмовому повідомленню ГУ МВС України в м. Києві від 27
квітня 2005 року, в якому вказано, що власник автомобіля - ОСОБА_2. -
зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку в м. Києві не значиться (а.
с. 11, 38).

У той же час у реєстраційному талоні, який позивач надав
відповідачу, зазначено, що власник автомобіля зареєстрований у АДРЕСА_1

Змінюючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва не надала
відповіді на всі доводи апеляційної скарги, чим порушила вимоги ст. 303 ЦПК
України.

Крім того, суду необхідно уточнити межі відповідальності
всіх відповідачів.

За таких обставин, керуючись статтями 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Національної акціонерної
страхової компанії “Оранта” задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 9
вересня 2005 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

І.С. Берднік   А.В. Костенко    Н.П. Лященко   Ю.В. Прокопчук