Справа № 22-ц-1397                                    Головуючий у
Категорія 44                                                  Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем   України

06 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого -
Попруги СВ.,

суддів                               - Сибільової
Л.О., Кононенко О.Ю.,

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

та осіб, які беруть участь у справі - позивачки ОСОБА_1, представника
позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

на рішення Охтирського міскрайонного суду Сумської області від 03 вересня
2007 року

та на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14
вересня 2007 року про відмову в ухваленні додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа -
Державна виконавча служба Охтирського міськрайонного управління юстиції, про
визнання особи такою, що втратила право вимагати виконання рішення суду,

встановила:

Зазначеним рішенням суду від 03 вересня 2007 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою суду від 14 вересня 2007 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в
задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по даній справі.

В апеляційній скарзі на рішення суду позивачі,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне
з"ясування обставин, що мають значення для справи, просять рішення скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, або передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначають, що звернулись до суду за
захистом своїх прав, і відмовити в цьому захисті згідно ч.3 ст. 16 ЦПК України
суд міг лише в разі порушення ними положень ч. ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, чого
суд не встановив, в рішенні не вказав, які саме права і охоронювані законом
інтереси ОСОБА_5 позивачі продовжують порушувати. Суд також не зазначив
цивільних прав, які виникли та існують у ОСОБА_5 на підставі рішення
Охтирського міськрайонного суду від 31.01.2002 року, не залучив до участі у
справі орган місцевого самоврядування.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду позивачі, посилаючись
на порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу скасувати та
вирішити питання по суті. Вважають невірним висновок суду про те, що вони
просили змінити боржника та виконавця у виконавчому провадженні, оскільки вони
просили визнати, що ОСОБА_5 не повинен вимагати виконання рішення саме від них.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки
та представника позивачів, які підтримали скарги з викладених в них мотивів,
відповідача, який заперечує проти скарги та вважає рішення та ухвалу суду
вірними, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення та ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню.

Позивачі свої вимоги мотивували тим, що рішенням Охтирського міського суду
від 31.01.2002 року були задоволені позовні вимоги їх сусіда ОСОБА_5 до них про
усунення перешкод в користуванні його домоволодінням, їх зобов"язано
прибрати з його земельної ділянки меліоративну канаву і перенести її на місце,
яке було вказано на генеральному плані згідно рішення Охтирського міськвиконкому
від 27.04.1972 року. На даний час ОСОБА_5 став власником своєї земельної
ділянки, яка надавалась йому під забудову, але не всієї. Від частини земельної
ділянки, на якій знаходиться спірна водостічна канава, відповідач відмовився
сам, підписавши акт встановлення меж. Земельна ділянка з водостічною канавою
залишилась у комунальній власності міської ради, права користування цією
частиною земельної ділянки ОСОБА_5 не має.

Просили визнати відповідача таким, що втратив право вимагати виконання
рішення суду про прибрання з його земельної ділянки меліоративної канави, і,
оскільки ОСОБА_6
сам ліквідував порушення його права вільно розпоряджатися своєю землею,
визнати рішення Охтирського міського суду від 31 січня 2002 року, що захищало
права ОСОБА_6 на
землю, яка йому вже не належить , таким, що втратило чинність, оскільки
порушення прав припинене.

07.09.2007 року від представника позивачів ОСОБА_4 та позивачки ОСОБА_1 до
місцевого суду надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення по справі, в
якій вони посилались на те, що вони в своїх поясненнях суду просили визнати
міську раду, як теперішнього єдиного власника і користувача землею, на якій
знаходиться водостічна канава, відповідачем, який за зміною правовідносин
повинен виконувати рішення суду про захист порушеного права ОСОБА_5 Цю вимогу
суд не вирішив. Просили суд постановити додаткове рішення, яким визнати ОСОБА_5
таким, що має право за зміною обставин вимагати виконання судового рішення від
31.01.2001 року від міської ради, а не від родини ОСОБА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що рішення,
винесене судом, обов'язкове до виконання, питання, які ставлять позивачі,
повинні вирішуватись в порядку виконання зазначеного рішення суду, а тому
правових підстав для задоволення їх вимог немає.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 8, 124 ч. 5 Конституції України, на які послався суд,
нормам розділів У1-УП ЦПК України, які регламентують процесуальні питання,
пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, та судового контролю
за виконанням судових рішень.

Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного
суду від 31.01.2002 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Сумської області від 15.04.2002 року, зобов"язано ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 домоволодінням, що знаходиться
АДРЕСА_1, а саме перенести меліоративну канаву на місце, як це вказано в
генеральному плані забудови домоволодіння згідно рішення Охтирського
міськвиконкому № 8 від 27 квітня 1972 року. Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням залишені

без
задоволення. Рішення суду перебуває на виконанні у відділі Державної виконавчої
служби Охтирського міськрайонного управління юстиції.

Доводи позивачів про те, що в результаті отримання ОСОБА_5 Державного акту
на право приватної власності на землю частина земельної ділянки, на якій
розташована спірна канава, стала землею міської ради, є безпідставними,
оскільки обставини, на які посилаються позивачі, мали місце до винесення судом
рішення в 2002 році, враховані судом при його винесенні. На зазначені обставини
вони посилались при зверненні до суду про перегляд рішення суду від 2002 року за
нововиявленими обставинами, були предметом дослідження суду і в задоволенні їх
заяви про перегляд рішення з цих підстав також було відмовлено. Крім того, їх
посилання на те, що права ОСОБА_5 вже не порушуються, не грунтуються на
матеріалах справи.

Суд при винесенні рішення від 31 січня 2002 року
встановив, що члени сім'ї ОСОБА_1 перенесли канаву в інше місце, її знаходження
саме там порушує права ОСОБА_5, тому меліоративну канаву слід перенести на
місце, як це вказано генеральним планом забудови їх домоволодіння.

Суд вірно визначився в тому, що суть позовних вимог полягає в заміні
боржника в справі на стадії виконання рішення суду. Підстави для захисту прав
позивачів способом, на якому вони наполягають, відсутні, а тому рішення суду
узгоджується і з ст. 16 ЦК
України.

Рішення суду першої інстанції ухвалене в межах позовних
вимог, заявлених

позивачами. Посилання апелянтів на те, що вони в своїх
поясненнях просили суд, в

разі визнання              ОСОБА_5
таким, що ще не втратив права вимагати

виконання
судового рішення за 2002 рік, визнати, що ОСОБА_5 має право звернутися з
вимогою змінити виконавця у виконавчому провадженні, не заслуговують на увагу.
Така позовна заява, в тому числі і щодо права ОСОБА_5 вимагати виконання
рішення суду за 2002 рік від міської ради, позивачами, всупереч вимогам ст. 119
ЦПК України, не подавалась.

Суд першої інстанції вірно послався на відсутність підстав згідно ст. 220
ЦПК України для ухвалення додаткового рішення.

Рішення та ухвала суду постановлені на підставі вірно встановлених обставин
справи та відповідних їм правовідносин, доводи апеляційних скарг їх не
спростовують, а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня
2007 року та ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14
вересня 2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.