У Х В А Л А ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

31 січня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства “Демітекс” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою  Відкритого
акціонерного товариства “Демітекс” на ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 26 серпня  2004 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2003 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства
“Демітекс” (далі - ВАТ “Демітекс”) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 12.11.2003 р. його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП
України з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки фактично
скорочення штату працівників не відбулося.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від  23.04.2004 р. у позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.08.2004 р. рішення
місцевого суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги ВАТ “Демітекс” посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та направляючи справу на новий розгляд,
апеляційний суд виходив з того, що місцевий суд при розгляді справи не з'ясував
усіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення, не перевірив
доводів сторін щодо обставин звільнення позивача з роботи та не перевірив
обґрунтованість заявлених вимог.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна,
оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального
права.

Підстави для скасування рішення суду в апеляційному порядку і передачі
справи на новий розгляд були визначені ст. 307 ЦПК України 1963 року, який діяв
на час розгляду справи. В ухвалі апеляційного суду такі підстави не наведено.

Відповідно до ст. 309 зазначеного Кодексу неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, визначено як
підставу для скасування рішення і ухвалення нового рішення судом апеляційної
інстанції.

Крім того, апеляційний суд в порушення вимог ч. 2 ст. 301 ЦПК України 1963
року не врахував, що суд апеляційної інстанції міг встановлювати нові
факти,  досліджувати нові докази, а також
докази, які на думку осіб, що беруть участь у справі, судом першої інстанції
досліджувались з порушенням встановленого цим Кодексом порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом, а тому його ухвала підлягає скасуванню з
направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 333, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Демітекс” задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 серпня 2004 року
скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

А.Г.  Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.  Охрімчук

Ю.Л. Сенін