У х в а л а

і м е н е м
у к р а ї н и

7 лютого  2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Пшонки М.П.,

суддів:              Лященко Н.П.,                   Панталієнка П.В.,

Патрюка М.В.,                 Прокопчука Ю.В. -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - державне підприємство
“Житло”, про стягнення матеріальних та моральних збитків, за касаційною скаргою
представника відповідача - ОСОБА_3 - на рішення Броварського міського суду
Київської області від 24 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 12 березня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. 13 серпня 2003
року його квартиру було затоплено з вини ОСОБА_2, про що складено відповідний
акт. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача
на відшкодування матеріальної шкоди 9463 грн. 20 коп. та 5000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Броварського міського суду Київської області від 24 жовтня 2003
року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 12
березня 2004 року,  з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 стягнуто 9463 грн. матеріальної шкоди, 4000 грн. моральної шкоди, 344
грн. державного мита, 220 грн. 80 коп. за оплату експертизи та 500 грн. за оплату
послуг адвоката, а всього 14 529 грн.

У
касаційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування ухвали
апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

За змістом ст. 440 ЦК України (1963 року), на підставі якої суд вирішив
спір, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є
правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння
особи, котра її заподіяла, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача
шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 шкоду в зазначеному
розмірі, суд правильно виходив з їх доведеності.

Судом установлена дійсна причина залиття квартири ОСОБА_1, оскільки з акта
державного підприємства “Житло” від 14 серпня 2003 року вбачається, що
затоплення сталося внаслідок зламу утримувача поплавка в зливному бачку в
туалеті. Судом цей документ був перевірений, допитані працівники, котрі його
складали.

Судом вирішено питання про притягнення до участі у справі організації, що
здійснює експлуатацію будинку, і вирішувалося питання про її відповідальність,
однак вини організації не встановлено.

Суд дав належну оцінку зібраним доказам у справі та дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_2 повинна нести відповідальність за спричинення шкоди
залиттям квартири ОСОБА_1 та відшкодувати моральну шкоду у визначеному судом
розмірі.

Апеляційна інстанція свої висновки мотивувала в ухвалі відповідно до норм
процесуального закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи про неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права не підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України вважає, що судові рішення відповідають вимогам закону й
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Броварського міського суду Київської області від 24 жовтня 2003
року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 березня 2004 року
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

Н.П. Лященко

П.В. Панталієнко   М.В. Патрюк    Ю.В. Прокопчук