У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2007 року                                                                      м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік
І.С.,

Гнатенка А.В.,

Гуменюка В.І.,

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Костенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лященко Н.П.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка
М.В.,

Пшонки М.П.,

Прокопчука
Ю.В.

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М.,-

розглянувши в
судовому засіданні скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк
“ПриватБанк” про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення
Слов'янського міського суду Донецької області від 19 грудня 2002 року, ухвали
апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2003 року й ухвали колегії
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 лютого
2004 року, у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до
закритого акціонерного товариства комерційний банк (далі - ЗАТ КБ) “ПриватБанк”, товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
“Спецтехкераміка”, ОСОБА_3про визнання договору застави недійсним,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

Позивачі звернулися в суд із
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є засновниками ТОВ “Спецтехкераміка” з 1 січня 2001 року з часткою 50 % статутного фонду цього товариства. 22
березня директор товариства ОСОБА_3, без їхнього відома, уклав із ЗАТ КБ “ПриватБанк” договір
застави основних фондів. При цьому кредит на суму 28 000 доларів США оформлений
на нього як на фізичну особу та перерахований на його особовий рахунок, а в
рахунок виконання зобов'язань за договором у якості застави передане майно
товариства. Оскільки вказане рішення ОСОБА_3 прийняв у порушення п. 9.4.
статуту товариства, усупереч цілям діяльності товариства та з метою отримання
особистої вигоди, просили визнати договір застави недійсним.

Рішенням
Слов'янського районного суду від 19 грудня 2002 року позов задоволено. Визнано
договір застави від 22 березня 2001 року, укладений між ЗАТ КБ “ПриватБанк” та
ТОВ “Спецтехкераміка”, недійсним; виключено з державного реєстру нерухоме
майно, яке було предметом застави, та визнано право власності на це майно за ТОВ
“Спецтехкераміка”; стягнуто із ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ
“ПриватБанк” 149 282 грн.; стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по
1 150 грн. судових витрат, а також витрати за проведення експертизи в
сумі 38 грн. 56 коп.

Ухвалою
апеляційного суду Донецької області від 19 грудня 2002 року рішення суду першої
інстанції в частині визнання права власності на нерухоме майно, яке було
предметом застави, за ТОВ “Спецтехкераміка” та стягнення із ОСОБА_3 на
користь ЗАТ КБ “ПриватБанк” 149 282 грн. скасовано з тих підстав, що такі вимоги не
заявлялися. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою
колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9
лютого 2004 року в задоволенні касаційних скарг ОСОБА_3 та
ЗАТ КБ “ПриватБанк” відмовлено.

У
скарзі про перегляд
справи у зв'язку з винятковими обставинами ЗАТ
КБ “ПриватБанк” просить
скасувати судові рішення та закрити провадження, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права.

Для порівняння неоднакового
застосування норм процесуального права автор скарги надав ухвалу Верховного Суду
України від 11 грудня 2003 року у справі за позовом акціонера до ВАТ «Перший
Київський авторемонтний завод», ТОВ «Торговий дім «Газ-Дніпро» про розірвання
договору оренди.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України вважає, що в цьому випадку має місце неоднакове
застосування судом касаційної інстанції ст. 4, 24 ЦПК України 1963 року та ст.
12 ГПК України.

Колегією суддів установлено, що в
обох справах предметом судового спору є питання визнання недійсними угод,
укладених між юридичними особами.

Скасовуючи судові рішення та
закриваючи провадження у справі за позовом акціонера до ВАТ «Перший Київський
авторемонтний завод» та ТОВ «Торговий дім «Газ-Дніпро» про розірвання договорів
оренди між відповідачами, суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач
не належить до тих суб'єктів, між якими виникли спірні відносини щодо укладення
договорів, а ВАТ, яке було учасником спірних відносин, такий позов не заявляло
та позовні вимоги фактично пред'являлися в інтересах однієї юридичної особи до
іншої юридичної особи, а тому за аналізом ст. 4, 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК
України справа за таким позовом підвідомча не місцевому суду загальної
юрисдикції, а господарському суду.

У справі, яка розглядається,
усупереч наведеному застосуванню правових норм у вищезазначеній справі, суд
касаційної інстанції відмовив у задоволенні касаційної скарги, визнавши судове
рішення законним і обґрунтованим без урахування того, що вимоги були пред'явлені
в інтересах однієї юридичної особи - ТОВ
“Спецтехкераміка” - до іншої юридичної особи - ЗАТ
КБ “ПриватБанк” - і цей спір
відповідно до ст. 12 ГПК України підвідомчий господарському суду.

Ураховуючи наведене, усі
оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню  як такі, що постановлені з порушенням норм
процесуального права, а провадження у справі - закриттю відповідно до п. 1 ст.
205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 4
ч. 1 ст. 358, ст. 359 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х
в а л и л а:

Скаргу
закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задовольнити.

Рішення
Слов'янського міського суду Донецької області від 19 грудня 2002 року, ухвалу
апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2003 року й ухвалу
колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9
лютого 2004 року скасувати, а провадження у
справі закрити.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

І.С. Берднік

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

А.В. Гнатенко

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

А.В. Костенко

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

Ю.В.
Прокопчук

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Шабунін