У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Головуючого:                    Сеніна Ю.Л.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Шабуніна В.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області про стягнення одноразової допомоги у зв'язку зі
смертю члена сім'ї,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2004 року позивачка ОСОБА_1звернулася до суду із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області про
стягнення одноразової допомоги у зв'язку зі смертю члена сім'ї, мотивуючи свої
вимоги тим, що проживала однією сім'єю зі
своїм рідним дідом ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 та була прописана на його
житловій площі. Вони жили однією сім'єю, мали спільний бюджет, піклувалися один
про одного, були пов'язані спільними побутом, вона перебувала на утриманні
діда, оскільки являлась студенткою денного відділення Горлівського державного
педагогічного інституту.

З 1993 року діду було встановлено 3-ю групу інвалідності за професійним
захворюванням, отриманим в період роботи на шахті “Кочегарка”. Згідно з
висновком МСЕК від 29 червня 1993 року йому було встановлено 40% втрати
працездатності з 25 червня 1993 року безстроково. У зв'язку з цим дід отримував
страхове відшкодування шкоди у вигляді щомісячних платежів у рахунок
відшкодування шкоди, а також пенсію за віком.

11 жовтня 2004 року дід помер. Діагноз - рак правого нижньодолевого бронха
при антракосилікокатозі - дає підстави вважати, що між його смертю та
профзахворюванням є причинний зв'язок.

Посилаючись на те, що при наявності причинно-наслідкового зв'язку між
смертю застрахованого та профзахворюванням, встановленого органами МСЕК, родині
померлого, відповідно до ст. 11 Закону України “Про охорону праці” повинна бути
виплачена одноразова допомога у розмірі не менше п'ятирічного заробітку
померлого, ОСОБА_1., вважаючи себе утриманкою померлого, а також членом його родини
просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області
від 7 грудня 2005 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2006 року
рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення.            З відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області на користь ОСОБА_1 стягнуто 63 840 грн. одноразової допомоги.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області ставиться
питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення
суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати в
цивільних справах Верховного Суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи
нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що позивачка є членом сім'ї померлого внаслідок професійного
захворювання ОСОБА_2, а відтак в силу вимог ч. 7 ст. 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності”,
вона має право на отримання одноразової допомоги.

Проте такий висновок апеляційного суду зроблено при
неправильному застосуванні норм матеріального права.

Частина 7 ст.34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності” (Закон №
1105-ХІУ), на яку послався апеляційний суд, визначає лише розмір одноразової
допомоги, яка виплачується сім'ї потерпілого внаслідок нещасного випадку. Коло
осіб, які мають право на таку одноразову допомогу, визначено в ст.ст.21, 33
Закону України № 1105-ХІУ, з яких випливає, що допомога призначається лише
непрацездатним особам, які перебували на утриманні потерпілого, а також член
сім'ї потерпілого, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи
онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Відповідно до п.п.7.2, 7.3 Порядку призначення та
здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей),
затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України від 22 грудня 2005
року №83 до кола осіб, які мають право на одноразову допомогу, відносяться
особи, які перебували на утриманні потерпілого: діти, які не досягли 16 років,
діти з 16 до 18 років, які не працюють , або старші за цей вік, але через вади
фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти, діти, які є
учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання -
до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років, жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють,
інваліди-члени сім'ї потерпілого, неповнолітні діти, на утримання яких померлий
виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти. Право на одержання
страхових виплат у разі смерті
потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8- річного віку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове
про задоволення позову суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1не відноситься до числа
осіб, які мають право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого,
у тому числі і одноразової допомоги.

Оскільки апеляційним судом було помилково скасовано
судове рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, рішення апеляційного суду слід скасувати і залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати в цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Донецької області від 13 квітня 2006 року скасувати і залишити в силі рішення
Центрально-Міського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 7 грудня 2005 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                           Сенін
Ю.Л.

Судді:                                                                     Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук
Л.І.

Шабунін В.М.