Справа №22-176                                   Головуючий у 1 інст.Кухарець В.М.
Доповідач - Собіна І.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року                                                                                       м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого судді  Собіни І.М.

Суддів Григоренка М.П., Оніпко О.В.

При секретарі судового засідання
Сеньків Т.Б.

З участю сторін та представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою представників відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод
високовольтної апаратури» на рішення
Рівненського міського суду від ЗО листопада 2006 року в справі за позовом відкритого акціонерного
товариства «Рівненський завод високовольтної
апаратури» до ОСОБА_1, ОСОБА_2(спадкоємець - ОСОБА_3), ОСОБА_4, ОСОБА_5(спадкоємець
- ОСОБА_6) та спадкоємця ОСОБА_7про визнання
недійсними патентів України № НОМЕР_1, і № НОМЕР_2 на винахід «Високовольтний вимикач» та
відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000гривень,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від ЗО листопада 2006 року відкритому акціонерному товариству
(далі ВАТ) «Рівненський завод високовольтної апаратури» в
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представники позивача вказують на порушення судом норм матеріального права, судом не
повністю з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а висновки суду, не відповідають встановленим обставинам.

Вважають, що пункт «г» частини 1 статті 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» від 15 грудня 1993

року № 3687-ХІІ ( з наступними змінами і
доповненнями) може застосовуватися на рівні з іншими нормами, як підстава
для визнання патенту недійсним.

Розроблення високовольтного вимикача ініціювалось та фінансувалось виробничим об'єднанням (далі ВО) «РЗВА», і створення конструкції високовольтного вимикача групою працівників спеціального конструкторського бюро
високовольтної апаратури ( далі СКБ ВА) на виконання завдання ВО «РЗВА» є службовим винаходом, а відтак право
на цей винахід повинно належати позивачу.

Подання заявки на патентування винаходу працівниками СКБ ВА ( відповідачами по
справі) було неправомірним, оскільки відповідачами
не було дотримано вимог пункта 2 статті 9 Закону України №
3687-ХІІ щодо обов'язкового повідомлення роботодавця про створений винахід
при цьому, відповідачі позбавили
роботодавця можливості самостійно подати заявку на винахід, і як наслідок, службовий винахід було
безпідставно запатентовано відповідачами.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, помилково застосував позовну давність, при цьому посилався на те, що позовна
заява про визнання патенту недійсним подана
лише 1
березня 2001 року, в той час як позивач міг довідатися про порушення свого права 2 грудня 1996 року - з моменту видачі патенту, і з цього часу почався перебіг строку
позовної давності.

Такий висновок суду не відповідає дійсності, оскільки патент НОМЕР_3набув
чинності лише ІНФОРМАЦІЯ_1року
тобто після проведення експертизи винаходу.

По наведених підставах просили оскаржуване рішення скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення їхніх
вимог.

В судовому засіданні представник позивача свою апеляційну скаргу підтримав і дав пояснення в межах її доводів.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідачі вказують на недоведеність позивачем жодної із підстав для скасування
рішення і просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Колегія суддів,
заслухавши доводи та заперечення сторін, прийшла
до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2року позивач (замовник) та Спеціальне проектно-конструкторське бюро високовольтної апаратури (виконавець) уклали договір № НОМЕР_4на створення технічної документації та
розробку вакуумних вимикачів на 35 квт., 12,5 кА. зовнішньої установки для КТПБ.

Згідно п.п. 1.3, 2.1 Договору Строк здачі робіт по
договору ІНФОРМАЦІЯ_3року. За виконану
науково-технічну продукцію замовник перераховує виконавцю у
відповідності з протоколом про ціну 1
400 ООО 000крб.

Повідомлення Замовника про виконання технічного завдання виконавцем за Договором № НОМЕР_4здійснено ІНФОРМАЦІЯ_4року, технічна документація за
договором передана по акту № НОМЕР_5 року, разом із звітом.

Заявка на
отримання патенту на корисну модель «високовольтний
вимикач» зареєстрована в Держпатенті ІНФОРМАЦІЯ_5року, тобто через сім місяців після повідомлення Замовника.

Відповідно до п. 2, 3, 4 ст.9 Закону № 3687-ХП винахідник подає роботодавцю
письмове повідомлення про створений ним службовий
винахід (корисну модель) з описом, що розкриває суть винаходу (корисної моделі) достатньо ясно і
повно.

Роботодавець повинен протягом чотирьох місяців від дати одержання від винахідника повідомлення подати до Установи
заявку на одержання патенту чи передати право на
його одержання іншій особі або прийняти рішення про
збереження службового винаходу (корисної моделі) як
конфіденційної інформації. У цей же строк
роботодавець повинен укласти з винахідником письмовий договір щодо
розміру та умови виплати йому (його правонаступнику)
винагороди відповідно до економічної цінності винаходу (корисної моделі) і
(або) іншої вигоди, яка може бути одержана роботодавцем.

Якщо роботодавець не виконає зазначених у частині третій цієї статті вимог у встановлений строк, то право на одержання
патенту на службовий винахід (корисну модель)
переходить до винахідника або його правонаступника. У цьому
випадку за роботодавцем залишається переважне право на
придбання ліцензії.

З огляду на вищезазначене вбачається, що Виконавець звернувся до Держпатенту через три місяці (після закінчення
4-місячного терміну) після повідомлення Замовника (роботодавця) про виконання
завдання,   із   заявкою
на   отримання   патенту
на

«високовольтний вимикач», що
відповідає вищенаведеним вимогам Закону.

Таким чином,
заявка на отримання патенту була подана відповідно
до вимог Закону і прав роботодавця на отримання ним патенту порушено не
було.

Колегія суддів вважає, що не підлягає до задоволення і решта доводів
апеляційної скарги позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представників відкритого акціонерного товариства
«Рівненський завод високовольтної апаратури» відхилити,
а рішення Рівненського міського суду від ЗО листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Ухвала апеляційної інстанції і рішення місцевого суду можуть бути оскаржені до Верховного Суду України протягом двох
місяців починаючи з дня набрання нею законної сили, з подачею касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.