У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів:              Левченка Є.Ф.,     Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,  Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку та
стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у шлюбі з грудня     2002 року, проте на даний час шлюб існує
формально, сімейних стосунків вони не підтримують, спільне господарство не
ведуть, збереження шлюбу стало неможливим.

ОСОБА_2 звернулася
із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та про визнання права
власності на частину будинку, посилаючись на те, що вона вкрай потребує
матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 спроможний таку допомогу надавати, крім того,
з 1994 року вони спільно проживали у будинку АДРЕСА_1, який на підставі
договору дарування належить ОСОБА_1, за час проживання за рахунок їх спільних
зусиль та коштів вартість будинку істотно збільшилась, тому вона також має
право  на частину будинку.

ОСОБА_2 просила
стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти в сумі 100 грн. щомісячно, а також
визнати за нею право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1.

Рішенням
Черкаського районного суду від 30 серпня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено,
зустрічний позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліменти в сумі 50 грн. щомісячно, в задоволенні вимог про
визнання права власності на частину будинку відмовлено і постановлено стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5159 грн. грошової компенсації.

Рішенням
Апеляційного суду Черкаської області від 9 листопада 2006 року рішення суду
першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за
нею права власності на 1/6 частину будинку скасоване і постановлене у цій
частині нове рішення про задоволення таких її позовних вимог; в решті рішення
суду першої інстанції залишене без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Скасовуючи частково рішення суду першої
інстанції та задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності
на 1/6 частину будинку, апеляційний суд виходив із того, що сторони в період
спільного проживання у спірному будинку з 1994 року провели значне
переобладнання та ремонт будинку за рахунок коштів ОСОБА_2, вартість такого ремонту становить 10339 грн., тому з
урахуванням вартості усього будинку (77682 грн.) за нею повинно бути визнане право власності на 1/6 частину
будинку.

Проте з такими висновками
апеляційного суду цілком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК
України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

За змістом зазначеної норми особисте майно
дружини, чоловіка може бути визнане
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності
сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення
такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи
грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя.

Ухвалюючи рішення, апеляційний
суд у порушення ст.ст. 214, 215, 303, 313, 315 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не
визначився із характером спірних правовідносин, належним чином не встановив та
не зазначив у рішенні обставин, які підтверджують спільну сумісну власність
сторін на будинок, а саме: чи відбулося збільшення вартості спірного будинку саме
за час шлюбу сторін, чи є таке збільшення його вартості істотним.

Висновок суду про те, що частка
ОСОБА_2 у власності на будинок повинна становити саме 1/6 є невмотивованим. В
рішенні суду не зазначено вартість будинку на час укладення шлюбу та його
збільшену вартість на час виникнення спору, оскільки саме з різниці цих
вартостей слід виходити, визначаючи частку другого подружжя.

За таких обставин рішення
апеляційного суду в частині задоволення позову
ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/6 частину будинку
підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині рішення апеляційного
суду в касаційному порядку не оскаржене і підстав для його скасування у повному
обсязі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Черкаської області від 9 листопада 2006 року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину будинку скасувати,
справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення апеляційного суду
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 Ю.Л.Сенін

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк