У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого
2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,                                     Пшонки
М.П.,  Пінчука М.Г.,
Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду м. Севастополя від 4 березня  2004
року,

в с т а н о в и л а
:

ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2., ОСОБА_3, у якому просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу  автобусу ПАЗ-672,
номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Під час слухання
справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати        недійсним договір купівлі-продажу
автобуса ПАЗ-672, номерний знак НОМЕР_1, як
укладений внаслідок обману, зобов'язати ОСОБА_3 повернути позивачеві
спірний  автобус, свідоцтво про його
реєстрацію, паспорт на маршрут, ліцензійну картку та дозвіл на здійснення
перевезень пасажирів на другий квартал 2003
року.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 січня 2003 року ОСОБА_4.
видала позивачеві генеральне доручення на автобус ПАЗ-672, номерний знак
НОМЕР_1. Зазначене доручення було видано в порядку передоручення від власника
автобусу ОСОБА_2.

18 червня 2003 року останній продав вказаний транспортний засіб ОСОБА_3.
автобус, видавши йому довідку-рахунок на зазначений автобус. ОСОБА_1. вважає,
що на момент продажу автобусу він був його законним власником, тому просив
задовольнити свої позовні вимоги.

Рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 5 грудня 2003 року
у задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2., ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та інших вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду м. Севастополя від 4 березня 2004 року зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано та постановлено нове, яким позов ОСОБА_1. задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автобусу ПАЗ 672, 1988 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Зобов'язано
ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1. указаний автобус, свідоцтво про його реєстрацію,
паспорт на маршрут, ліцензійну картку та дозвіл на здійснення перевезення
пасажирів на другий квартал 2003 року.

ОСОБА_3. звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
постановлене в справі рішення апеляційної інстанції та залишити в силі
рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове
рішення суду першої інстанції.

Постановляючи рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. суд
апеляційної інстанції керувався вимогами ст. 62 ЦК України (1963 року),
відповідно до вимог якої угода, укладена однією особою (представником) від імені
іншої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на
довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і
припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Крім того, суд виходив з того, що відповідно до вимог ст. 128 ЦК України
(1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Суд апеляційної інстанції вважав, що між сторонами було укладено договір
купівлі-продажу спірного автобусу, відповідно до якого позивач сплатив за нього
певну суму грошей, а представник відповідача -
ОСОБА_4. передала ОСОБА_1. автобус з усіма документами.

Проте з такими висновками  колегія
суддів погодитися не може, оскільки вони
не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені  матеріалами справи.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи
автобус ПАЗ-672, номерний знак НОМЕР_1 належав на праві власності ОСОБА_2
(а.с.  50). 23 січня 2003 року ОСОБА_2.
видав генеральну довіреність на спірний автобус ОСОБА_4, яка в свою чергу в
порядку передоручення - 30 січня 2003 року надала генеральну довіреність на
управління та користування автобусом ОСОБА_1., який сплатив ОСОБА_4 гроші в
розмірі 8 100 грн.

Однак договору купівлі-продажу
автобусу між власником або уповноваженою особою та позивачем  укладено не було. Відповідно до вимог ст. 225
ЦК України (1963 року) право продажу майна, крім випадків примусового продажу,
належить власникові. Якщо продавець майна не є його
власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з
ст. 145 цього Кодексу  власник не вправі
витребувати від нього майно.

Посилання позивача на вимоги ст. 57
ЦК України та п. 5 ст. 4 Закону України “Про власність” безпідставні, оскільки
він не є власником спірного автобусу і таким не визнаний.

Вимоги про повернення документів (свідоцтва про його реєстрацію, паспорта
на маршрут, ліцензійної картки та дозволу на здійснення перевезення пасажирів
на другий квартал 2003 року) також не можуть бути задоволені, оскільки
відмовлено у задоволені основних вимог - про визнання договору купівлі-продажу
недійсним і витребуванні автобусу, тому що вимоги про повернення документів є
похідними від основних.

На підставі наведеного та відповідно до ст. 339 ЦПК України рішення суду
апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції  - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
м. Севастополя від 4 березня 2004 року скасувати, а рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 5 грудня 2003 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

М.Г. Пінчук

М.П. Пшонка

Ю.В. Прокопчук