У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

4 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., , Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку “Укрсоцбанк”, Національного
банку України про скасування рішення комісії, поновлення на роботі, стягнення компенсації
за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку “Укрсоцбанк”
(далі - АКБ “Укрсоцбанк”), Національного банку України про скасування рішення
комісії, поновлення на роботі, стягнення компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди.

Зазначав, що рішенням
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2005
року він був поновлений на посаді керуючого Івано-Франківською філією АКБ
“Укрсоцбанк”.

Рішенням Комісії з питань перегляду
та регулювання банківської діяльності Національного банку України НОМЕР_1 було
рекомендовано спостережній раді АКБ “Укрсоцбанк” видати розпорядження про його
звільнення з посади керуючого філією АКБ “Укрсоцбанк”.

Наказом НОМЕР_2 його звільнено з
роботи згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю
займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Посилаючись на те, що він належно
виконував покладені на нього трудові обов'язки, що його звільнено з роботи з
грубим порушенням трудового законодавства, просив поновити його на посаді
керуючого Івано-Франківською філією АКБ “Укрсоцбанк”, стягнути на його користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу та завдану моральну шкоду у
розмірі  450 000 грн. та скасувати
рішення комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків НБУ НОМЕР_1,
як таке, що видане з порушенням вимог закону.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2005 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 29 березня 2006 року рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2005 року скасовано
та ухвалено нове, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого Івано-Франківською
філією АКБ “Укрсоцбанк” з 30 травня 2005 року, стягнуто з АКБ “Укрсоцбанк” на
користь ОСОБА_1 104 304 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу, 15 712
грн. заборгованості по заробітній платі, 1 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, стягнуто з АКБ “Укрсоцбанк” на користь держави 1 204 грн. 25 коп.
державного мита, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення
комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків НБУ НОМЕР_1 і
відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі АКБ “Укрсоцбанк” просить
скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що позивач 29 травня 1996 року був призначений на посаду
керуючого Івано-Франківською філією АКБ “Укрсоцбанк”.

10 грудня 2001 року ОСОБА_1 був
звільнений з посади згідно з пунктом 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 4 квітня 2005 року позивач був поновлений на посаді керуючого
Івано-Франківською філією АКБ “Укрсоцбанк”.

Рішенням Комісії з питань перегляду
та регулювання банківської діяльності Національного банку України НОМЕР_1 було
рекомендовано спостережній раді АКБ “Укрсоцбанк” видати розпорядження про
звільнення позивача з посади керуючого філією АКБ “Укрсоцбанк”.

Наказом НОМЕР_2 ОСОБА_1 звільнений
з роботи згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю займаній
посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений з
посади керуючого Івано-Франківською філією АКБ “Укрсоцбанк” з дотриманням вимог
трудового законодавства.

Скасовуючи зазначене рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що
при звільненні позивача з роботи по п. 2 ст. 40 КЗпП України, не були дотримані
вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України - не прийнято мір до його працевлаштування на
іншу роботу, а тому він підлягає поновленню на роботі.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення  строку
його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом
лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або
виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які
перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до
державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає
доступу до державної таємниці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 21 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 “Про практику розгляду
судами трудових спорів” при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП
суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо
встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують,
що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження
працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього
трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або
небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і
неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Вирішуючи спір, суди виходили із
тієї обставини, що засудження ОСОБА_1 за злочин, вчинений при виконанні
трудових обов'язків могло бути підставою для
розірвання трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

При цьому суди не врахували, що для
звільнення працівника за п. 2 ст. 40 КЗпП України важливо, щоб неналежне
виконання працівником трудових обов'язків було наслідком недостатньої кваліфікації чи стану
здоров'я, які свідчать про відсутність
вини працівника у неналежному виконанні трудових обов'язків.

Обставини, що свідчать про вину
працівника, не можуть приводитися як аргумент, що обґрунтовують необхідність
звільнення його за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Однак усупереч вимогам статей 212,
213, 215 ЦПК України висновок судів про недостатність кваліфікації ОСОБА_1, яка
перешкоджає належним чином виконувати обов'язки керуючого філією АКБ
“Укрсоцбанк”, ґрунтується лише на вироці апеляційного суду Івано-Франківської
області від 6 лютого 2004 року, яким позивач засуджений за ст. 366 ч. 1 КК
України, який не стосувався кваліфікації позивача, за відсутності інших об'єктивних даних, щодо його
недостатньої кваліфікації, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Не наведено фактів невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді через
низьку кваліфікацію й у наказі про його звільнення.

Водночас суд залишив поза оцінкою
доводи позивача про належне виконання ним своїх посадових обов'язків і достатній рівень
кваліфікації, на підтвердження яких він надав диплом та свідоцтва, накази та
характеристики з позитивною оцінкою його роботи.

Разом з тим, не можна не погодитися
із висновками апеляційного суду про те, що підставою для поновлення позивача на
посаді керуючого філією АКБ “Укрсоцбанк” є лише та обставина, що відповідачем
не було вжито заходів до переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу,
оскільки в порушення вимог процесуального закону, суд належним чином не
перевірив наявність підстав для звільнення позивача з роботи за п. 2 ст. 40
КЗпП України.

За таких обставин, ураховуючи, що
судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального
права, відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку “Укрсоцбанк” задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2005 року та рішення
апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2006 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк