Головуючий 1 інстанції Павленко В.Д.
РІШЕННЯ

Іменем
України

12 січня 2007 року Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів Саніковой О.С., Шамрило Л.Г. при секретарі Пометун
С.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля на рішення
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2006 року по справі
за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в
м. Добропілля про встановлення факту знаходження на утриманні.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006 року
ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з
заявою про встановлення факту знаходження на утриманні, заінтересованою особою
вказала Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля.

В своїй заяві вона посилалась на те, що з 1972 року перебувала
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і спільно з ним проживала до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до дня
його смерті. Вона працювала старшою медсестрою в Добропільському міському
притулку для неповнолітніх і в 2001
році її заробітна плата складала 118
грн. на місяць. Там же вона працює і до теперішнього часу. До смерті
чоловіка вона знаходилась на його утриманні. Чоловік отримував пенсію за віком
в 2001 році 156 грн. на місяць, а також
працював в ТОВ ДПП „Шахтобуд" і отримував заробітну плату більше 2000 грн.
на місяць. Ці гроші були для них джерелом існування. Після смерті
чоловіка вона відчуває значні матеріальні труднощі. Просила встановити факт, що
на час смерті чоловіка ОСОБА_2 вона знаходилась на його утриманні для
встановлення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької
області від 23 листопада
2006 року
заява ОСОБА_1 задоволена. Встановлено факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
знаходилась на утриманні до дня смерті ОСОБА_2, померлого 0ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В апеляційній
скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля просить рішення суду
скасувати. Вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми
матеріального права, однобоко досліджені матеріали справи. Згідно діючого
пенсійного законодавства право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника мають

2

чоловік (дружина), батько (мати), що не перебували на
повному утриманні померлого і після його смерті втратили джерело існування.
Заявниця на момент смерті чоловіка була працездатною,
одержувала заробітну плату, чим і забезпечувала своє подальше існування.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 починаючи з часу реєстрації шлюбу 1972 року та по день смерті чоловіка перебувала на утриманні
останнього. Відповідно до довідки трудового архіву від 12 жовтня 2006 року НОМЕР_1 заробітна плата
ОСОБА_2 на час його смерті складала 2200
грн., тоді як заробітна плата заявниці
відповідно до наданої довідки була значно меншою, а саме 188 грн. 86 коп. Подружжя ОСОБА_1
жили однією родиною, вели сумісне господарство та розпоряджались сукупним
прибутком, а після смерті ОСОБА_2 заявниця втратила джерело існування.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи
вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що вона після смерті чоловіка проживає одна
відповідно до довідки про склад сім'ї. Заявниця знаходилась на утриманні свого
чоловіка ОСОБА_2 та після його смерті, що мало місце 0ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона
втратила джерело існування, тому має право на пенсійне забезпечення у зв'язку з
втратою годувальника.

Але з таким висновком суду
погодитись неможливо.

Відповідно до ч.
1 ст. 36 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день
смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по
інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій
статті 32 цього
Закону, - незалежно
від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до ч.
2 ст. 36 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", непрацездатними
членами сім'ї вважаються:

1)  чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами
або досягли пенсійного

віку;

2)  діти (у
тому числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті

годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші
цього віку,

якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Таким чином,
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2
народження до зазначених категорій не належить. На момент смерті чоловіка
ОСОБА_2 вона не досягла пенсійного віку і була працездатною, документів про
встановлення їй групи інвалідності не надала.

Відповідно до ч.
З ст. 36 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до членів
сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника,
відносяться особи, якщо вони:

1)
були на повному утриманні померлого годувальника;

2)
одержували від померлого
годувальника допомогу, що була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Як вбачається з
матеріалів справи, заявниця на момент смерті чоловіка була працездатною,
працювала в Добропільському міському притулку для неповнолітніх і в 2001 році її
заробітна плата складала 118
грн. на місяць. Там же вона працює і до теперішнього часу.У зв'язку з цим заявниця не має права на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника.

3

Судом першої
інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
безперечною підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд рішення суду
скасовую і ухвалює нове рішення. Оскільки вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту
находження на утриманні не ґрунтуються на законі, тому в задоволенні її заяви
необхідно відмовити.

Керуючись
ст. ст.   304, 307 ч. 1
п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу   Управління   Пенсійного
фонду   України   в
м.   Добропілля задовольнити.

Рішення
Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2006 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа
Управління Пенсійного фонду України в м. Добропілля про встановлення факту
знаходження на утриманні -
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили
негайно, але воно може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
рішенням суду апеляційної інстанції законної сили.