УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2007 р.                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого             Соколовського В.М.,

суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря                   Юрків І.П.,

з участю:       апелянта                      ОСОБА_1, його адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2006
року,-

встановила:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні спільною сумісною власністю-квартирою АДРЕСА_1 і встановленні
спільного коритсування квартирою. В свою чергу ОСОБА_3 подала зустрічний позов
до позивача-відповідача про стягнення 1/3 частини боргу по комунальних платежах
та заборгованості, яка ще існує, а також стягнення з нього частини затрачених
нею коштів на ремонт квартири.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: зобов"язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод
позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключа від квартири;
в задоволенні вимоги щодо встановлення спільного користування даною
квартирою-відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 8 грн.
50 коп. сплаченого державного мита і 70 грн. за надання юридичної допомоги. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто
з ОСОБА_1 на її користь 391 грн. 28 коп. оплати 1/3 частини комунальних платежів та 51 грн. оплаченого державного мита;
в решті позову їй відмовлено.

На дане рішення
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом незаконно частково
задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення з нього 391 грн. 28 коп. оплати 1/3
частини комунальних платежів. Вимоги скарги мотивує тим, що суд не взяв до
уваги ту обставину, що в листопаді 2005 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
поміняли замок на вхідних дверях і він до теперішнього часу не користується
спірною квартирою АДРЕСА_1, яка ними спільно була приватизована 01.11.2000
року, а тому не повинен сплачувати за цей період комунальні послуги, якими не
користується. З вини відповідачів він не проживає в спірній квартирі з
листопада 2005 року, тому згідно ст. 360 ЦК
України не повинен утримувати майно, яке є у спільній частковій власності,
а

Справа № 22-Ц-10/2007 р.                               Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є.

Категорія 29                                                       Доповідач
Соколовський В.М.

2

застосування
судом ст.ст. 64-67 Житлового кодексу України є безпідставним. Також він не
являється і членом сім"ї відповідачів, оскільки 15.02.2006 року шлюб між
ним і ОСОБА_3 розірвано. Таким чином, суд, всупереч доказам, безпідставно
стягнув з нього на користь ОСОБА_3 391 грн. 28 коп. оплати 1/3 частини
комунальних послуг.

Просив
оскаржуване рішення в цій частині скасувати частково та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог про стягнення з нього 391 грн. 28 коп. комунальних платежів і 51
грн. судових витрат, закривши в цій частині провадження по справі.

В судовому
засіданні апелянт та його адвокат підтрималим вимоги скарги з вище зазначених
мотивів та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибули, однак клопотали розглядати
справу за їхньої відсутності. В запереченні на апеляційну скаргу вони
зазначили, що рішення міського суду вважають законним і обгрунтованим, а вимоги
скарги безпідставними, тому просили оскаржуване рішення залишити в силі.

Вислухавши
доповідача, пояснення апелянта і його адвоката, які вимоги скарги підтримали, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що сім"ї ОСОБА_3 в складі 3-ох осіб на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 02.11.2000 року. З листопада 2005 року сторони
разом не проживають, оскільки відносини між ними погіршились, а
15.02.2006 року вони розлучились. Замки у квартирі АДРЕСА_1 замінені і ключів
від спірної квартири у ОСОБА_1 не має, що не заперечили відповідачі за
первісним позовом.

Згідно
представлених суду першої інстанції квитанцій, ОСОБА_3 оплатила 1173 грн. 85
коп. за комунальні послуги.

Статтею 156 ЖК
України передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку (квартири),
які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Повнолітні члени
сім"ї власника зобов"язані брати участь у витратах по утриманню
будинку (квартири) і придомової території
та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до
ст. 160 ЖК України, члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності,
користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов"язки, що
випливають з договору найму. Повнолітні члени сім"ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за зобов"язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Згідно ж ст. 163
цього Кодексу визначено, що тимчасова відсутність наймача та членів його
сім"ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого
приміщення.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що ніяких заяв до комунальних
чи інших організацій, які надають послуги з електро-, газо-, водопостачання і
теплової енергії, про звільнення його від оплати вказаних послуг із-за
тимчасового непроживання в квартирі він не подавав.

При таких даних,
суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 рівної частки, тобто
1/3 частини, за оплату комунальних послуг, а також вірно відмовив
ОСОБА_3 в задоволенні решту заявлених позовних вимог, які не були нею доведені
в судовому засіданні. З чим погоджується і колегія суддів.

Тому твердженя
апелянта, що судом не було враховано деяких обставин справи та невірно
застосовано матеріальний закон, є голослівними та безпідставними, які
спростовуються матеріалами справи.

Рішення судом постановлено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної
скарги не спростовують його законності та обгрунтованості. Керуючись ст.ст. 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законої сили.

Головуючий:                                                                                         В.М. Соколовський

Судді:                                                                                                   Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук