АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -116/2007 р.                                        Головуючий по першій інстанції
Категорія: про поновлення на роботі                                     Шамова Т.В.
апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

9 лютого 2007 року                                        Колегія
судців судової палати в цивільних

справах апеляційного СУДУ Черкаської області в складі:

головуючого                     Ювшина В.І.

суддів                                 Корнієнко Н.В., Качана О.В.

при секретарі                    Авласовій М.Л.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ВАТ «Черкасиавтотранс»
на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства «Черкасиавтотранс» про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу
та стягнення моральної шкоди, -

встановила:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» про поновлення на роботі,
оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві
вказала, що з 13 липня 2006 року вона працювала
у відповідача на посаді кондуктора автобусів. 29 вересня 2006
року відповідач звільнив її з роботи за п.З ст.40 КЗпП України незаконно
(систематичне невиконання працівником без
поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами
трудового внутрішнього розпорядку). Вона вважає, що не допускала систематичних
порушень трудових обов'язків, так як невиконання планових завдань не є
порушенням трудової дисципліни. В наказі про накладення дисциплінарного
стягнення вказано, що воно, стягнення,
застосовано не за порушення трудового законодавства, а за порушення
фінансової дисципліни. Далі, в наказі про звільнення не зазначені конкретні факти порушень, які, на думку відповідача, стали
причиною її звільнення. З нею також не проведений остаточний розрахунок.

Крім того, просила стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки
незаконне звільнення супроводжувалося необгрунтованими обвинуваченнями в
привласненні коштів, отриманих за проїзд пасажирів, що
призвело до моральних страждань, викликало стресову ситуацію.
Протиправні дії керівництва відповідача з приводу незаконного звільнення з
роботи в трудовій книжці вимагають від неї додаткових зусиль для подальшого працевлаштування, оскільки принижують її як людину
та працівника.

Просила стягнути
3 000 грн.
моральної шкоди, поновити на посаді кондуктора автобусів у ВАТ «Черкасиавтотранс», стягнувши з відповідача на її
користь заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2006 року по день поставлення рішення
суду, тобто по 14 листопада 2006 року включно в сумі 813, 15 грн. та витрати на правову допомогу
в сумі 600 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду від 14 листопада 2006 року позов задоволено
частково.

Вирішено
поновити ОСОБА_1 на посаді кондуктора автобусів у ВАТ «Черкасиавтотранс» з 30 вересня 2006 року.

Стягнуто з ВАТ
«Черкасиавтотранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2006 року по 14 листопада 2006 року включно в сумі 813 грн.15 коп., 300 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та 600 грн. за
надання юридичної допомоги.

Стягнуто з ВАТ «Черкасиавтотранс» держмито в рахунок держави в сумі 51 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення про поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць
допущено до негайного виконання.

ВАТ «Черкасиавтотранс» не погодилося з даним рішенням та подало апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність винесеного судом
першої інстанції рішення, оскільки вважає, що було систематичне
невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим коллективом. Проте суд не
врахував всі обставини пос праві та виніс
рішення з порушенням норм матеріального права. Тому просить рішення суду першої
інстанції скасувати як незаконне та постановити нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 13 липня 2006 року вона працювала у відповідача
на посаді кондуктора автобусів. 29
вересня 2006 року
відповідач звільнив її з роботи за п.З
ст.40 КЗпП України незаконно (систематичне невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами трудового внутрішнього
розпорядку).

Суд в своєму
рішенні про часткове задоволення позову вказав на те, що наказ НОМЕР_1 від 8.09.2006 року про застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення, на підставі якого остання звільнена згідно наказу НОМЕР_2 від 29.09.2006 року, був
винесений з порушенням вимог законодавства.

Так відповідач,
всупереч вимог ст.. 149 КЗпП
України до застосування дисциплінарного стягнення не отримав від ОСОБА_1
письмових пояснень та не повідомив її про накладення стягнення під розписку.
При цьому суд спростував наявні в справі докази щодо надання позивачкою
пояснень, які були одержані відповідачем від неї лише 27.09.2006 року, тобто
після винесення наказу, та щодо напису директора на копії наказу про небажання
позивачки ознайомитися з наказом, зазначивши, що на іншій копії наказу такий
напис відсутній. А свідок ОСОБА_2, якій було доручено ознайомити ОСОБА_1 з
наказом, так цього і не зробила.

Колегія суддів вважає, що з такими підставами часткового задоволення позову
слід погодитися, оскільки дійсно при звільненні позивачки з роботи відповідачем
не було дотриману вимог трудового
законодавства щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення,
передбаченого ст.149 КЗпП України.

Крім того, судом
також вірно зазначено в рішенні про те, що відповідачем не надано доказів стосовно причин невиконання
позивачкою планових завдань у серпні-вересні 2006 року, якими він
вважає повторну реалізацію квитків та необілечування пасажирів, оскільки в основу наказу покладені факти, які
добуті незаконним способом. «Негласний контроль» кондукторів, який
здійснювала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніяким нормативним
актом не регламентовані, відповідні докази таких перевірок з фіксуванням
порушень, допущених кондуктором ОСОБА_1 ними не надані.

На думку колегії, суд в своєму рішенні також вірно зазначив і інші підстави
щодо задоволення позову. Зокрема, в частині стягнення з відповідача коштів за
час вимушеного прогулу, оскільки при
винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку
за час вимушеного прогулу (ст..235
КЗпП), та часткового задоволення позову в частині стягнення моральної
шкоди, давши їм обґрунтовану оцінку.

Зазначені в апеляційній скарзі обставини, по яких на
думку апелянта суд повинен скасувати рішення, не є значними та такими, що
можуть впливати на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Підстав для задоволення вимог, зазначених в апеляційній
скарзі відповідача, колегія не вбачає.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що
прийняте рішення про часткове задоволення позову прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права і є обґрунтованим та законним.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ВАТ «Черкасиавтотранс» відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси
від 14
листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1
до відкритого акціонерного товариства «Черкасиавтотранс» про поновлення на
роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної, - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох
місяців з моменту проголошення.