Справа
№2-13/07p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі: головуючого                                             Муляр B.C.

при секретарі                                                         Мельник СВ.

з участю адвокатів                                                  ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Ватутіне справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення
грошей із чужого володіння -

встановив:
представник позивача просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача гроші в сумі 30089 гривень 41 копійку, які належать позивачу на праві особистої
приватної власності та 1330 гривень
понесених судових витрат, виходячи з того, що з 16.12.1994 року по 14.12.2004 року позивачка перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від
даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Через тяжке
матеріальне становище сім'ї та відсутності можливості працевлаштуватися в Україні в 2000 році позивачка змушена була
виїхати на роботу за межі України в Республіку
Італія. Гроші, які позивачка заробляла працюючи за кордоном переказувала по системі компанії «Вестерн Юніон» відповідачу
протягом часу з 30.10.2000 року по 01.07.2004
року на загальну суму 30089 гривень 41 копійку. Отриманні кошти відповідач повинен був використати на потреби сім'ї, зокрема
на утримання і виховання сина та ремонт
квартири. Однак в супереч сподіванням позивачки відповідач не займався вихованням сина, ремонт квартири не провів, а
використав кошти на власний розсуд на свої
особисті потреби, в супереч інтересам сім'ї, розірвав шлюб з позивачкою та одружившись з іншою жінкою з якою проживає і на
даний час і частину коштів також використав на благоустрій своєї
квартири та потреби нової сім'ї.

Відповідно до ст..57 СК України
майно, набуте дружиною чи чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є її , його особистою
приватною власністю. Тому кошти зароблені
позивачкою є її особистою приватною власністю і не відносяться до спільно нажитих і від так підлягають поверненню їй
відповідачем, який в добровільному порядку повертати їх
категорично відмовляється, що і змусило позивачку звернутися до
суду з даним позовом.

Відповідач позовні вимоги позивачки не визнав і просить
суд у позові відмовити, в зв'язку з тим, що наведені
позивачкою факти не відповідають дійсності, оскільки в період перебування в шлюбних відносинах з позивачкою, в зв'язку
з тяжким матеріальним становищем по причині не можливості
працевлаштуватися в Україні, за взаємною домовленістю
між ними, позивачка в 2000 році поїхала працювати за кордом в Республіку Італія, а їхнього сина ОСОБА_5 передала на виховання та
утримання до своєї сестри, оскільки в послідуючому за кордон повинен був
виїхати і він. Працюючи за кордоном позивачка дійсно пересилала на його ім'я
частину зароблених нею коштів, частину з яких приблизно 7500 гривень він використав на оформлення документів для виїзду за кордон
та сам проїзд. Але з працевлаштування за
кордом у нього не склалося і він змушений був повернутися до дому, забравши їхнього сина від сестри позивачки та проживав
разом із сином, займався його вихованням та
утриманням за рахунок коштів які пересилала йому позивачка. Також за рахунок пересланих йому позивачкою коштів він придбав
для потреб їхньої сім'ї телевізор, тумбочку
під телевізор, холодильник, музичний центр, провів водогін, підвів до будинку газ та проводив поточний ремонт їхнього будинку,
побудував паркан та частину коштів також
використав на придбання продуктів харчування для себе

2

та сина, оплати комунальних послуг, крім теплопостачання та інших речей
необхідних для їхнього з сином проживання. Якоїсь конкретної
домовленості про використання переданих позивачкою коштів між
ними не було. Вони з позивачкою перебували в шлюбних відносинах, і зароблені позивачкою кошти він вважає були загальним
бюджетом їхньої сім'ї, і ніяке питання про їх
повернення позивачці ставитись не може. Ствердження позивачки, що частину коштів він використав на утримання та благоустрій
своєї квартири, та утримання нової сім'ї
представником позивачки в судовому засіданні не доведено.

Також просить суд стягнути з позивачки понесені ним судові витрати,
оскільки він людина юридично не обізнана і
змушений був звертатися до спеціаліста за правовою допомогою.

Заслухавши сторони, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, провівши огляд на місці
та вивчивши матеріали справи суд вважає, що в
позові слід відмовити, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що дійсно в період перебування в шлюбних відносинах
позивачки з відповідачем, в зв'язку з тяжким
матеріальним становищем по причині не можливості працевлаштуватися в Україні, за взаємною домовленістю між ними, позивачка в
2000 році поїхала працювати за кордон в
Республіку Італія, а їхнього сина ОСОБА_5 завезла на виховання та утримання до своєї сестри в Російську Федерацію, оскільки в
послідуючому за кордон повинен був виїхати і відповідач. Працюючи за кордоном
позивачка дійсно пересилала на ім'я відповідача частину зароблених нею коштів,
загальна сума яких склала 30089 гривень 41 копійка, що також
підтвердив і відповідач. Частину пересланих позивачкою коштів приблизно 7500 гривень відповідач витратив на оформлення документів та сам проїзд за кордон для працевлаштування
за викликом позивачки. Але з працевлаштування за кордом у відповідача не
склалося і він в літку 2002 року повернувся до дому, забрав їхнього сина ОСОБА_5
від сестри позивачки та проживав разом із ним в їхній квартирі, займався його вихованням та утриманням за рахунок коштів які
пересилала йому позивачка, оскільки сам
працевлаштуватися не зміг. За рахунок пересланих позивачкою коштів він також придбав для потреб їхньої сім'ї телевізор,
тумбочку під телевізор, холодильник, музичний
центр, провів водогін, підвів до будинку газ та проводив поточний ремонт їхньої квартири, а саме перекрив покрівлю будинку,
замінив шпалери у кухні та спальній кімнаті,
в коридорі та спальній кімнаті постелив на підлогу ДВП, грубу обложив
керамічною плиткою, замінив вхідні двері, в ванній та туалетній кімнатах стелю підбив пластиковою вагонкою, замінив люстри, побудував паркан, провів благоустрій подвір'я, що в судовому засіданні підтвердили
свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і це було також встановлено при огляді на
місці, та частину коштів також використав на
придбання продуктів харчування для себе та сина, оплати комунальних послуг, (крім теплопостачання), та інших речей повсякденного
використання необхідних для їхнього з сином
проживання. Якоїсь конкретної домовленості, договору про цільове використання пересланих позивачкою відповідачу коштів між ними
не було.

Ствердження
позивачки, що частину коштів відповідач використав на утримання та благоустрій
своєї квартири, та утримання нової сім'ї представником позивачки в судовому засіданні
не доведено.

Ствердження представника позивача про те, що речі, а саме: телевізор,
тумбочка під телевізор, холодильник є її особистою власністю спростовується,
показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які в судовому
засіданні підтвердили, що вказане майно дійсно купив відповідач, а представник позивача не надала суду доказів належності
їй даного майна.

Посилання представника позивача на ст..57 СК України в частині того, що зароблені позивачкою кошти є її особистою приватною
власністю безпідставне, оскільки відповідно до ст..60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із подружжя. А тому,

3

оскільки між позивачем та відповідачем не було ніяких
угод щодо цільового використання зароблених позивачкою коштів то і не
може ставитися питання про їх розподіл між ними чи повернення їх
позивачці.

А тому суд вважає, що в позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення грошей із чужого володіння
слід відмовити.

Також суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, 1000 гривень у відшкодування понесених судових витрат по оплаті правової
допомоги.

На підставі наведеного та ст..ст.57,
60, 61 ч.2 СК України та керуючись ст..ст.10, 60, 84,
88,212,213, 214,215 ЦПК України суд -

вирішив: у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення грошей
із чужого володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 1000 (тисячу) гривень у відшкодування
понесених судових витрат по оплаті правової допомоги.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд на протязі десяти
днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Черкаської області на протязі двадцяти днів з
подання заяви про апеляційне оскарження.