Справа
№ 22-1460 2006 року                   Головуючий суддя у
І інстанції - Венгерчук А.О.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді
УХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 січня
2007 року                                                                                                          місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської

області у складі:     головуючого
Буцяка З.І..

суддів Шимківа С.С., Ковалевича СП.

при секретарі Сеньків Т.Б.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною
скаргою Острозького комунального підпри­ємства "Теплоенергія" на
рішення Острозького районного суду від 9 листопада 2006 ро­ку у справі
за позовом Острозького комунального підприємства "Теплоенергія" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплопостачання,

встановила:

Рішенням Острозького районного суду від 9 листопада 2006
року Острозькому комунальному підприємству "Теплоенергія" відмовлено
у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 1317,83
грн. боргу за теплопостачання за період з жовтня 2004 по квітень 2006 року.

В поданій апеляційній скарзі позивач вважає його
незаконним і посилається на те, що висновок місцевого
суду про припинення договірних стосунків сторін про теплопо­стачання є помилковим і таким, що суперечить п. 9
Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення, затверджених постановою Кабінету Мініст­рів України № 1497 від 30 грудня 1997 року (з наступними змінами і
доповненнями).

Просить рішення місцевого суду скасувати й ухвалити нове про задоволення по­зову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані
докази та доводи апелянта, колегія су­ддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких під­став.

Статтею 22 Закону України "Про захист прав споживачів"
встановлено, що правила торговельного, побутового та інших видів обслуговування
(виконання робіт, надання послуг) затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8 Правил надання населенню послуг з
водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 1497 від 30 грудня 1997 року (зі змінами і доповненнями),
п. 8 Правил надання послуг з централізо­ваного опалення,
постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою KM України № 630 від
21.07.2005 p., послуги   надаються
споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі
типового договору про надання по­слуг з централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і водовідве-дення.

Пунктом 24 чинних Правил надання послуг з централізованого опалення, поста­чання
холодної та гарячої води і водовідведення встановлено, що споживач може від­мовитися
від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання га­рячої
води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом ви­конавчої
влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого
опалення та постачання га­рячої води
забороняється (пункт 25 Правил).

Відповідно до п. 29 Типового договору про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого
поста­новою KM України
№ 630 від 21.07.2005 p.,
договір може бути розірваний
достроково у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови
споживача від користування послугами виконавця; переходу права власності
(користування) на квартиру (будинок садибного
типу) до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору.

З матеріалів справи безспірно вбачається, що відповідачка неодноразово
зверта­лася до позивача із заявами, в яких
просила відключити її квартиру від централізованого опалення і вимагала
розірвання договору про надання послуг з теплопостачання, укла­деного сторонами
12 листопада 2002 року.

Проте незважаючи на це, а також на припинення
відповідачкою оплати послуг по­зивача, останній усупереч вимогам п. п. 24, 25,
29 Правил і далі продовжував в односто­ронньому порядку
на власний ризик надавати відповідачці послуги з централізованого
теплопостачання, від яких ОСОБА_1 відмовилася.

Крім того, зі справи видно, що позивач пред"явив
позов до відповідачки про стяг­нення боргу за теплопостачання, посилаючись на ст.
ст. 509 та 610 чинного ЦК
України, тобто виходячи з норм зобов"язального права.

Тому з урахуванням викладеного вище суд першої інстанції,
на переконання апе­ляційного суду, прийшов до цілком правильного висновку про
те, що підстав для задо­волення заявлених позивачем вимог про стягнення з
відповідачки плати за теплопоста­чання немає.

Доводи поданої позивачем апеляційної скарги правильності
зробленого місцевим судом висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу Острозького комунального підприємства
"Теплоенергія" від­хилити.

Рішення Острозького районного суду від 9 листопада 2006 року залишити без
зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: