Справа № 22-1048                         головуючий у 1 інстанції Заруцька Г.М.
Шевченко В.Ю. Категорія №41
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 лютого 2007р.

Апеляційний
суд Донецької області в складі Головуючого Голубинський A.M. Суддів: Шевченко В.Ю., Прокопчук
Л.М. при секретарі   Пометун C.M. з участю представника відповідача,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 21 листопада 2006р.
за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства
"Красноармійськвугілля", третя особа- ВП "Шахта
"Родинська" ДП Красноармійськвугілля", про стягнення надбавки до
основного окладу, щорічної допомоги на оздоровлення, компенсації за несвоєчасну
виплату цих платежів,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006р.
ОСОБА_1 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ДП
"Красноармійськвугілля" недораховані їй за період з 1998р. по 2001р.
суми надбавки до основного окладу у розмірі 1429грв.27коп., щорічну допомогу на
оздоровлення в сумі 488грв. та компенсацію
за несвоєчасну виплату вказаних сум у розмірі 490грв.77коп.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду від 21
листопада 2006р. в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Позивачка
звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, справу
повернути на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд при
вирішенні справи неправильно застосував вимоги Порядку погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу
років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, затвердженого
постановою КМУ від 19.09.2005р. №934,
у зв"язку з тим, що вказана постанова набрала чинності з дня її
прийняття і не може поширюватися на правовідносини по даній справі, оскільки
шахта заборгувала їй зазначені виплати за період з 01 вересня 1998р.
по травень 2001р., а постанова була прийнята у 2005р. Крім того, суд,
відмовляючи в задоволенні позову,
неправильно  послався     на
сплив  строку  позовної давності,  оскільки відповідно до ст.233 КЗПП України
робітник має право звернутися з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В засіданні
апеляційного суду відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги,
просив рішення суду залишити без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_1
з 28 серпня
1986р. по 10 травня
2001р. працювала ІНФОРМАЦІЯ_1 "Вогник" та "Бірюсінка", що
знаходились на балансі шахти "Родинська" ДП
"Красноармійськвугілля". Оскільки позивачка звернулась з позовом про
стягнення надбавки до основного окладу, щорічної допомоги на оздоровлення,
компенсації за несвоєчасну виплату цих платежів за період з 01 вересня 1998р.
по травень 2001р. тільки в липні 2006р., вона пропустила 3-х-місячний строк,
встановлений ст.233 КЗПП України для звернення до суду, поважних причин для
поновлення цього строку не встановлено. Крім того, згідно Порядку погашення
кредиторської заборгованості державного бюджету педагогічним і
науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ освіти з
виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні
щорічної відпустки, затвердженого постановою КМУ від 19.09.2005р. №934, Закон України
"Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених ст. 57 ЗУ "Про
освіту" регулює правовідносини, що склались у зв"язку з
нефінансуванням з державного або місцевого бюджету виплат, передбачених ст.57 ЗУ "Про освіту".
Оскільки позивачка працювала у дошкільному закладі, який знаходився на балансі
підприємства та утримувався за рахунок коштів цього підприємства, тому,
з урахуванням зазначених обставин, суд дійшов до висновку, що підстав для
задоволення позову ОСОБА_1 немає і вирішив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно вимог ст.
57 Закону України
"Про освіту" держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним
працівникам виплати надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до
посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної
роботи у таких розмірах: понад 3
роки -10 відсотків,
понад 10 років -20 відсотків, понад
20 років - 30 відсотків,
виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки
заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Встановлено, що
позивачка знаходилась з відповідачем у трудових відносинах, працювала ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 серпня 1986р. по 10 травня 2001р. Зазначені
виплати на оздоровлення та за вислугу років за період з 01 січня 1997р. по 10 травня 2001р. позивачці не нараховувались та вона їх не отримувала..

У відповідності до вимог Закону України "Про реструктуризацію заборгованості
з виплат, передбачених ст..57
Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та
іншим категоріям працівників навчальних закладів" цей Закон встановлює та
регулює правовідносини, що склалися у зв"язку з не фінансуванням з бюджету виплат, передбачених ст..57 Закону України "Про освіту".
Згідно з вимогами ст.1 Закону визнаються кредиторською заборгованістю
Державного бюджету України виплати, встановлені ст..57 Закону України "Про освіту". У відповідності зі
ст..2 Закону
кредиторська заборгованість Державного бюджету України, встановлена ст.1
Закону, є обов"язковою до погашення і погашається протягом п"яти
років рівними частинами шляхом включення цих видатків відповідними законами
України про Державний бюджет, починаючи з 2005р. у вигляді окремих цільових
субвенцій з Державного бюджету України відповідним   місцевим
бюджетам   або   безпосередньо   з
Державного   бюджету України
для категорій працівників, що фінансуються з Державного бюджету України.
Статтею 3 Закону
передбачено, що погашення кредиторської заборгованості проводиться виключно у
грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Оскільки
вказаним Законом передбачено, що виплати, зазначені в ст.57 Закону України
"Про освіту", є кредиторською заборгованістю Державного бюджету
України та встановлений певний порядок погашення такої заборгованості з коштів
Державного бюджету України, відповідач будь-які кошти на погашення такої
заборгованості з Державного або місцевого бюджету не отримував, підстав для
стягнення заборгованості з відповідача не має.

Постановою КМУ
від 19 вересня
2005р. "Про реалізацію Закону України "Про реструктуризацію
заборгованості з виплат, передбачених ст..57
Закону України "Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та
іншим категоріям працівників навчальних
закладів" затверджений Порядок погашення кредиторської заборгованості
державного бюджету, у відповідності з яким встановлений механізм розподілу
коштів з Державного бюджету України, які будуть сплачуватися педагогічним і
науково-педагогічним працівникам за вислугу років та на оздоровлення, починаючи
з січня 1997р. З постанови випливає, що підприємства будуть сплачувати зазначені
виплати працівникам, але в межах коштів, які надійдуть з бюджету. Постановою
також затверджено розподіл коштів, передбачених у Державному бюджеті України на
2005р. по міністерствам, обсяг таких видатків.

Оскільки на час розгляду справи відповідач не отримав кошти з бюджету на погашення
заборгованості, заборгованість визнана кредиторською заборгованістю державного
бюджету, правових підстав для стягнення сум за вислугу років та на оздоровлення
не має.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої інстанції з"ясував доводи і заперечення
сторін та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що право позивачки діями
відповідача не порушені.

Разом з тим, як
на підставу для відмови у позові суд помилково послався і на те, що позивачкою
пропущено тримісячний строк для звернення до суду, передбачений ст.233 КЗПП
України, оскільки такі підстави є взаємовиключні. Правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися
лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого
суб"єктивного права і факт його порушення або оспорювання.

При розгляді
справи суд встановив, що право позивачки відповідачем не порушувалось, а тому повинен був відмовити в
позові не через пропущення строку позовної давності, а за
безпідставністю матеріально- правової вимоги.

Таким чином,
вирішуючи спір, суд зазначених вимог закону не врахував і відмовив у
задоволенні позову як за безпідставністю, так і за спливом строку позовної
давності.

Відповідно до
вимог до ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

За таких
обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального
закону.

Керуючись ст.ст.304,309,314,316 ЦПК України,   апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 21 листопада 2006р скасувати.

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Красноармійськвугілля" про стягнення надбавки до основного
окладу, щорічної допомоги на оздоровлення, компенсації за несвоєчасну виплату
цих платежів, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.