Справа № 22-1123/2007 р.                                Головуючий 1 інстанції Чапланова О.М.
Категорія 19                                                      Доповідач Голубинський A.M.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2007року                                                                  Апеляційний       суд
Донецької

області

в складі:

головуючого судді Голубинського A.M.,

суддів Прокопчук Л.М., Шевченко
В.Ю.,

при секретарі Пометун C.M.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Леушина А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу
відповідача -відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Торезі на рішення Торезького міського суду від 28 листопада 2006
року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі про відшкодування моральної шкоди, заподіяної
умовами виробництва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.Торезі про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва. Він посилався на те, що тривалий час працював на підземних роботах
на підприємствах вугільної промисловості і в 1976 році та в 1998
році отримав виробничі травми, а крім цього професійне захворювання - антракосілікоз,
вузелкова форма, легенева недостатність першого ступеня. Згідно висновку МСЕК
від 13.09.2001 року
йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності - 40% безстроково, з
яких 15% по
профзахворюванню, 15% за
трудовим каліцтвом отриманим у 1976
році та 10% за
трудовим каліцтвом отриманим у 1998
році. Висновком МСЕК від 26.10.2006
року йому встановлено по сукупності 65%
втрати професійної працездатності, з яких 25% по травмі отриманої у 1976 році, 15%
по травмі отриманої у 1976
році, 10% по
травмі отриманої у 1998 році та 40% по професійному
захворюванню, а також він визнаний інвалідом третьої групи. Через ушкодження
здоров'я на виробництві йому заподіяна моральна
шкода, яка полягає у фізичних стражданнях, порушенні його нормальних життєвих зв'язків,
негативних наслідках, які потребують від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, бо він лишився можливості повноцінно працювати. Просив
стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 60000грн.

Рішенням
Торезького міського суду від 28
листопада 2006року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_1 стягнуто
на відшкодування моральної шкоди 18000грн.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі просить рішення суду скасувати, як постановлене
з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове
рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач посилається на те, що
позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, а саме, висновку
МСЕК про встановлення йому факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, відповідач
вважає, що суд невірно оцінив глибину фізичних та душевних страждань позивача
та не прийняв до уваги, що стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним
захворюванням призупинено Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік".

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню.

Розглядаючи
справу по суті, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" від 23 вересня 1999р. (з
наступними змінами).

Згідно частини 1 ст.9 Закону
України "Про охорону праці" від 14
жовтня 1992р. (з наступними змінами)
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його
здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно з п/п
"е" п.1 частини 1
ст.21 та частини З ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі
настання страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми
не містять будь яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

По справі
встановлено, що під час роботи на вугледобувних підприємствах з повним робочим
днем на підземних роботах позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується
висновком МСЕК від 13.09.2001
року та актом НОМЕР_1
розслідування хронічного професійного захворювання від 12.07.2001 року.

Рішенням МСЕК
від 13.09.2001 року
йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності - 40% безстроково, яких
15% по
профзахворюванню і 15% по
травмі отриманої в 1976 році та 10% по травмі
отриманої у 1998 році.

Тобто, суд
обгрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 внаслідок професійного
захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, які
потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Даний висновок
суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які викладені в
постанові від 31 березня
1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",
де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,
зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я (п.З).

Частиною 3 ст.34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", на положенні якої грунтується апеляційна скарга,
передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом
соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної
моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів.

Як зазначив Конституційний
Суд України в рішенні від 27
січня 2004р. по справі №1-9/2004
за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області
про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування) положення частини 3 статті 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" треба розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі
відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

З матеріалів
справи вбачається, що позивачу встановлена стійка втрата професійної
працездатності, в зв'язку з чим суд обґрунтовано, виходячи з положень ст.21 та
ст.28 Закону дійшов правильного висновку про наявність факту заподіяння позивачу
моральної шкоди і стягнув на її відшкодування з відповідача грошову
компенсацію.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд врахував стан здоров'я позивача, а саме, ті
обставини, що він втратив професійну працездатність за професійним
захворюванням, за станом здоров'я йому протипоказана важка фізична праця, праця
в контакті з пилом та токсичними газами. Суд також врахував характер та
тривалість цих страждань та визначив розмір відшкодування моральної шкоди в
сумі 18000грн.

Але при
визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не навів відповідних
мотивів визначення саме такого розміру відшкодування, тому апеляційний суд
вважає за можливе зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 8000 грн.

Рішення суду
першої інстанції відповідає нормам процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права,
підлягає зміні лише в частині визначення розміру заподіяної моральної
шкоди, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
не має.

Керуючись ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, апеляційний
суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі
задовольнити частково.

Рішення
Торезького міського суду від 28
листопада 2006року змінити. Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Торезі на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної
шкоди 8000 (вісім
тисяч) гривень.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення

,може
бути оскаржена у суд касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання

законної сили.