У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши 11 травня      2007
року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від
15 лютого 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29
березня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету
Хмельницької міської ради, управління земельних ресурсів та земельної реформи
Хмельницької міської ради про  усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення межі, позбавлення
права на самовільно захоплену земельну ділянку та визнання недійсним Державного
акта на право приватної власності  на
землю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2,
яка є її сусідкою, самовільно захопила належну їй земельну ділянку площею 0,04
га.

Просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою,
встановити межу.

У судовому засіданні позивачка доповнила позовні вимоги, просила визнати
недійсним Державний акт на право приватної власності  на землю від 6 грудня 1998 року,  виданий на
ім'я ОСОБА_3 - матір
відповідачки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 лютого
2007 року,  залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2007 року, в
задоволенні  позову  відмовлено.

У обґрунтування касаційної скарги  ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального, порушення норм
процесуального права  та ставить питання про скасування судових рішень і ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того,
що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження своїх вимог; після
смерті матері відповідачка прийняла в управління спірну земельну ділянку, межі
якої не змінювала; крім того, враховуючи, що про приватизацію земельної ділянки
та наявність у матері відповідачки Державного акта на право приватної власності
на землю позивачці було відомо ще у 1998 році, вона пропустила строк позовної
давності на заявлення вимог щодо визнання недійсним вказаного акта.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5 ч. 3
ст. 328   ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і викладені
в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Хмельницької
міської ради, управління земельних ресурсів та земельної реформи Хмельницької
міської ради про  усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, встановлення межі, позбавлення права на
самовільно захоплену земельну ділянку та визнання недійсним Державного акта на
право приватної власності  на землю за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15
лютого 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29
березня 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема