Справа №
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ

20 лютого 2007 г.                              Вільногірський
міський суд Дніпропетровської обл.

у складі:

головуючого
судді Болоніної М.Б.

при секретарі
Шараповій О.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача                  адвоката ОСОБА_2

представника відповідача                               Савельева С.Ф.

третьої особи
ОСОБА_3

представників третьої особи (виконкому)    Коряка B.C., Благіревої О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
в залі суду у м. Вільногірську цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ЗАТ «Кримський ТИТАН» про
визнання недійсним договору про відшкодування витрат на будівництво квартири та
стягнення понесених збитків і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ЗАТ «Кримський
ТИТАН» про визнання недійсним договору про відшкодування витрат на будівництво
квартири у АДРЕСА_1,стягнення понесених збитків та моральної шкоди, де зазначає
наступне. У відповідності до ст.ст.52,58,61 ЖК України та згідно спільного
рішення адміністрації та профкому ДП «Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» №22 від 12.10.2004р. сім'ї позивача, що
складалась з 4 осіб, в порядку поліпшення житлових умов була надана
трьохкімнатна квартира за вищевказаною адресою жилою площею 37,8 кв.м. Рішенням
Вільногірського міськвиконкому №554 від 28.10.2004р. вказане спільне рішення
адміністрації та профкому підприємства було затверджено і позивачу, як і іншим
мешканцям міста, повинен бути виписаний ордер на квартиру, який є єдиною
підставою для вселення до наданої квартири та укладення договору найму жилого
приміщення.

Однак, в порушення норм ЖК України до видачі ордеру
відповідачем було заявлено, щоб позивач погодилась з тим, що квартира
будувалась нібито з урахуванням її затрат і поставлена умова до отримання
ордеру укласти договір нібито на підставі добровільного волевиявлення про
часткове відшкодування витрат, які відповідач поніс при будівництві житла, в
сумі 26900гр. з погашенням в термін з 01.11.2004р. по 01.11.2009р. Позивач була
змушена це зробити, 09.11.2004р. підписала договір НОМЕР_1 від 01.11.2004р.,
після чого їй видали ордер, уклали договір найму жилого приміщення. Позивач
вважає вказаний договір недійсним з тих підстав, що він не містить посилань на
норми діючого законодавства, відповідач навмисно ввів її в оману відносно
обставин надання житла, вона незаконно та безпідставно сплатила відповідачу
3600гр., які підлягають поверненню у подвійному розмірі з відшкодуванням
моральної шкоди.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що її весь час
супроводжувало почуття страху, вона відчувала страждання з приводу того, що
повинна виплачувати велику суму грошей, відриваючи її від скромного сімейного
бюджету, до того ж відповідач неодноразово надсилав на її адресу листи, де
погрожував звернутися до суду за примусовим стягненням заборгованості за
договором, її сім'я була вимушена приймати додаткові заходи для забезпечення
життя. Причинену моральну шкоду позивач оцінює сумою 3000гр.

Позивач просить визнати недійсним договір НОМЕР_1 від
01.11.2004р., стягнути з відповідача на її користь збитки у сумі 7200гр. та
відшкодувати моральну шкоду у сумі ЗОООгр.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, суду
також пояснила, що з 1987р. перебувала на квартирному обліку на отримання житла
на сім'ю з 4 осіб, у
2004р. підійшла її черга, їй надали квартиру по АДРЕСА_1. 09.11.2004р. її
запросили до міськвиконкому для отримання ордеру. У виконкомі надали для
підпису договір НОМЕР_1 від
01.11.2004р. на часткове відшкодування витрат на будівництво квартири, після
чого видали ордер і ключі від квартири. Договір вона підписала добровільно,
тиск на неї не оказувався, вона побоювалась, що без укладення цього договору не
отримає квартиру. У грудні 2004р. вона підписала додаткову угоду до договору,
сплачувала по 450гр. на місяць до вересня 2005р., припинила оплату через
матеріальні труднощі. Гї викликали до юридичного відділу, пропонували погасити
заборгованість за договором, вона пояснила, що зможе заплатити, коли приїде
чоловік з заробітків. У жовтні 2005р. вона звернулась до адміністрації
Президента України, де їй пояснили, що укладений договір є недійсним, тому
після консультації з адвокатом вона вирішила звернутись до суду.

З пояснень представника позивача виходить, що спірний
договір є незаконним -він не
має назви, підписаний заднім числом, в ньому не даються посилання на норми
права, договір порушує конституційні права позивача, укладений всупереч нормам
ЖК та ЦК України. При укладенні договору добровільного волевиявлення позивача
не було, працівники підприємства відповідача ввели її в оману, понудили підписати
договір до видачі ордеру на квартиру, крім того, з нею не було узгоджено суму
договору та строк його дії.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що
розподіл житла в будинку по АДРЕСА_1 проводився згідно діючого законодавства, спільне рішення
адміністрації і профкому було затверджено виконкомом, який перевірив його
законність та провів видачу ордерів. На підприємстві був розроблений Порядок
отримання житла і затверджений на конференції трудового колективу. Спочатку цей
порядок передбачав залучення банківських установ для видачі працівникам
комбінату цільової позики, але згодом банк відмовився від укладання таких
договорів через те, що об'єм коштів був незначний. Тому спільним рішенням адміністрації
і профкому Положення про порядок надання житла було переглянуто, з серпня
2004р. йшла мова про те, що працівники за їх згодою будуть частково
компенсувати затрати на будівництво житла, ця інформація розповсюджувалась у
пресі та на робочих місцях. Позивач підписала договір НОМЕР_1 у приміщенні
виконкому 09.11.2004р. після отримання нею ордеру, договір був датований
01.11.2004р., після підписання генеральним директором був зареєстрований
11.11.2004р., до цього договір вважався проектом. У грудні 2004р. позивач
підписала додаткову угоду до договору, про незаконність цих документів нікуди
не зверталась. Вносити платежі за договором вона не відмовлялась, але
повідомила адміністрацію про своє скрутне матеріальне становище, просила
відстрочити платежі до повернення чоловіка з Росії. На думку представника
відповідача, спірний договір відповідає вимогам діючого цивільного
законодавства, в ньому передбачені всі істотні умови, визначений предмет
договору, невиконання позивачем зобов'язань за договором не передбачає
вилучення у неї наданої квартири.

Представник 3
особи по справі - Вільногірського
міськвиконкому - проти
позову заперечував, суду пояснив, що спільне рішення адміністрації і профкому
ДП «ВДГМК» про надання житла було ретельно перевірено, декілька разів
поверталось для доопрацювання та було затверджено. Підстав для того, щоб не
видавати ордери, у виконкому не було, до укладення спірного договору виконком
відношення не має.

Третя особа ОСОБА_3, чоловік позивача, підтримав позов,
суду пояснив, що зі слів дружини дізнався про те, що її вимусили підписати
договорі на часткове

відшкодування витрат на будівництво квартири, яку вони
отримали, інакше б їй не видали ордер.

З особа по справі ОСОБА_4 - донька позивача -
своєю заявою (ар.с.96) просить розглядати справу без її участі, а також
повідомляє, що відомостей про отримання та оплату квартири вона не має, цим
займались її батьки.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання
свідків, дослідивши та оцінивши у сукупності надані по справі докази, суд
доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст.ст. 10,11
ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на
підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позовні вимоги позивача свого підтвердження під час
судового розгляду справи не знайшли. Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що є основною доказовою базою позивача,
стосуються обставин видачі ордерів та підписання договорів і не дають підстав
вважати спірний договір недійсним. Крім того, вказані свідки підтвердили, що
питання часткового відшкодування витрат на будівництво житла, яке вони
отримали, тривалий час обговорювалось на підприємстві, було затверджено
загальними зборами трудового колективу, хоча вони (свідки) голосували проти.

Заперечення відповідача проти позову, підтверджені
показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, виявились
обґрунтованими та такими, що відповідають іншим зібраним по справі доказам.

Під час розгляду справи з письмових матеріалів судом
встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 та члени її родини перебували на
квартирному обліку за місцем роботи з 22.03.1989р. (ар.с.105,107,108,114), нерухомого майна
у власності не мають (ар.с.116,117,118).

Згідно спільного рішення адміністрації і профкому ДП
«ВДГМК»№22 від 12.10.2004р. (ар.с.10-13,46-49),
яке затверджено рішенням Вільногірського міськвиконкому № 554 від 28.10.2004р.
(ар.с.97), позивачу ОСОБА_1 надано квартиру у АДРЕСА_1 на склад сім'ї 4 особи, на
підставі рішення виконкому їй 09.11.2004р. видано ордер на вселення до вказаної
квартири (ар.с.19,50) та
укладено договір найму цього жилого приміщення (ар.с.20-21, 51-52). Також в цей день
між ДП «ВДГМК» та ОСОБА_1 укладено договір НОМЕР_1 від 01.11.2004р. (ар.с.15-17), згідно якого ОСОБА_1 на підставі добровільного
волевиявлення бере на себе обов'язок частково відшкодувати затрати на
будівництво квартири, яка їй була надана в найом, у сумі 26900гр. в строк з 01.11.2004р.
до 01.11.2009р., згідно заяви ОСОБА_1 (ар.с.164) вона зобов'язується вносити грошові кошти за договором
щомісяця у касу комбінату. Вказаний договір зареєстровано у юридичному відділі
підприємства відповідача 11.11.2004р. (ар.с.69-71,88). Додатковою угодою №1від
15.12.2004р. до вказаного договору (ар.с.18,72-73)
та додатковою угодою №13 від 27.12.2004р. до договору найму жилого
приміщення (ар.с.22-23,53-54) змінено преамбулу договорів у зв'язку з
реорганізацією підприємства і перетворенням ДП «ВДГМК» на філію «ВГМК» ЗАТ
«Кримський ТИТАН», що підтверджено установчими документами філії «ВГМК» та ЗАТ
«Кримський ТИТАН» (ар.с.38,39,40,41,42,43).

Платіжними квитанціями (ар.с.14) та довідкою відповідача
(ар.с.75) констатується оплата позивачем витрат за договором НОМЕР_1 у сумі 3600гр.,
листами відповідача (ар.с.24,27) позивачу пропонується погасити заборгованість
за договором.

Колективним договором на 2004р. між адміністрацією та
трудовим колективом ДП «ВДГМК» (ар.с.60-64), прийнятим на конференції трудового
колективу 19.12.2003р., між іншим передбачається, що цей Договір поширюється на
всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з комбінатом
(п.1.4), прийняті за Договором зобов'язання та домовленості є обов'язковими для
виконання їх Сторонами (п.1.6), адміністрація підприємства зобов'язується
забезпечити виконання програми житлово-комунального будівництва, розподіляти
житло тільки працівникам комбінату згідно з установленою чергою та відповідно
до Положення про порядок надання та використання цільової позики на будівництво
житла, затвердженого на зборах трудового колективу комбінату 29.07.2003р.
(п.6.6).

Вказане Положення (ар.с.65) регламентує порядок надання
та використання грошової позики, що видається підприємством працівнику
комбінату, який працює на умовах безстрокового трудового договору або
контракту, для будівництва житла в блок-секціях жилого будинку у АДРЕСА_1 і має на меті
забезпечення одержання житла працівниками комбінату за рахунок використання
грошових коштів підприємства, забезпечення залучення додаткових грошових коштів
для будівництва житла, забезпечення гарантій та взаємної користі при отриманні
та використанні грошової позики для всіх учасників, забезпечення можливості
формування у працівників зацікавленості в роботі на підприємстві. Розмір
цільової грошової позики визначається комісією з урахуванням потреби в
одержанні житла або поліпшенні житлових умов, професійних, морально-ділових
якостей працівника, а також ринкової вартості квартири, визначеної експертним
шляхом. Комісія по видачі цільової позики створена протоколом засідання
профспілкового комітету від 05.09.2003р. та наказом по ДП «ВД ГМК» від
04.09.2003р. (ар.с.126,127). Робота про обговоренню та прийняттю згаданого
Положення висвітлена у печатному органі відповідача «Вісник комбінату» у
випусках від 07.08.2003р., 14.08.2003р.,25.09.2003р. (ар.с.76,77,78). У випуску
газети від 22.01.2004р. (ар.с.79) розміщено попередній список працівників
комбінату на отримання та використання цільової позики на будівництво житла у АДРЕСА_1,
який підготовлений згідно поданих заяв працівників, колективного договору та
Положення про порядок надання та використання цільової позики, у цьому списку
під №5 на отримання 3-кімнатної квартири значиться позивач ОСОБА_1 Прохання
позивача надати їй цільову позику на будівництво 3-кімнатної квартири
зафіксовано її заявою від 25.09.2003р. (ар.с.119), адміністрація та цеховий
профспілковий комітет за місцем роботи позивача клопотали про виділення їй
грошової позики (ар.с.120). Крім того, 24.06.2004р. на засіданні комісії по
видачі цільової позики було затверджено список працівників на отримання
цільової позики на будівництво блок-секції №3 по АДРЕСА_1 (ар.с.128-129,130),
де під №18 знаходиться позивач ОСОБА_1

Спільним рішенням адміністрації і профкому ДП «ВД ГМК»
від 27.08.2004р. (ар.с.66) Положення про порядок надання та використання
цільової позики на будівництво житла було змінено та затверджено Положення про
порядок надання житла за адресою АДРЕСА_1 для працівників комбінату
(ар.с.67-68), яке регламентує порядок надання житла з урахуванням добровільної
участі у витратах на будівництво житла у блок-секціях цього будинку. П.п. 3.1,3.6,4.1,4.2 Положення
передбачають подачу працівником заяви про добровільну участь в затратах на
будівництво, згоду працівника на надання житла і оформлення всіх необхідних
документів і договорів, розмір добровільної участі визначається у відповідності
до незалежної експертної оцінки житла, що надається, строк виплати визначається
договором, укладеним з працівником.

У відповідності до звіту про незалежну експертну оцінку
(ар.с.161) ринкова вартість квартири позивача станом на 25.05.2004р. становить
26900гр., згідно аналізу вартості будівництва житла у АДРЕСА_1, збудованого за
рахунок підприємства відповідача (ар.с.163), повна собівартість 3-кімнатної
квартири становить 114755гр.

Таким чином, питання про часткове відшкодування витрат на
будівництво житла за рахунок працівників підприємства відповідача, яким будуть
надаватися жилі приміщення або поліпшуватися житлові умови, виносилось на
обговорення та вирішення трудового колективу підприємства, починаючи з липня
2003р., було внесено до Колективного договору
адміністрації та трудового
колективу на 2004р., позивач ОСОБА_1

протягом цього часу виконувала всі необхідні дії,
направлені на оформлення та отримання цільової грошової позики на будівництво
житла - за її
заявою була внесена до списку працівників на отримання квартири у будинку АДРЕСА_1, до списку на
отримання цільової грошової позики, надала заяву на видачу їй цільової грошової
позики. У зв'язку з відмовою банківських установ на видачу позики і з метою
створення умов для продовження будівництва житла адміністрацією та профкомом
підприємства було переглянуто існуюче Положення і спільним рішенням від
27.08.2004р. затверджено нове Положення, яке регламентувало порядок надання
житла у будинку АДРЕСА_1 з частковим відшкодуванням витрат, і до якого були
включені майже всі статті попереднього Положення, а також поряд з цим врахована
можливість передачі комбінату звільненого приватизованого житла.

На думку суду, діюче Положення про порядок надання житла
стосується всіх працівників комбінату, у тому числі і позивача, а не тільки
тих, хто має приватизоване житло, як вважає представник позивача, адже розділ 2 Положення
визначає учасниками надання житла підприємство і працівника комбінату (без
вказівки на наявність житла у власності), п.3.3, що стосується визначення
кандидатур працівників на отримання житла, також не містить посилання на
власників приватизованого житла, а п.4.3 допускає зменшення розміру виплат
шляхом передачі благоустроєного жилого приміщення працівника у власність
підприємства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що
жиле приміщення було надано сім'ї позивача з додержанням вимог діючого
житлового законодавства, зокрема ст.58,60 Правил обліку громадян, що потребують
поліпшення житлових умов, та надання жилих приміщень в УРСР, затверджених
постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984р. №470, та ст.ст.9,31,52,58,61
Житлового кодексу України, які регламентують право та порядок одержання
громадянами жилих приміщень. Спільне рішення адміністрації та профкому ДП «ВД
ГМК» №22 від 12.10.2004р. про виділення квартир працівникам комбінату, у тому
числі позивачу, затверджено рішенням Вільногірського міськвиконкому, порушень
при цьому не виявлено. Установлений за згодою між адміністрацією підприємства
та трудовим колективом порядок надання квартир з залученням коштів працівників
для часткового відшкодування витрат на будівництво житла не суперечить закону,
зафіксований у Колективному договорі і відповідає взаємним інтересам сторін.
Положення Колективного договору у цій частині не були оскаржені, не скасовані
і, згідно ст. 18 КЗпП
України, поширюються на всіх працівників підприємства і є обов'язковими для
обох сторін.

Позбавлені підстав ствердження позивача про те, що при
укладенні договору НОМЕР_1від 01.11.2004р. про часткове відшкодування витрат на
будівництво житла вона була введена в оману працівниками комбінату та
виконкому, з дій яких зробила висновок, що у випадку відмови від підписання
договору вона буде позбавлена можливості отримати квартиру. Укладення згаданого
договору відбувалось не до визначення кандидатур на отримання житла, а
одночасно з видачею ордерів та укладенням договору найму жилого приміщення,
тобто коли кандидатура позивача як отримувача квартири вже була включена до
спільного рішення адміністрації та профкому підприємства, затверджена рішенням
міськвиконкому і не було жодної законної підстави для позбавлення її права на
отримання жилого приміщення або ордеру на квартиру. Більше того, п.1.2 договору
НОМЕР_1 від
01.11.2004р. передбачає, що квартира передається позивачу на підставі договору
найму жилого приміщення, а не цього договору, договір не містить посилань на
те, що при порушенні зобов'язань за договором або у випадку його розірвання
позивач повинна буде повернути квартиру підприємству. Позивач протягом року
після укладення договору здійснювала встановлені платежі, погодилась із
змінами, що були внесені до нього у зв'язку з реорганізацією підприємства,
обговорювала з начальником юридичного
відділу можливість  відстрочення
платежів до  повернення чоловіка з
заробітків, з чого можна зробити висновок, що позивач не відмовлялась від
виконання договору, в неї не виникало сумніву у його законності.

Не знайдено судом і доказів інших порушень при укладенні
договору НОМЕР_1 від 01.11.2004р., на які посилався
представник позивача під час розгляду справи.

У відповідності до ст.б ЦК України сторони мають право
укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони в договорі
можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати
свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. ст.627,628,629 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов
договору, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін
і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного
законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також ст.ст.
638,640,642 ЦК України передбачають, що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір є укладеним
з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції, особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати
свою відповідь. Таким чином, позивач ОСОБА_1 прийняла пропозицію відповідача
укласти договір, предметом договору, що і є назвою договору, визначено часткове
відшкодування витрат на будівництво квартири, встановлено суму та строк дії
договору, заперечень щодо умов договору позивач не висловлювала. Зі змісту
договору виходить, що позивач бере на себе обов'язок частково відшкодувати
витрати на будівництво житла, а не сплатити вартість квартири, як вважає вона
та її представник, ніяким чином цей договір не можна розцінювати як договір
купівлі-продажу квартири, а його суму -
як вартість жилого приміщення, що передається у власність позивача. Видача
ордеру та укладення договору найму жилого приміщення є підтвердженням того, що
квартира надана позивачу в користування у відповідності до вимог житлового
законодавства України, позивач за цим договором на набуває права власності на
жиле приміщення.

Як з'ясовано з пояснень сторін та матеріалів справи,
договір НОМЕР_1, проект
якого датований 01.11.2004р., фактично був підписаний позивачем 09.11.2004р.,
керівником підприємства -
11.11.2004р. і цього ж дня зареєстрований у юридичному відділі відповідно
до вимог діловодства, встановлених на підприємстві, порушень при цьому не
вбачається.

Клопотання представника позивача про винесення окремої
ухвали і доручення органам прокуратури перевірки обставин розподілу житла на
філії «ВГМК» ЗАТ «Кримський ТИТАН» задоволенню не підлягає, адже суд володіє
даними про те, що це питання вже було предметом розгляду прокуратурою міста
Вільногірська, порушень не встановлено.

У зв'язку з відмовою у позові позивачу не підлягають
відшкодуванню її витрати, пов'язані з оплатою судового збору, інформаційно-технічного
забезпечення та юридичної допомоги адвоката.

Керуючись ст.ст. 10,11,212,213,215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ЗАТ «Кримський ТИТАН» про визнання
недійсним договору про відшкодування витрат на будівництво квартири та стягнення
понесених збитків і моральної шкоди відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Дніпропетровської
області через Вільногірський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, що його не
скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ