У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

28 лютого
2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Пшонки М.П.,

суддів:                  Лященко Н.П.,                         Патрюка М.В.,

Пінчука М.Г.,                           Прокопчука Ю.В.,
-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до Димитровського міського відділу освіти про
стягнення пільгових сум, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення апеляційного
суду Донецької області від 22 грудня 2003 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що працювала вчителем у ІНФОРМАЦІЯ_1. 1 вересня 2002 року вона звільнилася
з роботи, але відповідач відповідно до чинного законодавства не виплатив їй
пільгові виплати: надбавку за вислугу років, допомогу на оздоровлення та премію
за період з 1997 року до 2002 рік, а всього 5598 грн. Посилаючись на ці
обставини, позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2003
року позов задоволено, на користь позивачки стягнуто з відповідача 2383 грн. У
позові про стягнення щомісячної грошової винагороди за сумлінну працю
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2003 року
рішення міського суду скасовано, постановлено нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання про скасування рішення апеляційного
суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм матеріального й процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України “Про оплату праці” працівник має
право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного
договору. Оплата праці працівників установ і організації, що фінансуються з
бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів
України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у
межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів (ст. 98 КЗпП України).

Статтею 57 Закону України “Про освіту” передбачені гарантії держави
педагогічним, науково-педагогічним та іншим працівникам закладів освіти, у тому
числі і виплата надбавок за вислугу років та допомоги на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки, які вводяться в дію відповідно з 1 січня 1997 року
та з 1 січня 1998 року, а також виплата щорічної грошової винагороди за
сумлінну працю, зразкове виконання службових обов'язків.

Оскільки виплати педагогам, передбачені ст. 57 Закону України “Про освіту”,
гарантувалися державою, то зобов'язання судом роботодавця - Димитровський
міський відділ освіти - здійснити їх із власних коштів не відповідає вимогам
ст. 33 ЦК УРСР, згідно з якою державні організації, які є юридичними особами,
не відповідають за  зобов'язаннями
держави.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення надбавки за вислугу
років за 1997-2000 роки, матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому рішення
цього суду відповідає вимогам закону та обставинам справи й було скасоване
судом апеляційної інстанції помилково.

З урахуванням наведеного рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339
ЦПК України.

Керуючись статтями 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2003 року
скасувати, а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 6
жовтня 2003 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

Н.П. Лященко   М.В. Патрюк    М.Г. Пінчук

Ю.Г. Прокопчук