АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2007 року
колегія  суддів судової палаті  у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії у складі:

Головуючого,
судді:   Моісеєнко Т.І. суддів:   Полянської
В.О. Іщенка В.І. при секретарі:   Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_2,
третьої особи - Відкритого
акціонерного товариства „Державний ощадний банк України", про відшкодування  майнової шкоди, заподіяної внаслідок
незаконних дій приватного нотаріуса, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Феодосійського міського суду Автономної республіки Крим від 19 жовтня 2006року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного нотаріуса ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що 19 лютого 2002 року
відповідачем вчинено виконавчий напис, яким
підтверджено заборгованість ОСОБА_1 перед ВАТ „Державний ощадний банк України"
(далі - ВАТ
«Ощадбанк») за кредитним договором. На момент вчинення вказаного виконавчого
напису у суді розглядалась справа за позовом ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про
дострокове розірвання договору, стягнення заборгованості за кредитом,
процентів, пені, визнання права власності на автомобіль, про що ОСОБА_1 своєчасно
повідомив нотаріуса у своєї скарзі та сподівався, що оскарження дій
нотаріуса    призведе до зупинення
примусового виконання виконавчого напису.

Але нотаріус
вчасно, у встановлений законом триденний строк, скаргу ОСОБА_1 до суду не
надіслав, затримавши її надіслання на 19
місяців.

Рішенням Апеляційного суду АР Крим від 01 серпня 2005 року дії нотаріуса по несвоєчасному
надісланню до суду скарги ОСОБА_1 на вчинення виконавчого напису визнано
незаконними, з приватного нотаріуса ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 стягнуто 2000 гривен у
відшкодування моральної шкоди.

У зазначеній позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що у наслідку неправомірних
дій нотаріуса йому спричинена майнова шкода, оскільки виконавче провадження
по примусову виконанню виконавчого напису Державною виконавчою службою не. було
зупинено, що призвело до продажу на торгах належного
йому автомобіля. Вартість вказаного автомобілю експертною оцінкою була
визначена у сумі 23654
гривен.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що строк позовної давності
пропущений ним з поважних причин, оскільки лише 23.10.2002 року, з повідомлення виконавчої служби, він дізнався що його скарга на дії
нотаріуса по вчиненню виконавчого напису не розглядається у суді та не прийнята
до уваги виконавчою службою.

ОСОБА_1, просив суд
поновити строк позовної давності, як пропущений ним з поважних причин, та
стягнути на його користь з ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 23654 гривен.

Справа № 22-ц-115-ф/2006                                                                     Головуючий в першій інстанції

суддя Терентьєв А. М.

суддя-доповідач                   Моісеєнко Т.І

Рішенням
Феодосійського міського суду від 19
жовтня 2006 року
ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що причинного зв'язку між діями
нотаріуса, визнаними судом незаконними, та спричиненням ОСОБА_1 майнової шкоди,
у вигляді втрати автомобіля, не має, оскільки вказані дії нотаріуса призвели до
тривалого розгляду скарги ОСОБА_1,
а не втрати ним майна.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні строку позовної давності, суд першої
інстанції, дійшов висновку, що вказаний строк позивачем пропущений без
поважних причин.

Не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, мотивовану
тим, що судом не прийняти до уваги ті обставини, що затримка нотаріусом на 19 місяців надіслання його скарги на нотаріальні дії призвела до
продажу на торгах належного йому автомобіля.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову у повному обсязі.

Колегія судців,
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає,
що скарга задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, що по кредитному договору НОМЕР_1
від 22 грудня 2000 року ОСОБА_1 отримав від ВАТ
«Ощадбанк»   15000 гривен кредиту,
який був зобов'язаний повернути   до 21 грудня

2001  року з стягненням 38 відсотків річних.

Вказаний кредитний договір був забезпечений заставою у вигляді автомобіля
марки Volkswagen Passat, якій був
власністю позивача ,' що
визначено у договорі застави від 29 грудня 2000 року, укладеному
між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1. Вартість вказаного автомобілю експертною оцінкою
була визначена у сумі 23654
гривен.

19 лютого 2002 року на підставі
того, що ОСОБА_1 не
виконав умови договору НОМЕР_1
від 22 грудня 2000 року по виплаті
кредиту, приватним нотаріусом ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис НОМЕР_2 про стягнення з
нього на користь ВАТ «Ощадбанк» суми боргу.

Згідно розрахунку ВАТ «Ощадбанк», на момент вчинення виконавчого напису,
сума боргу склала 20101,22
гривни (а.с.35-36).

Постановою
відділу державної виконавчої служби від 20
лютого 2002 року
було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню зазначеного
виконавчого напису, яке у встановленому законом порядку не оскаржувалось (а.с.9).

ОСОБА_1., у встановленому ЦПК України 1963 року порядку, подав скаргу на дії
нотаріуса по вчиненню виконавчого напису, оскільки на розгляді суду
знаходилась справа за позовом ВАТ «Ощадбанк» до нього про достроково розірвання
договору кредиту, стягнення заборгованості за кредитом, процентів, пені,
визнання права власності на автомобіль.

З матеріалів
справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду АР Крим від 01.08.2005 року було
встановлено, що в порушення вимог статті 287
Цивільного процесуального кодексу України 1963 року, нотаріус не надіслав вказану скаргу до суду в
триденний строк. Вказаним рішенням суду апеляційної інстанції дії нотаріуса,
пов'язані з несвоєчасним надісланням до суду скарги ОСОБА_1 на вчинення виконавчого напису визнано
незаконними, з приватного нотаріуса ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто
2000 гривен у відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням
Феодосійського міського суду від 17 жовтня

2002 року, залишеним без
змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 17 грудня 2003 року, була

вирішена справа
за позовом ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору,

стягнення
заборгованості за кредитом, процентів, пені, визнання права власності на
автомобіль та

зустрічних
позовних вимогах ОСОБА_1 до ВАТ «Ощадбанк» про визнання договорів кредиту та

застави
недійсними , у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Суд дійшов висновку
про те, що

підстав до
визнання договорів кредиту та застави недійсними не має, а питання про
стягнення суми

боргу за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ощадбанк» вирішено
шляхом вчинення

виконавчого
напису. ( а.с.26,27)

Колегія суддів
погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії нотаріуса, які
визнанні судом протиправними, не спричинили позивачу майнової шкоди, яку він
пов'язує з продажем на торгах його
автомобілю, оскільки вказаним рішенням суду апеляційної інстанції від 01.08.2005 року визнано незаконними лише дії нотаріуса по несвоєчасному
надісланню скарги до суду, а виконавчий напис НОМЕР_2 від 19.02.2001 року у
встановленому законом порядку не скасований.

Разом з тим, у судових засіданнях ОСОБА_1 пояснював, що він був згоден з тим, що нотаріус повинен був
вчинити виконавчий напис, оскільки він
дійсно не виконував свої зобов'язання за договором кредиту НОМЕР_1 від 22 грудня 2000 року
(а.с.28,39-41).

Доказів того, що
дії Державної виконавчої служби по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, а саме про вилучення автомобілю
у ОСОБА_1, проведення його оцінки і реалізації,
останнім оскаржувались і були визнані неправомірними, позивачем суду не
надано. Не встановлено зазначених обставин судом і під час розгляду справи.

З цих підстав
колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що продаж на торгах Державною виконавчою службою
автомобілю Volkswagen Passat, якій був власністю позивача, є наслідком невиконання ОСОБА_1. своїх
зобов'язань перед ВАТ «Ощадбанк» за договором кредиту, а не результатом
несвоєчасного надіслання до суду нотаріусом його скарги на вчинений виконавчий
напис. Тобто, відсутній причинний зв'язок між неправомірними діями нотаріуса
і реалізацією належного йому автомобілю, який був предметом застави.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про
те, що ОСОБА_1. строк позовної давності пропущений без поважних причин.

Згідно ст.71 ЦК України ( в редакції 1963 року), статей 256,260 ЦК України ( що діє з 01.01.2004 року), загальна позовна давність встановлена тривалістю у
три роки, та перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Як вбачається із
матеріалів справи, а саме з заяви ОСОБА_1 до начальника ВДВС Феодосійського управління
юстиції від 07.07.2002 року,
йому було відомо про те, що виконавче провадження
по примусовому виконанню виконавчого напису НОМЕР_2 від 19.02.2002 року на підставі його скарги не
призупинено ( а.с. 11).Крім того, йому було відоме про те, що у серпні 2002 року на підставі виконавчого напису нотаріуса
проведена оцінка автомобілю і він підлягає реалізації у відшкодування суми
боргу за вказаним виконавчим написом (
а.с.9).

Однак, в той час
ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку не вимагав від виконавчої служби
припинення провадження по зазначеному виконавчому напису, на підставі того, що
зазначений виконавчий напис ним оскаржений , не звертався до
суду з вимогами про визнання дій нотаріуса неправомірними.

Не можна обчислювати строк позовної давності звернення до суду з позовом до
нотаріуса про відшкодування майнової шкоди з дня визнання дій нотаріуса
неправомірними, оскільки 01.08.2005
року визнано незаконними лише дії нотаріуса по несвоєчасному надісланню
скарги ОСОБА_1 на вчинення виконавчого
напису до суду, а виконавчий напис НОМЕР_2 від 19.02.2001 року у встановленому законом порядку не скасований і не визнаний таким, що не
підлягав виконанню.

Оскільки
автомобіль , належний
ОСОБА_1, був
реалізований за виконавчим написом нотаріуса у серпні 2002 року, а ОСОБА_1 звернувся до
суду про стягнення матеріальної шкоди лише у вересні 2005 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про те, що строк позовної давності ним пропущений без поважних причин.

Доводи ОСОБА_1
про те, що він дізнався про порушення свого права лише 23.10.2002 року, не знайшли
підтвердження під час розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали
справи і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної шкоди з приватного нотаріуса ОСОБА_2,
як не заснованих на законі, так і в зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Рішення суду
першої інстанції колегія суддів вважає обгрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм процесуального та матеріального законодавства.

Безперечних доказів, яки спростовують висновки суду першої інстанції
апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. Підстав до скасування рішення суду першої
інстанції колегія судів не вбачає.

Керуючись статтями 303,308 Цивільного процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати по цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду Автономної республіки Крим від 19 жовтня 2006року -залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з дня проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом 2
місяців.