У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсними договору дарування, заповіту та договору довічного
утримання, складених особою, нездатною розуміти значення своїх дій та керувати
ними, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області
від 27 червня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про
визнання недієздатним свого батька, ОСОБА_3, посилаючись на те, що останнім
часом стан здоров'я батька значно погіршився внаслідок перенесених інсультів,
які фактично призвели до зміни його психічного стану: він перестав упізнавати
рідних, не розуміє значення своїх дій, не може ними керувати. Внаслідок таких
дій батько розпорядився своїм будинком, подарувавши 5 вересня 2003 року 27/50
частин будинку та склавши заповіт на 23/50 частини будинку на ім'я  ОСОБА_2 - сторонньої для нього особи, а 26
січня 2004 року уклав з останньою договір довічного утримання. При цьому батько
пояснював, що підписував якісь документи, однак змісту їх не знає, вважає, що
ОСОБА_2 його дружина, однак це не відповідає дійсності. Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив визнати ОСОБА_3 недієздатним і встановити над ним опіку.

У грудні ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
визнання недійсними договорів дарування від 5 вересня 2003 року та довічного
утримання від 26 січня 2004 року, укладених особою, яка нездатна розуміти
значення своїх дій і керувати ними. Указував, що його батько, ОСОБА_3, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 28 січня 2005 року вказані позови
об'єднані в одне провадження.

Під час слухання справи, у червні 2005 року, ОСОБА_1
доповнив свої вимоги та просив визнати недійсним також заповіт, складений 5 вересня
2003 року ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2

Ухвалою суду від 8
лютого 2006 року провадження в справі в частині визнання ОСОБА_3 недієздатним
закрито.

Рішенням
Броварського міськрайонного суду від 8 лютого 2006 року позов задоволено
частково. Постановлено визнати недійсним договір довічного утримання, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 січня 2004 року,
посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований у реєстрі НОМЕР_1. У задоволенні решти вимог
відмовлено. Стягнуто з позивача на користь відповідачки 807 гривень 21 копійку
судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Київської області від 27 червня 2006 року вказане
рішення місцевого суду в частині відмови в позові про визнання недійсними
договору дарування та заповіту від 5 вересня 2003 року скасовано й у цій
частині ухвалено нове рішення. Постановлено визнати недійсними: договір
дарування від 5 вересня 2003 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і посвідчений
приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстраційний НОМЕР_2, та заповіт від 5 вересня 2003 року, складений ОСОБА_3 на
ім'я ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського
нотаріального округу, реєстраційний
НОМЕР_3. У решті - рішення суду залишено без зміни.

ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України з
касаційною скаргою, в якій  просить
скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині договору
дарування та заповіту, укладених у 2003 році, і постановляючи в цій частині
рішення про визнання їх недійсними, суд апеляційної інстанції в межах своїх
повноважень оцінив докази і встановив фактичні обставини справи.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень у
межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, і доводів касаційної
скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги про порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на
матеріалах справи, зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом оцінки, і висновків суду не
спростовують,  а оскаржуване судове
рішення ухвалено з додержанням норм процесуального і матеріального права, тому
передбачених ст. 338 ЦПК України підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и
л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 27 червня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк