АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем  України

„_10__ "_січня____ 2007_ року колегія суддів судової палати у

цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області

в складі:

головуючого - судді
Головчук С.В.

суддів:                 Павицької Т.М.,

Миніч Т.І.,

при секретарі судового

засідання                             Прищепа О.А.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  в  залі
суду в м.Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду від 2 листопада
2006 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської центральної міської лікарні про скасування наказів про накладення стягнень у вигляді доган,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконних дій адміністрації, внесення змін до трудової книжки,

встановив:

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила визнати незаконним та скасувати накази
головного лікаря Бердичівської центральної міської
лікарні НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про застосування до неї
дисциплінарних стягнень у вигляді доган, внести зміни до трудової книжки, зазначивши, що вона прийнята на
посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення, та стягнути з відповідача 1119,31 грн. матеріальної шкоди та
4000 грн. на відшкодування моральної
шкоди. При цьому зазначала, що з 1991 року працювала у відповідача на посаді лікаря-гінеколога
жіночої консультації. Наказом НОМЕР_3 була переведена на посаду ургентного лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Бердичівської центральної міської
лікарні. Зазначена посада не відповідає класифікатору посад. На думку
позивачки, дисциплінарні стягнення накладені
на неї безпідставно і є результатом
упередженого ставлення до неї з боку адміністрації лікарні. Зокрема позивачка зазначає, що обставини, викладені
у наказі від 29.12.2005
року, не відповідають дійсності. В
тексті цього наказу не зазначено за
порушення яких саме вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку їй оголошено
догану, письмове пояснення перед накладенням
стягнення у неї не відбиралося. Дії,

Справа № 22-ц/143            Головуючий у
суді 1-ї інстанції
Олексієнко М.М.

Категорія 37                Суддя-доповідач
Миніч Т.І.

за які їй оголошено догану наказом від 19.01.2006 року, позивачка порушенням не вважає.
Медична допомога хворим у такий же спосіб надається і іншими лікарями, проте
жоден з них до дисциплінарної
відповідальності за аналогічні дії не був притягнутий. Незаконним, на думку позивачки, притягненням до дисциплінарної відповідальності, їй заподіяно як
матеріальну, так і моральну шкоду.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 2 листопада 2006 року позов задоволений частково. Визнано незаконним стягнення, накладене на ОСОБА_1 наказом НОМЕР_2. Цим же рішенням зобов"язано адміністрацію
Бердичівської центральної міської лікарні внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1, зазначивши, що вона прийнята на
посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення. Відшкодування моральної шкоди проведено шляхом відновлення порушеного права. Відмовлено в
задоволенні вимог про відшкодування
матеріальної шкоди, визнання недійсним наказу НОМЕР_1 за їх безпідставністю. З Бердичівської ЦМЛ стягнуто 7,5 грн. витрат за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про
скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про повне задоволення її вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема
зазначає, що в порушення вимог ст.149
КЗпП відповідач не відібрав у неї письмові пояснення перед накладенням стягнення за наказом
від 29.12.2005 року.
Суд на це уваги не звернув. На думку апелянтки, поза увагою суду залишилась та обставина, що вказаний
наказ є неконкретним, до матеріалів справи
не долучені пояснення завідуючого
відділенням ОСОБА_3, які були підставою для оголошення догани. ОСОБА_1 також вважає, що не
ознайомлення її відповідачем із змінами,
внесеними у вказаний наказ, „свідчать про порушення
відповідачем порядку притягнення її до дисциплінарної
відповідальності. На думку апелянтки, обставини справи встановлені неповно, зібраним доказам суд дав неправильну оцінку та безпідставно відмовив в позові про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в
апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 21 серпня 1991 року позивачка
працювала у відповідача на посаді лікаря акушер-гінеколога (а.с.55). 11 березня 2002 року позивачка ОСОБА_1 переведена на посаду ургентного лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Бердичівської центральної
міської лікарні (а.с.10).

Наказом головного
лікаря Бердичівської ЦМЛ НОМЕР_2
позивачці  оголошено  догану
за неналежне виконання трудових
обов"язків  при наданні
медичної  допомоги а.с.8) .

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині вимог, які стосуються
вказаного вище наказу та внесення змін до трудової
книжки позивачки. Тому в цій частині
законність рішення апеляційним судом не перевіряється.

Наказом
головного лікаря Бердичівської ЦМЛ НОМЕР_1 із змінами, внесеними наказами НОМЕР_4 та НОМЕР_5: (а.с.114,134), позивачці оголошено догану за неналежне виконання
трудових обов"язків. Із змісту наказу
вбачається, що дисциплінарний проступок
позивачки виразився у неналежному з медичної точки зору проведенні 27 листопада 2005 року операції ОСОБА_4 та в тому, що вказана операція не була документально оформлена (а.с.7).

Судом встановлено, що дисциплінарне стягнення накладено
на позивачку правомочною посадовою особою.

Факт
проведення позивачкою саме операції
штучного переривання вагітності
підтверджений власноручною заявою ОСОБА_4
(а.с.26), показами
свідка ОСОБА_5. Вказані докази позивачкою не
спростовані. Довідка Управління охорони
здоров"я, на яку посилається позивачка, не містить категоричного висновку про те, що зазначена операція
позивачкою не проводилась (а.с.34,35).

Як пояснила в апеляційному суді сама позивачка, їй відомо
про необхідність ведення медичної документації та не заперечувала тієї обставини, що звернення ОСОБА_4 мало
бути відповідним чином зареєстрованим.

Проте, в порушення вимог Інструкції про проведення
операції штучного переривання вагітності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров"я України від 28.06.1994
року № 111 проведення зазначеної операції позивачкою не було
документально оформлено.

В зв"язку з наведеним, суд першої інстанції
правильно вважав, що позивачка неналежним
чином виконувала свої трудові обов"язки і відповідач мав підстави для
накладення на неї дисциплінарного стягнення.

Письмове звернення позивачки від 7 грудня  2005 року до головного лікаря суд обгрунтовано визнав поясненням щодо даного
проступку, оскільки вказане звернення є детальним описом всіх обставин надання медичної допомоги позивачкою
ОСОБА_4 і передувало виданню наказу про
оголошення догани (а.с.39).

Накладаючи  стягнення
на  позивачку,  відповідач
врахував ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду, обставини,  за
яких  вчинено  проступок,
і  попередню  роботу працівника.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи пояснень ОСОБА_3, які були підставою для
оголошення догани, - безпідставні. Відповідно до наказу НОМЕР_5 були внесені зміни в наказ про накладення дисциплінарного стягнення щодо підстав його
застосування. Зокрема, пояснення завідуючого
гінекологічним відділенням ОСОБА_3
замінені на пояснення завідуючої жіночої консультації ОСОБА_5 (а.с.134). Вказані зміни позивачкою не оскаржені.

Обгрунтованим також є рішення суду першої інстанції і в частині вимог про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК в
повному обсязі відшкодовується майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної особи. Із змісту ч.2 ст.1166
ЦК вбачається, що обов"язковою
умовою при покладенні обов"язку по відшкодуванню майнової шкоди на її заподіювача є  вина цієї особи.

Відшкодування моральної шкоди по даній категорії справ передбачено ст.237-1 КЗпП, згідно з якою відшкодування власником або
уповноваженим ним органом такої шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації
свого життя.

Крім того, відповідно до роз"яснень, що викладені в
п.5 постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому
з"ясуванню підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

З матеріалів справи та змісту позовної заяви вбачається,
що заподіяння моральної шкоди позивачка
пов"язує з погіршенням стану
здоров"я через незаконне, на її думку, притягнення до дисциплінарної відповідальності, а матеріальної - з понесениям витрат на придбання ліків з цих же підстав (а.с.91).

Суд правильно вважав, що відновлення порушеного права позивачки, яке мало місце в результаті оголошення
догани за наказом від 19.01.2006 року,
є достатньою компенсацією перенесених нею моральних страждань.

Оскільки позивачкою не надані докази про те, що її захворювання, а отже і понесення витрат на
лікування,є наслідком притягнення
останньої до дисциплінарної відповідальності, суд дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність вимог
про відшкодування майнової та моральної шкоди.

За наведених обставин суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України ,
суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення  Бердичівського міськрайонного суду від 2 листопада 2006

року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного
Суду

України протягом двох місяців з дня
її проголошення.