АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-ц-46-Ф/07                        Головуючий суду першої інстанції Шкуліпа В.І.
Суддя-доповідач Полянська В.О.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії

у складі:     головуючого   -
Моісеєнко Т.І.

суддів               - Полянської В.О.,

Іщенка В.І., при секретарі -   Піцик Н.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права на обов'язкову частку в спадщині, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 02 листопада 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права на
обов'язкову частку в спадщині після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вимоги
мотивовані тим, що він є інвалідом 2
групи, тому має право на обов'язкову частку в спадщині.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 02
листопада 2006 року у
позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі
нове рішення про задоволення його позовних вимог, оскільки, на думку апелянта,
рішення суду ухвалене з порушенням норм діючого законодавства і суперечить
фактичним матеріалам справи.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по
справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.   -

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, відповідно до вимог
ч. 1
ст. 60 ЦПК України, своє право на
обов'язкову частку в спадщині.

З таким висновком суду погоджується
колегія суддів.

З матеріалів
справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер батько позивача -ОСОБА_3,
після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння  АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від 15
серпня 1990 року
спадкове майно прийняв відповідач ОСОБА_2.

З пояснень позивача вбачається, і
це підтверджено повідомленням з нотаріальної контори
від 12 жовтня 2006 року, що ні він, ні інші спадкоємці за законом (ще чотири
рідних брати і сестра) із заявою про прийняття спадщини не звертались.
Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 серпня 1990
року, отримане ОСОБА_2 позивач не оскаржував.

Відповідно до
ст. 535 ЦК
України в редакції 1963 року,
діючої на час виниклих правовідносин, право на обов'язкову частку у спадщині
виникало у спадкоємців, не включених до заповіту.

Як вбачається з
пояснень відповідача і матеріалів справи ОСОБА_3 заповіт не укладав.

Таким чином, суд
першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог позивачеві бо
він не довів своє право на обов'язкову частку у спадщині.

Судова колегія
вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі досліджених
доказів, яким надана належна правова оцінка. Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, характер
спірних правовідносин і постановлене рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального закону.

Керуючись ст.ст.
303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 02
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення,

однак
може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня

набрання законної сили.___