Справа №22ц-26/07                                                                           Суддя першої інстанції Кріль М.Д.
Категорія 23                                                       Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного су­ду Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                   Буренкової К.О.,

суддів:                                                                 Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 та представників від­повідача
ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15
вересня 2006 р. за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства "Наш дім" (далі - КП "Наш дім") і ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

06 липня 2006 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому
зазна­чала, що їй, на підставі договору купівлі-продажу
від 01 квітня 1992 р., на праві приватної власності належить двокімнатна квартира НОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1.

В травні 2006 року вона повернулась в м. Снігурівка після довготривалого
перебування в районах Крайньої Півночі Російської Федерації, але не змогла
вселитись в належну їй ква­ртиру, так як туди, без її дозволу,
КП "Наш Дім" вселило сім'ю ОСОБА_2, яка звільнила квартиру
лише 11 червня 2006 р.

Вважаючи, що такими діями відповідачів їй завдано матеріальної та моральної
шкоди, позивачка просила стягнути з відповідачів: 20 грн. за відправку
телеграми; 735 грн. - за про­живання в гуртожитку; сплачену нею заборгованість:
1119 грн. 81 коп. - за опалення кварти­ри, 537 грн.
49коп. - за водопостачання та водовідведення, 120 грн. - за утримання будинку та прибудинкової території, 7 грн. 59 коп. - за спожиту
відповідачкою електроенергію; 2000 грн. -
вартості відновлюваного ремонту квартири; 34 грн. 60 коп. - витрат на
копіювання поданих до суду документів; 170
грн. - витрат на юридичну допомогу; 93 грн. 60 коп. - су­дового збору; та
5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Снігурівського районного суду від 15 вересня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково. Постановлено
стягнути на її користь:

· з ОСОБА_2: 367 грн. 50 коп. - витрат на проживання в
гуртожитку; 34 грн. 60 коп. - витрат на копіювання поданих до суду документів;
93 грн. 60 коп. - повернення витрат на сплату
судового збору; 85 грн. - витрат на юридичну допомогу; 1427 грн. 91 коп. -
сплаче­ної позивачкою заборгованості за
опалення квартири, за водопостачання і водовідведення та за спожиту відповідачкою
електроенергію; а також 150 грн. моральної шкоди.

· з КП "Наш дім": 367 грн. 50 коп. - витрат на
проживання в гуртожитку; 85 грн. - ви­трат на юридичну допомогу; а також
150 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
позивачки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, вважаючи рішенням місцевого
суду незаконним і необгрунтованим, просила його скасувати та ухвалити нове про
повне задоволення її вимог.

2

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, заперечуючи проти
своєї відповідальності за заподіяну позивачці шкоду, теж
просила рішення районного суду скасувати і ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами до­кази та перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах до­водів
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому
задоволен­ню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до
договору купівлі-продажу, посвідче­ного 01 квітня 1992 р. державним нотаріусом
Снігурівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є власницею двокімнатної квартира НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 (а.с.
6,7).

Після придбання квартири та реєстрації вказаного договору
в Снігурівському філіалі Миколаївського МБТІ позивачка
вибула на роботу в райони Крайньої Півночі Російської Федерації, дозволивши проживати в спірній квартирі сім'ям своїх знайомих:
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У березні 2004 р. позивачці стало відомо, що відповідач
КП "Наш дім" має намір, на свій розсуд,
вселити в її квартиру, без її дозволу, тимчасових мешканців, мотивуючи це за­боргованістю
позивачки за комунальні послуги.

В зв'язку з чим, 11 березня 2004 р. позивачка направила
КП "Наш дім" телеграму з про­ханням не
здійснювати жодних дій по належній їй квартирі, зобов'язуючись сплатити забор­гованість
за комунальні послуги (а.с. 22).

Однак, 01 серпня 2004 р. КП "Наш дім" дозволив
вселитись до спірної квартири сімї відповідачки
ОСОБА_2, уклавши з нею письмовий договір про надання житла для тимча­сового
проживання строком на 1 рік.

За цим договором відповідачка зобов'язалась щомісячно
оплачувати надані їй комуна­льні послуги, квартину плату та
звільнити квартиру протягом 10 днів в разі необхідності. 01 серпня 2005 р. дія указаного договору була продовжена до 31 липня 2006
р. (а.с. 23,24).

22 травня 2006 р. позивачка повернулась у м. Снігурівка,
але вселитись до своєї квар­тири не змогла, так як відповідачка ОСОБА_2
звільнила її лише 11 червня 2006 р. після неодноразових
вимог, як позивачки, так і КП "Наш дім".

Виселившись із спірної квартири відповідачка ОСОБА_2 не
погасила заборгованості за надані їй комунальні послуги.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 р. (з наступними змінами і доповненнями) відносини між учасниками
договірних від­носин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на договірних началах.

В той же час, Правила користування приміщеннями жилих
будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою KM України 08 жовтня 1992 р. (з
наступними змінами і доповненнями) встановлено обов'язок
власників, наймачів та орендарів жилих приміщень своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм
чи оренду квар­тири, комунальні та інші послуги.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що протягом
серпня 2004 р. - травня 2006 р. відповідачці ОСОБА_2, як
наймачу спірної квартири, були надані комунальні по­слуги з електропостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення.
Вона вико­ристовувала їх для власних потреб,
не відмовлялась від них і епізодично оплачувала. Це під­тверджує факт укладення
нею усного договору про надання вказаних послуг і спростовує її посилання в
апеляційній скарзі на те, що такий правочин не було з нею погоджено.

Оскільки позивачка сплатила заборгованість ОСОБА_2 за
комунальні послуги, то відповідно до ст. ст. 513, 520 -
522, 1191 ЦК України, вона має право зворотної
вимоги до винної особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не встановлено за­коном.

За таких обставин суд першої інстанції, в межах заявлених
вимог, прийшов до прави­льного висновку і обґрунтовано
ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки сплаченої нею
дійсної заборгованості за комунальні послуги.

3

Виходячи з принципів розумності і справедливості,
місцевий суд вірно врахував всі обставини справи та ту глибину
моральних страждань, які завдані позивачці діями відпові­дачів, і правильно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню
на її користь.

Також вірно районний суд відмовив позивачці у задоволенні
її вимог про відшкодуван­ня їй витрат на майбутній ремонт спірної квартири,
оскільки нею не доведено вини відпові­дачів у
необхідності такого ремонту. Навпаки, відповідачі надали суду достовірні докази
того (акти обстеження квартири), що квартира позивачки
потребувала капітального ремонту вже на час вселення до цієї квартири
відповідачки ОСОБА_2

Разом з тим, вирішуючи питання про сплату 120 грн. витрат
на утримання будинку та прибудинкової території, районний
суд не звернув належної уваги на вказані вимоги матері­ального права та наведені докази і ухвалив помилкове рішення про відмову в
задоволенні цієї частини вимог ОСОБА_1, що
відповідно до пунктів 3, 4 ст. 309 ЦПК України є під­ставою для скасування
вказаного рішення в цій частині і ухвалення нового про задоволення такого
позову.

Крім того, вирішуючи питання про повернення позивачці
судових витрат, місцевий суд не звернув уваги на вимоги ст. 88
ЦПК України про те, що при частковому задоволенні по­зовних вимог, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до
розміру задоволе­ного позову, що є підставою для зміни судового рішення в цій
частині.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України року, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за­довольнити
частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської
області від 15 вересня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до КП
"Наш дім" і ОСОБА_2 про відшкодування матері­альної та моральної шкоди в частині відшкодування витрат позивачки на
проживання в готе­лі, ксерокопіювання документів та судових витрат змінити.

Стягнути на користь ОСОБА_1:

· з ОСОБА_2: 385грн. - витрат на проживання в гуртожитку; 8
грн. - витрат на копіювання поданих до суду документів;
25 грн. - повернення витрат на сплату судового збору; 35 грн. 70 коп. - витрат
на юридичну допомогу; 120 грн. - сплаченої пози­вачкою заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території.

· з КП "Наш дім": 350 грн. - витрат на проживання
в гуртожитку; 2 грн. - витрат на ко­піювання поданих до суду документів; 5 грн.
- повернення витрат на сплату судового збору; 8 грн. 50 коп. -
витрат на юридичну допомогу.

В решті вказане рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і мо­же бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.