Справа № 22ц-149/2007 р.                                       Головуючий
Доповідач - Коренькова З.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09
січня 2007 року  апеляційний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого -
судді Коренькової З.Д., суддів - Заболотного В.М., Литвиненко І.В.,

при секретарі -
Куксі М.В.,

з участю:
представника позивача, відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства - енергопостачальної
компанії „Чернігівобленерго" на рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 23 листопада
2006 року по
цивільній справі за позовом ВАТ ЕК „Чернігівобленерго" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року ВАТ ЕК
„Чернігівобленерго" звернулося до суду з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, мотивуючи свої позовні
вимоги тим, що відповідач станом на 20
липня 2006 року
заборгував 175 грн. 09 коп.

Рішенням
Деснянського районного суду від 23
листопада 2006 року в
задоволенні позовних вимог ВАТ ЕК „Чернігівобленерго" відмовлено.

В апеляційній
скарзі ВАТ ЕК „Чернігівобленерго" просить рішення суду першої інстанції
скасувати як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального
права та постановити нове рішення по суті його позовних вимог.

Апелянт
стверджує, що ст. 78 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2004
рік”, ст. 71 Закону України
„Про Державний, бюджет України на 2005
рік”, ст. 75 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2006
рік запроваджені деякі обмеження щодо грошових доходів робітників бюджетних
установ. Було встановлено, що витрати на безоплатне або пільгове матеріальне та
побутове забезпечення, на яке законами України, мають право деякі    категорії
працівників
(військовослужбовців)
бюджетних   установ (військових
формувань), провадяться за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання
цих бюджетних установ (військових формувань). І якщо такі видатки бюджетом не
передбачені, то, в конкретному
випадку. ОСОБА_1 як працівник міліції повинен сплачувати за спожиту
електроенергію стовідсотково.

Заслухавши
доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 1995 року перебуває на службі в органах внутрішніх справ, що
також підтверджується довідкою начальника відділу кадрів УБОЗ УМВС України в
Чернігівській області від 10.11.2006
року, а тому відповідно до ст. 22
Закону України „Про міліцію"
він, як працівник міліції та члени його сім'ї мають право на 50% знижку по оплаті
послуг з електропостачання.

Із доводів
апелянта вбачається, що він погоджується тим, що відповідач має право на пільгу
50%, але
витрати на пільгове забезпечення повинні проводитися за рахунок і в межах
бюджетних асигнувань, хоча Законами України „Про Державний бюджет на 2004, 2005, 2006 роки"
дія правових норм щодо надання пільг призупинялась. Звідси слідує, що
відповідач повинен платити за спожиту енергію стовідсотково.

Апеляційний суд
не погоджується з такими доводами, оскільки рішеннями Конституційного Суду
України у справі за конституційними поданнями народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України положень статей Законів України „Про
Державний бюджет на 2004,
2005, 2006 роки", дані правові норми були визнані
неконституційними, а тому продовжували дію гарантованих працівникам міліції
пільг.

Також, не
сприймаються доводи апелянта щодо неперевірки судом того, чи звертався
відповідач до бухгалтерії установи для відшкодування фактичних витрат за
спожиту енергію з наданням квитанцій та довідки про склад сім'ї у встановлений
законом строк, як підстава для звільнення відповідача від права на пільгу,
адже, навіть, якщо відповідач I не звертався з цього приводу до своєї установи, це не
звільняє його від права, як працівника міліції на 50% пільги по оплаті
за надані послуги.

На підставі
викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для задоволення
апеляційної скарги і скасування законно постановленого рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313-315,
319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства -енергопостачальної
компанії „Чернігівобленерго"
відхилити.

Рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 23
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення ї може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України на протязі двох місяців з моменту набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.