СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22 ц/186                                       Головуючий у суді 1 -ої інстанції Волкова Н.Я.
Категорія  23                                                Доповідач Зарицька Г.В.
РІШЕННЯ

Іменем  України

17 січня 2007 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого
Зарицької Г.В.

суддів:
Рафальської І.М.

Балашкевича С.В.

при
секретарі   Сухоребрій Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за

позовом ОСОБА_1 до акціонерного
товариства закритого

типу "Коростенський
фарфор" про стягнення заробітної плати за час

вимушеного простою за апеляційною
скаргою відповідача на рішення

Коростенського
міськрайонного суду Житомирської області від 14 листопада

2006
року

встановив:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до акціонерного

товариства закритого типу "Коростенський фарфор" та просила
стягнути з

відповідача на її користь 2750 грн. заробітної плати
за час вимушеного

простою. Зазначала, що працювала на підприємстві оправщиком-

чистильщиком з 1986 року до 16.05.2005 року. У 2003-2005 роках по причині

простою підприємства з незалежних від неї причин вона не працювала у

періоди:

з 01.01.2003
р. по 14.01.2003 р.

з 26.04.2003
р. по 10.08.2003 р.

з 26.12.2003
р. по 12.01.2004 р.

з 28.04.2004
р. по 29.07.2004 р.

з 06.12.2004
р. по 13.03.2005 р.

Вважала, що відпустка без збереження заробітної плати не повинна

перевищувати 15
календарних днів на рік, проте вона знаходилась у такій

відпустці в 2003
р. -
125 календарних днів, в 2004 році - 104 календарних

дні, а в 2005
році - 72 календарних дні.

У 2003
році вона під погрозою звільнення підписала заяву про
надання їй

такої відпустки, а в 2004-2005 роках заяву про надання відпустки вона взагалі

не писала і не підписувала.

Виходячи з наведеного, просила задовольнити позов.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської
області від

14 листопада 2006
року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТЗТ "Коростенський фарфор" на користь ОСОБА_1

2001 грн. 65
коп. заробітної плати за час вимушеного простою.

Стягнуто з АТЗТ "Коростенський фарфор" на користь держави судовий

збір у розмірі 51
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення

розгляду справи у розмірі ЗО грн.

У апеляційній скарзі акціонерне товариство закритого типу

"Коростенський фарфор" просить рішення скасувати та ухвалити нове

рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Апелянт

посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального

права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції

скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої

інстанції виходив з того, що на підприємстві фактично був простой не з вини

працівників.

Проте, з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до чинного законодавства під простоєм слід розуміти

вимушене призупинення роботи підприємства, організації або окремих

структурних підрозділів.

Зі змісту ст. 113
КЗпП України вбачається, що оплаті підлягає лише час

простою не з вини працівника. Час простою з вини працівника не

оплачується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в акціонерному

товаристві закритого типу "Коростенський фарфор" оправщиком-

чистильщиком з 18.08.1986
року по 16.05.2005 року.

Згідно з наказами НОМЕР_1, НОМЕР_2,

позивачці були змінені умови праці. Зокрема, вона була переведена на

неповний робочий день при неповному робочому тижні.

Вказані накази ОСОБА_1 не оскаржила і на даний час вони є

чинними.

Крім того, відповідно до п.2.1 договору трудового колективу з

адміністрацією підприємства на 2004 рік, прийнятого
на конференції

трудового колективу, у випадках зменшення обсягів виробництва, у
зв"язку з

втратою ринків збуту, важкого фінансового становища, які не залежать від

адміністрації підприємства, власник підприємства зобов'язується прийняти

слідуючі упереджувальні заходи:

тимчасово зупинити прийом на роботу нових працівник;

використати
внутрішні   виробничі   переміщення
намічених   до

звільнення працівників;

вводити тимчасово неповний робочий час.

Враховуючи наведене, суд безпідставно вважав період роботи позивачки

з неповним робочим днем часом простою та стягнув заробіток відповідно до

ст.113
КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307,
309, 313, 314, 316 ЦПК України,

ст. 113
КЗпП України, апеляційний суд

вирішив :

Апеляційну
скаргу     акціонерного     товариства     закритого     типу

"Коростенський фарфор" задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської
області від

14
листопада 2006
року скасувати, ухваливши нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного

товариства закритого типу "Коростенський фарфор" про стягнення

заробітної плати за час вимушеного простою відмовити за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і з цього ж

часу може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до

Верховного Суду України протягом двох місяців.