Справа
№22-ц-274                                                   Головуючий
Категорія 21                                                               Суддя - доповідач Лузан
УХВАЛА

іменем     України

2007 року
лютого « 21 » дня
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської
області в складі:

головуючого -
Шевченка В.А.

суддів              -
Батюка А.В.,
Лузан Л.В.,

з участю
секретаря судового засідання -
Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської
області від 25 грудня 2006 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
"Центролит", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Суми про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням суду від 25
грудня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено
стягнути з Відділення ВД ФСНВ у м. Суми на користь ОСОБА_1 1200 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій
частині позову відмовлено у зв'язку з його необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі Відділення ВД ФСНВ у м. Суми, посилаючись на неповноту
з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
колегія судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що під час виконання
трудових обов'язків на ВАТ "Центролит" позивач отримав травму, в
результаті якої за висновком Ковпаківської МСЕК від 04.10.2000 р. йому була
встановлена стійка втрата працездатності в розмірі 25 %, в даний час
безстроково.

Наказом від 16.01.2001
р. по ВАТ "Центролит" позивачу була виплачена одноразова допомога
в розмірі 7000 грн. та
були призначені щомісячні виплати в рахунок відшкодування шкоди: по 70 грн. щомісяця. В
даний час розмір цих виплат складає 169
грн.35 коп. щомісяця.

Позивач посилається на те, що заподіяння йому моральної шкоди він
пов"язує зі стійкою втратою професійної працездатності, порушився його
звичайний спосіб життя, постійно хворіє, відчуває фізичні та моральні
страждання, наявність захворювань обмежує його у життєдіяльності, звичках і
т.і., він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про заподіяння позивачу
моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров"я, часткової втрати
професійної працездатності. Очевидним є фізичні та моральні страждання
позивача. Заслуговують на увагу всі, наведені вище, доводи позивача щодо
заподіяння йому моральної шкоди. Розмір суми, стягнутої в рахунок відшкодування
заподіяної позивачу моральної шкоди, визначений місцевим судом з урахуванням
всіх обставин справи, принципу розумності і справедливості та в межах,
визначених п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затв.
постановою Уряду від 23.06.1993 р. №472.

Висновок обласного Центру медико-соціальної експертизи / ас. 172/ не є достатньою
підставою для відмови позивачу у позові, оскільки, по-перше, в ньому зазначено,
що не встановлено факту медичних ознак заподіяння моральної шкоди, однак такі
факти бувають не тільки медичні. По-друге, висновок експертизи є одним із
засобів доказування і оцінюється судом поряд з іншими доказами у відповідності
зі ст.ст. 57, 212 ЦПК
України.

Необгрунтованими є посилання апелянта на те, що у відповідності зі ст.233
КЗпП позивач пропустив строк позовної давності за позовом про стягнення
моральної шкоди.

По-перше. Відповідно до ст.76 ЦК
/1963/ перебіг строку позовної давності починається з дня, коли
особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. В той же час в матеріалах справи відсутні
дані про те, що позивачу було відмовлено у виплаті сум відшкодування
моральної шкоди, а тому немає підстав вважати, що відповідач чи третя особа
порушували право позивача на отримання названих сум .

По-друге. Вимоги ст.233 КЗпП не можуть бути застосовані до спірних
правовідносин, оскільки питання відшкодування шкоди, заподіяної при виконанні
трудових обов'язків, врегульовані ст.45б ЦК/1963/, ст.1195 ЦК/2003/, Законом
«Про охорону праці» та ін. нормативними актами, тобто вбачається, що обов'язок
відшкодовувати таку шкоду витікає не із вимог трудового законодавства, а
цивільного законодавства. Відповідно до ст.83 ЦК /1963/ позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають
з порушення особистих немайнових прав.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду, рішення суду є законним і обгрунтованим,
відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1ч.1ст.307,
ст.ст. 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів-

Ухвалила   :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду м. Суми Сумської області від 25 грудня 2006
року - залишити
без зміни .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього, часу може
бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців   .