У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 січня 2007 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                                                            Гнатенка
А.В ,

суддів:                                                                      Косенка
В.Й., Данчука В.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки майна особистою приватною
власністю подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,
що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання права власності на
квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 20 вересня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2004 року ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом
до                 ОСОБА_2. про розподіл
спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину
квартири, мотивуючи тим, що 15 серпня 1997 року він та відповідачка
зареєстрували шлюбні відносини. За спільні кошти 25 червня 2000 року було
придбано трикімнатну квартиру № АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі, договір
купівлі-продажу якої було укладено з ОСОБА_2. та на неї ж зареєстровано право
власності на квартиру. Втім, при оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. домовились про те, що спірна квартира буде їхньою спільною сумісною
власністю. З огляду на те, що відповідачка відмовляється вирішити питання про
розподіл цієї квартири у добровільному порядку, просив суд поділити спільне
майно, а саме: квартиру               №
АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі, виділивши йому 1/2 частину квартири та визнати за
ним право власності на неї.

У ході судового розгляду справи змінивши свої позовні
вимоги позивач просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на
1/2 частину спірної квартири.

Не визнавши позову ОСОБА_2. звернулася в суд із зустрічним
позовом до ОСОБА_1. про визнання права власності на квартиру. Доповнивши свої
позовні вимоги просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю
подружжя, а саме: у вигляді 1/4 частини квартири № АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі,
визнати за нею право власності на 7/8 частин указаної квартири, а за
відповідачем - на 1/8 частину цієї квартири, та стягнути з відповідача судові
витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7
червня                 2006 року у позові
ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про визнання частки майна особистою приватною власністю
подружжя відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про поділ майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, та визнання права власності на квартиру задоволено частково. Постановлено
поділити майно, що є спільною сумісною власністю -                1/2 частини квартири № АДРЕСА_1
у місті Запоріжжі; визнати за ОСОБА_2. право власності на 7/8 частини квартири
№ АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі; визнати за ОСОБА_1. право власності на 1/8
частини квартири № АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20
вересня 2006 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7
червня 2006 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов ОСОБА_1. до                 ОСОБА_2. про визнання частки
майна особистою приватною власністю подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1.
право власності на 1/2 частину квартири № АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі. Визнано
за ОСОБА_2. право власності на 1/2 частину квартири № АДРЕСА_1 у місті
Запоріжжі. Позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, та визнання права власності на квартиру залишено без
задоволення.

Не погодившись із указаним рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_2. подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2. підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України
передбачено випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального
й процесуального права, а отже,
відсутні підстави для скасування ухваленого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336, ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 20
вересня 2006 року, залишити без зміни.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук