УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня
2007р.
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої
Беркій О.Ю.

суддів                        Фединяка В.Д.,
Горблянського Я.Д.

секретаря
Юрків І.П.

адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_2 до Прикарпатського Національного університету ім. В. Стефаника
про поновлення на посаді, визнання недійсними наказів, стягнення заподіяної
матеріальної та моральної шкоди

з участю: ОСОБА_2, представника Прикарпатського
національного університету ім. В.Стефаника - Манійчук Л.Д.,-

встановила:

В червні 2006
року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Прикарпатського національного
університету ім. В. Стефаника про поновлення на посаді завідувача кафедрою
образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва, визнання недійсними
наказів НОМЕР_1 про відсторонення від виконання службових обов'язків завідувача
кафедри, наказів НОМЕР_2 від 7 червня 2005 року та від 7 серпня 2005 року про
переведення із посади завідувача кафедрою образотворчого та
декоративно-прикладного мистецтва на посаду професора цієї ж кафедри, стягнення
6003 грн.25 коп. матеріальної шкоди завданої незаконним переведенням та 100 000
грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до Прикарпатського національного університету ім. В.
Стефаника про поновлення на посаді, визнання недійсними наказів, стягнення
6003грн.25 коп. матеріальної шкоди заподіяної незаконним переведенням та 100 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди відмовлено у зв'язку із пропуском строку
звернення до суду.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій
посилається на те, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права. Так, наказом від 4 травня 2005 року його
було відсторонено від виконання службових обов'язків завідувача кафедри з 29
квітня 2005 року без збереження заробітної плати у зв'язку з порушенням
кримінальної справи. 5 травня 2005 року прокуратура
м. Івано-Франківська повідомила його, що кримінальна справа відносно нього
закрита, як безпідставно порушена. Цього ж дня ним було написано заяву про
скасування наказу про відсторонення від роботи, однак йому було в цьому
відмовлено. За умови написання заяви про звільнення з посади завкафедрою за
власним бажанням, йому повідомили, що наказ буде вважатися неіснуючим. Дані дії
призвели до погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим він проходив стаціонарне
лікування з 19 травня по 8 червня 2005 року, а після

Справа №
22-ц-55/2007р.
Головуючий у 1 інстанції
Островський Л.Є.

Категорія 38,
39
Доповідач Беркій О.Ю.

2

продовжував лікування в санаторно-курортному закладі. В
кінці червня 2005 кримінальна
справа відносно нього була відновлена і тільки 12 травня 2006
року він отримав листа про те, що кримінальна справа закрита за відсутністю
в його діях складу злочину. Зазначає, що про закриття кримінальної справи він
дізнався тільки 12 травня 2006 року, а тому не
знав, що міг раніше звертатися з позовом про поновлення на посаді. Зазначає, що
з наказами про переведення на посаду професора кафедри він не був ознайомлений
і дані накази були видані в період його хвороби. Посилання суду на ст.267 ЦК
України є безпідставним, оскільки представник відповідача не просила
застосувати строк позовної давності, а тому суд не вправі був застосовувати
такий строк. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким
його позов задовільнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав
по вищенаведених мотивах.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила,
посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював у
Прикарпатському національному університеті ім. В. Стефаника на посаді
завідувача кафедрою образотворчого та декоративно - прикладного
мистецтва. Наказом НОМЕР_1 його відсторонено від виконання обов'язків
завідувача кафедри з 29 квітня 2005 року у зв'язку із порушенням відносно нього
кримінальної справи за ст. 368 ч.2 КК України. Наказом НОМЕР_2 від 7 червня 2005 року ОСОБА_2
переведено із посади завідувача кафедри на посаду професора цієї ж кафедри.

За змістом до ч.І ст.233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного
суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Постановляючи рішення, судом встановлено, що позивач , вважаючи дані
накази незаконними до суду за захистом порушеного права звернувся в червні 2006 року, тобто
через рік, пропустивши тим самим тримісячний строк звернення до суду.

Як ствердив в судовому засіданні ОСОБА_2 про наявність
наказу про відсторонення від виконання обов'язків завідувача кафедри йому було
відомо. Даний факт підтверджується і його заявою на ім'я ректора університету
від 5 травня 2005 року., в якій
він просив скасувати зазначений наказ та поновити його на займаній посаді (а.с.
12).

Посилання апелянта на те, що про наявність наказу про
переведення його з посади завідувача кафедри на посаду професора цієї ж кафедри
з 1 травня 2005 року ( наказ НОМЕР_2 від 7 червня 2005, ідентичний наказ
НОМЕР_2 від 7 серпня 2005 року) йому не
було відомо, не заслуговують на увагу, оскільки в липні 2005 року
відповідачем було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади завідувача
кафедри образотворчого і декоративно-прикладного мистецтва і ОСОБА_2 була
подана заява про участь у конкурсі. Згідно протоколу Вченої ради Інституту
мистецтв від 26 серпня 2005 року кандидатура
апелянта на заміщення вакантної посади завідувача кафедри розглядалася Вченою
радою і не була рекомендована. У зв'язку з чим він відмовився від участі в конкурсі.

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що ОСОБА_2 пропустив встановлений законом
тримісячний строк звернення до суду без поважних причин і постановив правильне
рішення про відмову у задоволенні позову за пропуском цього строку.

Доводи апелянта про те, що до закінчення розслідування
кримінальної справи він не міг звернутися до суду і про закриття якої він
дізнався в травні 2006 року, у
зв'язку з чим не пропустив строк звернення до суду колегія суддів вважає не
обгрунтованими, оскільки сам факт не закінчення розслідування не є перешкодую
для звернення до суду. Причин пропуску строку звернення з позовом до суду, які
б можна було визнати поважними, позивачем суду не наведено.

3

Необгрунтованими є і доводи ОСОБА_2 про те, що судом
безпідставно застосовано строк позовної давності  оскільки жодна із сторін про застосування
такого не просила відповідно до ст. 267
ЦК України, оскільки саме КЗпП України встановлено строк, протягом якого
працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору і
такий строк судом застосовується в незалежності від заяв сторін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,
308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 листопада 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з часу набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: