У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6
червня 2007 року                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,                 Гуменюка В.І.,  Григор'євої Л.І.,           Косенка  В.Й., -

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на контейнер,
павільйони, торгівельні столи у рахунок погашення боргу та зобов'язання
товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) “Промтоварний ринок” укласти
договори оренди на вказане майно,

в с т а н о в и л а:

У червні 2004 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 16 травня 2004 року між ним та відповідачем був укладений договір
позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 424 000 грн. на строк до 16 червня 2004
року. У разі несвоєчасного повернення суми боргу ОСОБА_2 зобов'язався передати
позивачу в рахунок погашення боргу майно, яке знаходиться на території ТОВ
“Промтоварний ринок”. Оскільки у встановлений термін відповідач свої
зобов'язання не виконав, кошти не повернув, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від    31
травня 2006 року, позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2
перед ОСОБА_1 в сумі 424 000 грн., згідно договору позики від 16 травня 2004
року, передано у власність та визнано за ОСОБА_1 право власності на:
торгівельний павільйон, розміщений на торгівельному місті НОМЕР_1 на території
ТОВ “Промтоварний ринок” за адресою: 7-й км. Овідіопольської дороги, пгт.
Авангард, Овідіопольського району, Одеської області, який був оформлений на
ім'я ОСОБА_2 на підставі договору
НОМЕР_2; торгівельний павільйон, розміщений на торгівельному місці
НОМЕР_3 на території сектору № 1 ТОВ “Промтоварний ринок” за адресою: 7-й км.
Овідіопольської дороги, пгт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської
області, який був оформлений на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору НОМЕР_4;
торгівельний павільйон, розміщений на торгівельному місці НОМЕР_5 на території
ТОВ “Промтоварний ринок” за адресою: 7-й км. Овідіопольської дороги,    пгт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської
області, який був оформлений на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору НОМЕР_6;
20-ти футовий контейнер, розміщений на торгівельному місті       НОМЕР_7 на території ТОВ “Промтоварний
ринок” за адресою: 7-й км. Овідіопольської дороги, пгт. Авангард, Овідіопольського
району, Одеської області, який був оформлений на ім'я ОСОБА_2 на підставі
договору      НОМЕР_7 про надання
тимчасового торгівельного місця від ІНФОРМАЦІЯ_1 року; торгівельний стіл,
розміщений на торгівельному місті на території ТОВ “Промтоварний ринок” за
адресою: 7-й км. Овідіопольської дороги,             пгт. Авангард, Овідіопольського
району, Одеської області, який був оформлений на ім'я ОСОБА_2 на підставі
договору № НОМЕР_8; торгівельний стіл, розміщений на торгівельному місті на
території ТОВ “Промтоварний ринок” за адресою: 7-й км. Овідіопольської
дороги,    пгт. Авангард,
Овідіопольського району, Одеської області, який був оформлений на ім'я ОСОБА_2
на підставі договору № НОМЕР_9. Зобов'язано ТОВ “Промтоварний ринок”
переукласти договори на ім'я ОСОБА_1 на торгівельні місця вищезазначених
торгівельних павільйонів, контейнер, торгівельних столів. Допущено негайне
виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси про передачу та визнання
за ОСОБА_1 права власності на 3 торгівельних павільйони, контейнер,          2 торгівельних стола та про
зобов'язання ТОВ “Промтоварний ринок” переукласти з ним договори на торговельні
міста вищевказаного майна.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати
ухвалені рішення суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Суд
першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 встановив, що між сторонами
укладено договір позики грошей. Проте суд визнав право власності на торгові
павільйони.

З
такими висновками суду погодитись не можливо.

Відповідно
до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно
ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Тобто,
якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові
кошти у такій саме сумі.

Крім
того, частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 ЦК України.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом ( стаття 625 ЦК України).

Наявність договору позики грошей не може бути безумовною підставою для
визнання права власності на майно боржника.

Крім того, суд, вирішуючи питання про право
власності на майно, не залучив до участі у справі ОСОБА_3, яка зазначає, що
спірне майно є спільною власністю ОСОБА_2 та її.

Враховуючи викладене, суду першої інстанції не з'ясував характер
правовідносин та учасників цих правовідносин.

Вияснення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний
суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права уваги не звернув і помилково залишив його без змін.

Оскільки
порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного
вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної
інстанції не можуть залишатися у силі і підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення
Приморського районного суду м. Одеси від 29 червня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2006 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко