У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 червня 2007 року                                                                                                    м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

головуючого                                                                 Косенка
В.Й.,

суддів:                                                                           Берднік І.С., Данчука В.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: шоста Харківська
державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського
нотаріального округа ОСОБА_3, про визнання заповіту частково недійсним,
визнання права власності на ½ частину гаража, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від            30 червня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області від 6 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом
до  ОСОБА_2, треті особи: шоста
Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округа ОСОБА_3, про визнання заповіту частково
недійсним, визнання права власності на ½ частину гаража, мотивуючи тим, що у 1972 році придбав за
1000 руб. у чоловіка             ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ½ частину
гаража, розташованого по АДРЕСА_1, який вони переобладнали в два гаража, площею
14,8                 та 16,9 кв. м.
Указаним гаражем, площею 14,8, позивач користувався з квітня            1972 року.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом
до ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про визнання права власності на гараж та стягнення сум.
ОСОБА_4 пообіцяла позивачу подарувати спірний гараж, власником якого стала
після смерті її чоловіка, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.
Харкова від 12 лютого 2002 року. ОСОБА_1 від своїх позовних вимог відмовився,
однак ОСОБА_4 не подарувала йому вказаний гараж.

8 липня 2002 року у шостій Харківській державній
нотаріальній конторі ОСОБА_4. був складений заповіт на ім'я  ОСОБА_1 на гараж, розташований по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та її спадкоємцем за
складеним нею 26 червня 2003 року заповітом є відповідач, якому ОСОБА_4
заповіла все своє майно та ½ частину гаража, однак запис щодо ½
частини гаража був викреслений та нічим не обумовлений.
Підпису ОСОБА_4 під таким виправленням не має. У зв'язку із зазначеним ОСОБА_1
вважає заповіт у цій частині незаконним.

Позивач, посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати
заповіт, складений ОСОБА_4. 26 червня 2003 року, в вищезазначеній частині
недійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом
від 8 липня 2002 року на гараж площею 14, 8 кв. м.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30
червня                2006 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6 грудня
2006 року, позов задоволено. Постановлено визнати частково недійсним заповіт
від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального округа                  ОСОБА_3 від НОМЕР_1, у
частині виключення з тексту слів “і ½ частину належного мені гаражу” і вважати внесені зміни в
цій частині недійсними. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ½ частину гаражу, розташованого по
АДРЕСА_1, згідно заповіту ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якого була ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Не погодившись з вищезазначеними судовими рішеннями,
ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України
передбачено випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального
й процесуального права, а отже,
відсутні підстави для скасування постановлених
судових рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30
червня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 грудня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                                         В.Й. Косенко

Судді:
І.С. Берднік

В.Г. Данчук