Справа №22-972-2006                                          Головуючий у 1 інстанції Бузанов П.М.
Категорія 21                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня
2007року  Апеляційний суд Донецької
області у складі:    Головуючого судді
Круглікової К.С.,

Суддів Олєйникової Л.С, Лук"янової С.В., При секретарі
Проляпа О.В., розглянув
у відкритому судовому засіданні місті Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Жданівка на рішення
Жданівського міського суду Донецької області від 21 листопада 2006 року за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті
Жданівка про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Жданівського міського суду Донецької області від 21 листопада 2006 року вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково та з виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
місті Жданівка на його користь стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди
,пов"язаною з ушкодженням здоров"я на виробництві 4500 грн .В рештій
частині вимог відмовлено.

Постановляючи рішення,суд виходив з того,що травмою на виробництві ОСОБА_1
спричинено моральну шкоду.

Не погодившись з
рішенням суду виконавча дирекція Фонду соцстрахування від нещасних випадків на
виробництві в місті Жданівка  подали
апеляційну скаргу.В апеляційній скарзі відповідач оспорює обгрунтованість
рішення суду,просить його скасувати.

В обгрунтування апеляційної скарги ФСС
вказали,що з січня 2006 року діє ЗУ „Про державний бюджет
України на 2006 рік",статтею 77 котрого призупиненя дія закону в частині
відшкодування моральної шкоди і правових підстав для стягнення моральної шкоди
немає.Крім того,на їх думку позивачем не надано доказів про спричинення йому
виробничою травмою моральної шкоди ,не проведено та не надано висновок МСЕК про
спричинення позивачу моральної шкоди .Судом не враховано ,що при переогляді 4 листопада 2003 року позивачу
встановлено 10% втрати
працездатності з датою переогляду 4
листопада 2005 року,між
тим позивач на переогляд не з"вився,тобто відновив працездатність та
повністю вилікувався.Групу інвалідності позивачу не було встановлено,обмежень в
роботі не встановлено,крім того потерпілий продовжує працювати по професії
ГРОЗ,яка відносться до останнього ступеня важкості.

В судове засідання представник ФСС та позивач не з"явилися,про час та
місце розгляду справи повідомлені належним чином.Просили суд розгляднути справу у
їх відсутність.

Заслухавши дововідь судді -доповідача ,дослідивши
матеріали цивільної справи,апеляційний
суд   вважає,що   апеляційна
скарга   виконавчої   дирекції
Фонду

соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві не підлягає задоволенню ,а рішення суду першої інстанції зміні   чи скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 9 Закону
України «Про охорону праці» від 14
жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопаду
2002 року,п.
«е» ст.21 і ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворюваннях , що послужили
причиною втрати працездатності «
від 23 вересня 1999 року з
наступними змінами і доповненнями /далі Закону України/,а також з урахуванням
рішення Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року №1-9/2004 страхові виплати за моральну шкоду ,при наявності заподіяння цієї
шкоди потерпілому,повинні провадитися Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійний захворювань України.

При вирішенні
справи судом першої інстанції обгрунтовано встановленого ОСОБА_1 знаходиться у
трудових відносинах з ЗАТ АП шахта „ІНФОРМАЦІЯ_1" в якості ГРОЗ . 13 липня 2002 року при виконанні
трудових обов'язків ,з позивачем стався нещасний
випадок,в результаті котрого він був травмований та зазнав травму-закритий
передлом голівці малоберцової кісткі зліва,ушиб з межмишечними гематомами бедра та голені
зліва.

Висновком МСЕК
від 29 жовтня 2002 року у
зв"язку з травмою на виробництві від 13
липня 2002 року
йому встановлено вперше часткова втратою працездатності на 20 відсотків ,з 4 листопада 2003 року -10% до 4 листопада 2005 року,більш переосвідчень не проходив.

Погіршення стану
здоров"я у зв"язку з трудовим каліцтвом привело до фізичних страждань,стану здоров"я,змінам в
образі життя та потребують від нього додаткових зусиль для його
організації.

За вказаних
обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку
щодо спричинення позивачеві внаслідок трудового каліцтва моральної шкоди.
Всупереч доводам апеляційної скарги та відповідно до ч.3 ст.34 Закону України
висновок МСЕК про встановлення наявності чи відсутності спричинення моральної
шкоди особам,у яких встановлено стійку втрату працездатності внаслідок
шкідливих умов праці,не є
обов"язковим,оскільки спричинення моральної шкоди в таких випадках є очевидним.

Визнаючи розмір моральної шкоди,судом першої інстанції правильно враховані роз"яснення,що
містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування
моральної /немайнової/ шкоди „ №4 від 31 березня 1995 року.,з наступними
змінами та доповненнями,що розмір моральної /немайнової/шкоди
суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних і фізичних страждань...Зокрема враховується характер і тривалість
страждань,стан здоров"я потерпілого,тяжкість заподіяної травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому судом
першої інстанції правильно врахованого позивач відчував і відчуває фізичні
страждання,частково втратив здоров"я.

Враховуючи
характер і тривалість страждань,стан здоров"я позивача,тяжкість заподіяної
травми,наслідки тілесних ушкоджень,керуючись засадами розумності,виваженості та
справедливості апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції правильно прийшов
до висновку про стягнення суми моральної шкоди саме у розмірі 4500 грн.

Доводи відповідача про те,що правових підстав для
стягнення моральної шкоди немає ,бо з січня
2006 року діє ЗУ „Про державний бюджет
України на 2006 рік",котрим

зупинена дія закону в частині відшкодування моральної шкоди,не можуть бути
взяті до уваги,бо нещасний випадок з
позивачем мав місце 18 липня 2002 року,право на моральну компенсацію у ОСОБА_1 виникло з 18 липня 2002 року , вказаний ЗУ „Про державний бюджет України на 2006
рік" набрав чинності з 1
січня 2006 року та
зворотньої сили не має.

Інші доводи
апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону і підстав для його скасування немає.Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального законодавства,що
призвело або могло призвести для неправильного вирішення справи.

Відповідно до
ч.1
ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції
відхиляє апеляційну скаргу якщо встановлює,що суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1,308,313,314 ч.1 п.1,315 ЦПК України
апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті ЖданівкаДенецької
області відхилити.

Рішення Жданівського міського суду Донецької області від 21 листопада 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення,може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.