Суддя
Верховного Суду України Сенін Ю.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 грудня 2006 року,
до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування
квартири, визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 24
лютого 2004 року ОСОБА_3 подарував відповідачу квартиру АДРЕСА_1, на укладення
договору дарування дала згоду дружина ОСОБА_3 і її мати - ОСОБА_4, проте
договір дарування є недійсним, оскільки ОСОБА_4 внаслідок захворювань
перебувала у психічному стані, при якому не могла розуміти значення своїх дій
та керувати ними, а також була введена в омануОСОБА_2. Позивачка просила
визнати недійсним договір дарування квартири та визнати за нею право власності
на квартиру в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4, оскільки остання
фактично прийняла спадщину у вигляді спірної квартири після смерті свого
чоловіка           ОСОБА_3
Рішенням Ялтинського міського суду від 12 липня 2006
року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 26 грудня 2006 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга не може бути прийнята до провадження з
таких підстав.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки  матеріалів справи.

Із змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів
вбачається, що відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що
відсутні передбачені законом підстави для визнання договору недійсним, відсутні
докази на підтвердження обману ОСОБА_4 з боку ОСОБА_2, не знайшли свого
підтвердження й доводи позивачки про те, що ОСОБА_4, надаючи згоду на укладення
договору,  не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції
без змін, виходив із того, що рішення є законним та обґрунтованим і доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не вправі встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині без наведення конкретних порушень судом норм процесуального
права, які були допущені при встановленні зазначених в рішенні фактів, також не
можуть бути визнані такими, що викликають необхідність перевірки матеріалами
справи.

Доводи скарги та зміст оскаржуваної ухвали також не дають
підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст.
338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі
наведеного та керуючись
пунктом 5 частини 3 статті 328
ЦПК
України,

у  х
в  а  л
и  в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом             ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на спадкове
майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 26 грудня 2006 року.

Копію
ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити ОСОБА_1

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                                  Ю.Л.Сенін