Справа
№ 2-67/2007р.
РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ  УКРАЇНИ

21
лютого 2007 року                               Корюківський
районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судці Крапивного
В.1.,

при секретарі -
Осипенко Л.1.,

з участю -
позивачки ОСОБА_1,

відповідача -
ОСОБА_2 та його адвоката -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Корюківці у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Корюківської районної державної нотаріальної контори про визнання недійсним
договору дарування жилого будинку, -

встановив:

18 січня 2007 року позивачка звернулася до суду з цим
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в березні 2001 року вона подарувала
своєму внуку, відповідачеві по справі, належний їй на праві власності житловий
будинок у АДРЕСА_1, щоб внук до смерті доглядав за нею і надавав допомогу, чого
останнім часом він не робить, тому позивачка вважає, що договір дарування
будинку був укладений нею внаслідок помилки з її боку та обману з боку
відповідача, бо вона є людиною похилого віку, хвора, погано чує та бачить,
неписьменна, була стурбована перспективою свого подальшого проживання,
розраховувала на підтримку в старості з боку відповідача, який з червня 2006
року припинив опікуватись над нею, ніякої допомоги їй не надає, тому просила
поновити їй строки позовної давності для звернення до суду з цим позовом та
визнати договір дарування будинку недійсним.

У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала,
наполягає на задоволенні позову, вважає, що її дочка - мати відповідача,
силою примусила її укласти договір дарування будинку, била її, змусила поїхати
до нотаріуса в 2001 році, де
заставила підписати договір дарування, а не пожиттєвого її утримання, в 2006 році вона
(позивачка) хотіла оформити заповіт на своє майно на користь сина та дочки, але
виявилось, що її будинок вже подарований внуку, про що вона не знала, і таким
чином вона виявилась позбавленою своєї власності.

Відповідач та його адвокат позов не визнали, вважають
його безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає, оскільки позивачка
психічними захворюваннями не страждала, є письменною, розуміла в 2001 році значення
своїх дій і свідомо подарувала відповідачу свій будинок, хоча влітку 2006 року він
змушений був на вимогу позивачки виселитись із спірного будинку та перейти жити
на квартиру, однак і до цього часу як він, так і його батьки доглядають
позивачку, допомагають їй по господарству.

Представник Корюківської районної Державної нотаріальної
контори в судове засідання не з"явився, справу просить розглядати у її відсутність,
з приводу вирішення даного спору покладається на розгляд суду.

Вислухавши доводи сторін та їх представників, показання
свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено судом, позивачка мала на підставі
свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Корюківською
міською радою 6 січня 1987 року,

2

жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Будинок дерев"яний, має 103,5 кв.м, жилої площі, з надвірних
будівель є два хліви рублені та шлакоблочний гараж. 28 березня 2001 року за
ініціативою позивачки її зять ОСОБА_4 та внук ОСОБА_2, відповідач по справі,
привезли позивачку до Корюківської державної нотаріальної контори, де державний
нотаріус Дремлюга P.M. після встановлення осіб сторін, їх цивільної
дієздатності, належності відчужуваного будинку з надвірними будівлями позивачці
та після неодноразового роз'яснення позивачці суті укладуваної нею угоди, лише
в присутності сторін (позивачки та відповідача) склала договір дарування
позивачкою спірного жилого будинку з надвірними будівлями на користь
відповідача по справі. В присутності державного нотаріуса позивачка та
відповідач особисто розписалися в договорі дарування та у відповідних
реєстрових книгах, отримавши кожний по одному екземпляру договору дарування.
Дочка позивачки ОСОБА_5 у цей час -
з 24.03.2001р. по 16.04.2001р. перебувала на санаторно-курортному лікуванні
в м. Євпаторія АР Крим і про укладення договору дарування нічого не знала. Як
на момент укладення договору дарування спірного будинку в 2001 році, так і на
даний час позивачка на обліку в лікаря-психіатра не перебувала, а внаслідок
свого віку перебуває на диспансерному обліку лікарів з приводу ішемічної
хвороби серця, кров"яного тиску та церебрального атеросклерозу. Вона вміє
читати, писати, але має вади слуху, чого не заперечують ні учасники процесу, ні
свідки.

Всі ці фактичні обставини справи встановлені з наданих
сторонами пояснень, письмових документів, фотознімків, повідомлень Корюківської
ЦРЛ, показань свідків -колишнього
державного нотаріуса Дремлюги P.M., ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6

Відповідно до чинного цивільного законодавства правочином
є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов"язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо
він підписаний його стороною (сторонами). Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину,
прав та обов'язків сторін та ін. Помилка щодо мотивів правочину не має
істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання
правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства,
зобов"язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, вчинений особою проти
її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску
з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає
або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, а
також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на
дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів,
які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують
належність дарувальникові предмета договору, є прийняттям дарунка. Дарувальник
має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей, якщо
обдаровуваний умисно вчинив злочини проти життя, здоров'я, власності
дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей; якщо на момент
пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування
обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. До вимог про розірвання
договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

3

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає у зв"язку з безпідставністю заявлених позовних
вимог, оскільки на момент укладення договору дарування належного їй на праві
особистої власності жилого будинку з надвірними будівлями позивачка була
повністю дієздатною, розуміла значення своїх дій, їй роз"яснювались
нотаріусом наслідки укладення договору дарування про втрату нею права
власності, вона вміє читати і писати, особисто у присутності нотаріуса
підписала договір дарування на користь свого внука, сторонніх осіб при цьому в
кімнаті нотаріуса не було нікого. Ніякого фізичного чи психічного примусу з
боку сторонніх осіб на позивачку не було, її посилання на те, що дочка, мати
обдарованого, примушувала її укласти договір дарування, била її, жодним доказом
не підтверджено, та й дочка позивачки у момент укладення договору перебувала за
межами Чернігівської області -
в м. Євпаторія на санаторно-курортному лікуванні. Безпідставними є і
посилання позивачки про те, що даний договір вона укладала з метою пожиттєвого
її утримання, а її обдурили, оскільки відповідач з 2001 року по червень 2006
року постійно проживав разом з позивачкою, піклувався про неї і лише на її
вимогу змушений був перейти проживати на квартиру. Окрім того, позивачці ще у 2001 році було
достовірно відомо про укладення нею договору дарування житлового будинку на
користь свого внука, про що їй було роз"яснено державним нотаріусом, тому
і її посилання на поважні причини пропуску строку позовної давності є також
безпідставними.

Позивачкою сплачені витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільних справ і відшкодуванню їй вони не підлягають,
оскільки в задоволенні позову судом відмовляється у повному обсязі, а від
сплати державного мита на користь держави позивачка звільнена як постраждала
від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням.

Керуючись ст.ст. 202,
207, 229-230, 256-261, 717-720, 722, 727-728 ЦК України,
ст.ст. 208-209,213-215,218,
81-82, 88 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Корюківської районної державної нотаріальної контори про визнання недійсним
договору дарування жилого будинку у зв"язку з безпідставністю заявлених
позовних вимог.

Звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати держмита на
користь держави як постраждалих від Чорнобильської катастрофи.

На рішення суду протягом 10 днів з часу його проголошення може бути подана заява про
апеляційне оскарження, а протягом 20
днів після цього - апеляційна
скарга.