СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

Іменем   України

"ЗО"  січня  2007
року

Колегія
суддів    судової    палати
у    цивільних    справах апеляційного  суду
Житомирської  області  в
складі: головуючого-судді:   Худякова  A.M., суддів:
Балашкевича  С.В.,
Зарицької  Г.В., при   секретарі
судового   засідання:   Калинець
Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скаргиОСОБА_1 на рішення
Любарського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_5року та
додаткове рішення цього ж суду від ІНФОРМАЦІЯ_1
року у справі за позовомОСОБА_1 до СТОВ "Привітівське" про
стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за
час затримки  розрахунку  та
відшкодування  моральної  шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1
звернулась із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що працювала у
СТОВ "Привітівське" на посаді приймальниці молока. Наказом НОМЕР_1 відІНФОРМАЦІЯ_3 року була
звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36
КЗпП України. Посилаючись на те, що в день звільнення відповідач не провів
з нею розрахунок, позивачка просила за вказаних обставин стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в сумі 3018
грн.46 коп., середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, грошову компенсацію за невикористані відпустки, 2250 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а також стягнути витрати на юридичну  допомогу.

У останній
уточненій позовній заяві, яка подана в ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_1
збільшила позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, яку оцінила в
розмірі 17000  грн.

Рішенням
Любарського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_5року позов
задоволено частково. Стягнуто з СТОВ "Привітівське" на користь
ОСОБА_1  3018 грн.46 коп. заборгованості по заробітній
платі, 456 грн.21 коп.    грошової
компенсації    за    невикористані    відпустки,     332

Справа № 22V20                                                                           Головуючий в суді 1і інст. Шидповський В.Б,

Категорія 13                                                                                   Доповідач Худяков A.M.

2
грн.   на
відшкодування
моральної  шкоди,   та
на  користь  держави 51   грн.
судового
збору.    Рішення   суду
допущено   до   негайного виконання  в
межах  середньомісячної  заробітної
плати.

Додатковим
рішенням Любарського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року відмовлено
ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за  весь
час  затримки  розрахунку.

У апеляційній
скарзі на рішення від ІНФОРМАЦІЯ_5року
позивачка порушує питання про скасування постановленого по справі судового
рішення в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалення нового рішення,
яким задовольнити позов в цій частині. Апелянт посилається на те, що суд не
врахував тривалість фізичних і моральних страждань, які були заподіяні
внаслідок незаконних дій відповідача щодо несвоєчасного розрахунку  при
звільненні.

У апеляційній
скарзі на додаткове рішення від ІНФОРМАЦІЯ_1
року позивачка порушує питання про його скасування та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити позов. Апелянт посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість основного та додаткового рішення в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому
задоволенню  з  наступних
підстав.

Як видно з
матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на посаді
приймальниці  молока  у  СТОВ  "Привітівське".

Наказом НОМЕР_1 відІНФОРМАЦІЯ_3 року позивачка
була звільнена  з  роботи
на  підставі  п.1  ст.36
КЗпП  України.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку, суд виходив з того, що позивачка з ІНФОРМАЦІЯ_6 року
отримала значну суму коштів необхідних для проживання, а з ІНФОРМАЦІЯ_7 року їй уже
нараховувалась державна допомога по безробіттю.

Проте    з
таким    висновком   суду
погодитись неможливо, оскільки він суперечить вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Відповідно    до
ст.116    КЗпП    України
при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації проводиться у день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України
передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу,
за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по
день  фактичного  розрахунку.

Судом
встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 відповідач не провів з нею
остаточного розрахунку в зв'язку з відсутністю
належних  для  виплати
у  товариства  коштів.

За вказаних
обставин вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки
розрахунку є обґрунтованою,
проте       цей       розмір       підлягає       частковому

з

задоволенню,      а     саме
за     період     з
ІНФОРМАЦІЯ_8     року     по ІНФОРМАЦІЯ_9     року,      тобто
по     день     постановления     судового рішення,   оскільки
він  є  днем
фактичного  розрахунку.

Таким чином, з
СТОВ "Привітівське" підлягає стягненню 1534 грн. 7 5 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку:

1)412,50
грн. {березень,
квітень}   :
4 7 {робочих днів}   =
8,77  грн.;

2)    8,77
грн. {середи.денний зароб.}   х   175{днів}   =   1534,75  грн.

Правильним є
висновок суду першої інстанції щодо права ОСОБА_1 на моральне відшкодування,
проте визначений судом розмір не відповідає характеру негативних наслідків, які
настали, моральним стражданням позивачки, що виникли у зв'язку із довготривалою
затримкою виплати їй заборгованості по
заробітній  платі.

Приймаючи до
уваги при вказаних обставинах принцип справедливості та усталені критерії щодо
розміру компенсації за заподіяну позивачці моральну шкоду, колегія суддів
вважає, що СТОВ "Привітівське" має виплатити позивачу 1000 грн. на
відшкодування  моральної  шкоди.

Враховуючи, що
судом першої інстанції обставини справи встановлені повно і правильно, однак
неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду від ІНФОРМАЦІЯ_5року в частині
стягнення моральної шкоди та додаткове рішення суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідно
до ст.309 ЦПК
України, підлягають скасуванню з постановлениям
у вказаній частині нового  рішення.

Керуючись ст.ст.304,307,309,314,316 ЦПК України,
колегія  суддів

ВИР І Ш И
Л А:

Апеляційні
скаргиОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Любарського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_5року в частині
стягнення 332 грн. моральної
шкоди скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з СТОВ
"Привітівське" на користьОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті  рішення
залишити  без  зміни.

Додаткове
рішення Любарського районного суду Житомирської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року
скасувати, ухваливши нове рішення, яким стягнути з СТОВ
"Привітівське" на користьОСОБА_1 1534 грн. 75 коп. середнього  заробітку
за  час  затримки
розрахунку.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного  Суду  України
на  протязі  двох
місяців.