Справа № 22 -975         2007 рік
Голов, в 1-й інстан.
Доповідач Пономарьова О.М.
У   ХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня    2007 року                         Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді   Пономарьової О.М.

суддів                         Бабенка П.М., Бондаренко Л.І.,

при секретарі             Баранові В.В.,

за участю представника відповідача Кібальник В.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України" про визнання права власності і стягнення 7011 грн., за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 15
листопада 2006 року, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Апеляційного суду Донецької області
з апеляційною скаргою на рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 15
листопада 2006 року
яким їй відмовлено в задоволені позовних вимог до відкритого акціонерного
товариства „Державний ощадний банк України" про визнання права власності і
стягнення 7011 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення
суду та задовольнити її вимоги, оскільки суд першої інстанції не застосував
норми матеріального права, які підлягають застосуванню і виніс неправильне рішення.

В судове засідання позивачка не з'явилась, про час та місце судового
розгляду повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні просила апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без зміни, оскільки воно правильне та законне.

Суд першої інстанції встановив, що на виконання вимог ст. 5 Закону України
„Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" від 21 листопада 1996 року, відповідно
до якої установи ощадного банку України протягом грудня 1996 року - березня 1997 року проводять
одноразову індексацію вкладів громадян, на ім'я позивачки відповідач відкрив
компенсаційні рахунки, чим визнав право позивачки на отримання компенсаційних
виплат по вказаним рахункам і право позивачки кошти, що знаходяться на цих рахунках
не заперечується відповідачем. Суд відмовив в стягненні суми, яка знаходиться
на компенсаційних рахунках, пославшись на те, що позивачка у 2004 році отримала
компенсаційні виплати по кожному рахунку, але вона не відноситься до категорії
громадян, які повинні отримати компенсації від знецінення грошових заощаджень і
страхових внесків громадян у 2006
році.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суд, пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

2

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд повно та всебічно
з'ясував обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини, які склались між ними і дійшов до обгрунтованого
висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивачки про стягнення
суми по компенсаційним рахункам, суд першої інстанції правильно виходив з того,
що згідно зі ст. 6 „Про
державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" від 21 листопада 1996 року, компенсація
громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться
виключно в грошовій формі за рахунок Державного Бюджету України, починаючи з 1997 року. Кошти для
компенсації заощаджень громадянам визначаються в Державному бюджеті України
окремою статтею. Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України
установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається
Кабінетом Міністрів України. Стаття 7
цього закону встановлює, що заощадження повертаються поетапно, у межах коштів,
передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Постановами КМУ №
1091 від 3 серпня 2006 року „ Про виплату у 2006 році громадянам
України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень і страхових
внесків, вкладених до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території
України" та № 1205 від 15 серпня 2006 року „Про деякі
питання відновлення заощаджень від знецінення грошових заощаджень і страхових
внесків громадян у 2006 році",
передбачено проведення у 2006
році виплату громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових
заощаджень, встановлено порядок їх виплат.

Суд дійшов правильного висновку про те, що у 2004 році позивачка
вже отримала компенсаційні виплати по кожному рахунку, і не відноситься до
категорії громадян, які повинні отримати компенсації від знецінення грошових
заощаджень і страхових внесків громадян у 2006
році, а тому підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Висновки суду є правильними, оскільки грунтуються на
вимогах закону і обставинах, які встановлені в судовому засіданні.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом
першої інстанції вірно встановлені обставини справи, дана їм належна правова
оцінка і правильно вирішений спір.

Рішення суду першої інстанції постановлено у
відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства.

Доводи
апеляційної скарги є непереконливими і не спростовують висновків суду.

Згідно зі ст. 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у   хвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 15
листопада 2006 року
залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом

двох місяців з дня набрання нею законної сили .