справа № 2- 277/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

01 серпня 2007
року

Суворовський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого      судді                             -          Кисельова В.К.

при секретарі                                          -          Голованець Н.Б.

за участю позивачки                              -            ОСОБА_1

за участю
представника відповідача        - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась з позовом до ОСОБА_2 про повернення боргу. Позовні вимоги
обґрунтовані тим,  що син позивачки ОСОБА_4  22 квітня 2005 року продав належні йому на
праві власності АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2. Договір дарування був
зареєстрований за НОМЕР_1 приватним нотаріусом Гребенюк Іриною Миколаївною.
Однак,  коли відповідач з'явився на
вчинення правочину до нотаріуса,
з'ясувалося,  що він не має
необхідної суми для здійснення розрахунку за придбану квартиру. Тому він просив
відстрочити йому сплату суми еквівалентної 5 000 (п'яти тисячам) доларів США. Позивачка з
сином погодились на підписання з відповідачем договору позики на суму 25 000
(двадцять п'ять тисяч) гривень,  який
також був посвідчений приватним нотаріусом Гребенюк І.М.  Суму боргу відповідач повинен був повернути
до 22 жовтня 2005 року. Однак відповідач відмовляється повернути позичені
гроші,  посилаючись на те,  що вже начебто повернув їх. Позивачка також
вказує на те,  що договір був нею
втрачений. Вона намагалась отримати дублікат договору,  однак нотаріус відмовив їй видати дублікат
договору,  посилаючись на наявність спору
між сторонами та можливості надання копії договору лише за судовим запитом.

На
підставі викладеного,  позивачка просить
стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 25000 гривень.

В
судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила,  що відповідач запозичив у неї 5000 доларів США,
оскільки у нього не було необхідної суми для сплати
вартості проданої квартири. Договір позики був нотаріально посвідчений,  однак відповідач його викрав в автомобілі.
Після цього,  вона намагалась отримати
копію договору у нотаріуса,  однак їй
відмовили видавати його копію. Відповідач відмовляється їй виплачувати суму
боргу,  посилаючись на те,  що він їй повернув гроші,  однак,
за її твердженням,  жодних коштів
від відповідача вона не отримувала.

Відповідач
позовні вимоги не визнав та пояснив,  що
дійсно запозичив у позивачки 5000 доларів США,  які він частками їй повернув. В підтвердження цього,  позивачка у нього на очах розірвала оригінал
договору позики,  однак після цього стала
просити додаткові відсотки за договором.

В
останнє судове засідання відповідач - ОСОБА_2,
а також третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились,  про розгляд справи були повідомлені належним
чином.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши пояснення
сторін,  свідків,  суд вважає,
що позовна заява не підлягає задоволенню на підставі фактів,  встановлених в судовому засіданні.

Так,  судом встановлено,  що 22.04.2005р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики,  згідно якого
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у розмірі 26500 гривень. Вищевказаний

договір був посвідчений приватним нотаріусом Гребенюк І.М. ,  у реєстрі за № 3047. (а.с.  57). Відповідно до умов договору відповідач
повинен був повернути суму у розмірі 26500 гривень до 22.10.2005р.

Під час
судового засідання позивачка пояснила,
що відповідач викрав у неї оригінал договору позики,  однак в органи внутрішніх справ вона не
зверталась. В той же час,  відповідач
пояснив,  що після укладення договору
позивачка почала вимагати від нього повернення коштів. Після цього,  він повернув позивачці спочатку суму у
розмірі 2800 доларів США
у квітні 2005р.,  а потім 2200 доларів
в червні 2005р. Після повернення коштів,
позивачка розірвала договір.

В
судовому засіданні відповідач на огляд суду надав розірвані шматки оригіналу
договору,  на що позивачка пояснила,  що він викрав договір та вона його не рвала.

Відповідно
ч.3 до  ст.  545 ЦК
України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Суд
вважає,  що оскільки залишки договору
позики знаходяться у відповідача,  то цей
факт є підтвердженням виконання ним обов'язку повернення коштів за договором
кредиту. Крім того,  позивачкою не надано
суду жодного доказу того,  що
вищевказаний договір був викрадений відповідачем,  а навпаки пояснення відповідача є
послідовними та підтверджуються матеріалами справи.

Так,  згідно копії квитанції від 29.04.2005р.
відповідачем була отримана з його рахунку сума у розмірі 2862 долара США,
що збігається з його з поясненнями про повернення першої
суми позивачці у розмірі 2800 доларів США.
Після того,  позивачка взяла у нього
як завдаток ноутбук,  однак після повернення останньої суми коштів у розмірі
2200 доларів США,  вона йому ноутбук
не повернула (а.с.  55).

В
матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи є пояснення
позивачці,  які вона надавала
14.10.2005р. працівникові Суворовського РВ ОМУ України в Одеській області.
Так,  вона пояснила,  що ОСОБА_2 по своїй волі віддав її ноутбук як
заставу,  при цьому ОСОБА_2 пояснив
їй,  що він коштує 2200 доларів США.
Позивачка також пояснила,  що між ними
був договір,  що після виплати суму,  яка залишилась,  вона поверне ноутбук. У вищевказаному поясненні,
яке було власноручне підписано позивачкою,  відсутні які-небудь відомості про крадіжку
договору позики. Відомості про крадіжку договору відповідачем,  позивачка дала тільки в поясненні від
17.11.2005р.

На підставі
викладеного,  суд вважає,  що позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  545,  1046,
1049 ЦК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

1. У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу - відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд
м.  Одеси шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження рішення суду і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,  або в порядку п. 4  ст.
295 ЦПК України.