Справа №2-90/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого 2006 р.                        Кролевецький районний суд Сумської області в

особі судді                                                                                       - Макаровець А.М.,

при секретарі                                                                                  - Колівошко Н.М.,

з участю представника відповідача                                                   - Двінського Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кролевці справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Відкритого акціонерного товариства
"Укртелеком" про визнання незаконними
дій відповідача і проведення перерахунку оплати за надані послуги електрозв"язку, треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Конотопський центр
електрозв"язку №3 Сумської філії відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" та
територіальне управління Державної судової адміністрації
України в Сумській області ,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом і просять визнати
незаконними дії відповідача в частині проведення перерахунку з
50-відсоткової знижки плати за користування
індивідуальним домашнім телефоном на 100-відсоткову оплату ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 з 01 січня 2003 року, ОСОБА_9 з 22 грудня 2003 року, ОСОБА_7 - з 29 листопада 2005 року, ОСОБА_4 - з 21.03.2005 року та зобов'язати провести
перерахунок з 100-відсоткової оплати за користування
індивідуальним домашнім телефоном на 50-відсоткову з 01 січня 2003 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, з 22 грудня 2003 року - ОСОБА_9, з 29 листопада 2005 року - ОСОБА_7., з 21 березня 2005 року - ОСОБА_4.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони працюють суддями Конотопського міськрайонного суду і в квартирах в яких вони проживають
встановлені індивідуальні домашні телефони та послуги з
електрозв"язку їм надає ВАТ "Укртелеком".

Відповідно до ч.9 ст. 44 Закону України "Про статус
суддів" суддям надається 50-відсоткова знижка за користування
індивідуальним домашнім телефоном.

Проте, суддям ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 з часу встановлення в їх квартирах індивідуального домашнього телефону, а іншим
суддям з 01 січня 2003 року відповідач став нараховувати
100-відсоткову оплату за користування індивідуальним домашнім телефоном, чим порушені їх права передбачені ч.З ст. 22, ст. 126, ч.І ст. 129, 130 Конституції України, ч.З ст. 11 Закону України 'Про статус суддів", ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України"

У листопаді 2006 року вони звернулись із заявами до
відповідача з проханням провести перерахунок оплати за
користування індивідуальним домашнім телефоном з 100-відсоткової оплати на 50-відсоткову, однак в задоволенні їх вимог було
відмовлено з посиланням на те, що Законами
України "Про державний бюджет на 2003-2006 року" не визначені органи, які б проводили компенсацію витрат підприємства
зв"язку за надання таких послуг і надання таких послуг проводиться за рахунок
та в межах бюджетних

асигнувань на утримання бюджетних
установ, в яких працюють ці особи.

При цьому відповідачем на підставі Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2004, яким було визнано неконституційними ч.ч. 2, 3, 4 ст. 78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" було проведено перерахунок тільки за грудень 2004 року. За 2005-2006 роки відповідач не проводив
перерахунку в зв"язку з тим, що положення Закону України "Про державний бюджет на 2005, 2006 роки" не були визнані неконституційними.

Відповідно до ч.З ст.22 Конституції України, норми якої є нормами прямої
дії, при прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України сформулював аналогічну правову позицію, неодноразово розглядаючи проблему, пов"язану з
реалізацією права на соціальний захист, зокрема в Рішенні від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 в справі про
незалежність суддів, як складову їх статусу, наголосивши, що не допускається
зниження гарантій незалежності і недоторканості суддів у разі прийняття нових
законів або внесенні змін до чинних законів.

Крім того, Рішенням від 17.03.2004 року № 7-рп/2004 Конституційний Суд України визнав
положення ч.З,4 ст. 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2003 рік", в частині, за якою пільги, компенсації і
гарантії, на які за законом мають право окремі працівники, щодо знижки плати за користування житлом, паливом, телефоном та
плати за комунальні послуги, тощо, надаються у разі, якщо грошові доходи цих
працівників менше величини прожиткового мінімуму,
встановленої для працездатних осіб, а розмір наданих пільг у грошовому
еквіваленті разом з грошовими доходами зазначених працівників не повинен перевищувати величини прожиткового мінімуму,
встановленої для працездатних осіб -
неконституційними.

При цьому посилання відповідача на відсутність механізму відшкодування підприємству зв"язку витрат, понесених у
зв"язку з наданням пільг суддям як на підставу відмови у проведенні перерахунку оплати за користування індивідуальним
домашнім телефоном та в подальшому
нарахуванні оплати в розмірі 50-відсотків не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до
чинного законодавства збитки від надання
відповідачем послуг окремим побутовим споживачам відшкодовуються за рахунок джерел, визначених законодавчими актами, які
передбачають відповідні пільги.

Позивачі вважають безпідставними посилання відповідача при відмові провести
перерахунок оплати за 2003-2004 роки, на ту обставину, що у разі,
якщо окремі положення законів визнаються
неконституційними, вони, відповідно до ст. 73 Закону України "Про Конституційний Суд України"
оголошуються нечинними і втрачають чинність з дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, а
при відмові провести перерахунок за 2005-2006 роки на ту обставину, що положення ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет
на 2005
рік" та ст. 78 Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік" не визнані неконституційними, так як вважають,
що Конституційний суд України висловив свою позицію
щодо дотримання прав громадян при прийнятті нових законів в Рішенні 17.03.2004 року № 7-рп/2004 та вказана позиція не підлягає подальшому підтвердженню Конституційним Судом України, а , оскільки законодавець, в порушення Конституції України, не врахував дану позицію при прийнятті нових законів у
2005-2006
роках, то норми, що звужують обсяг гарантованих
прав є нікчемними і не можуть бути прийняті до уваги.

Представник відповідача та третьої особи Конотопського центру
електрозв"язку №3 Сумської філії ВАТ
"Укртелеком" під час розгляду справи пояснив, що у них не має заперечень в частині того, що судді відповідно до п.9 ст.
44
Закону України "Про статус суддів" мають право на 50-відсоткову знижку за
користування телефоном.

При цьому відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2003 р. №426 зі змінами
і доповненнями внесеними постановою КМУ від
11.02.2004 року № 148, пільги, компенсації і гарантії, на які

мають право пільговики, надаються шляхом відшкодування
пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за користування
в тому числі і телефоном. За змістом частини третьої зазначеного вище Порядку
видатки на відшкодування витрат за надані пільговику послуги здійснюються за
рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ, щомісяця або
раз на квартал, за рішенням керівника установи. Для відшкодування фактичних
витрат пільговик надає в бухгалтерію установи за місцем роботи копії квитанцій
про оплату за користування телефоном в термін за який проводиться відшкодування

Статтею 120 Закону України "Про судоустрій
в Україні" передбачено фінансування органів судової влади за рахунок
коштів державного бюджету. Таким чином, надання пільг суддям за рахунок коштів
ВАТ "Укртелеком" є неприпустимим, оскільки суперечить принципам
фінансування органів державної влади, у тому числі Закону України "Про
судоустрій в Україні".

З ст. ст. 125, 126 Закону України
"Про судоустрій в Україні" вбачається, що на судову адміністрацію
України покладено обов"язок здійснювати матеріальне і соціальне
забезпечення суддів.

З врахуванням
положень рішень Конституційного Суду України від 17.03.2004 та від 01.12.2004 року, якими положення Законів України "Про Державний
бюджет на 2003 рік" та "Про
Державний бюджет на 2004
рік" в частині обмеження пільг з оплати комунальних послу, житла, проїзду, послуг зв"язку були
визнані неконституційними і з врахуванням того, що положення визнані
неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом
України цих рішень, -позивачам ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 було проведено перерахунок з 100-відсоткової
на 50-відсоткову знижку тільки за грудень 2004
року. Однак з врахуванням того, що інших рішень Конституційного Суду
України про визнання неконституційними положень законів України "Про
державний бюджет України" за інші періоди не було, підстав для проведення
перерахунку з 100 - відсоткової на 50 - відсоткову знижку також не має.

Крім того такі
пільги повинні надаватись у разі, якщо зазначені працівники мають право на
податкову соціальну пільгу.

Позивачам
ОСОБА_1ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 у 2003
році за користування вказаними послугами надавалась 50% знижка, однак з
врахуванням положень ст. 78
Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік", в
якій зазначено, що "пільги, компенсації і гарантії, на які згідно з
Законодавством України мають окремі працівники бюджетних установ, щодо знижки
плати за користуванням телефоном, видається
у разі, якщо грошові доходи цих працівників менше прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб, ВАТ "Укртелеком" вказаним позивачам
було проведено перерахунок абонентної плати без урахуванням 50% знижки від
зазначених тарифів і в рахунку за лютий 2004
року позивачам було виставлено вартість послуг у повному обсязі з 01.01.2003 року по 01.03.2004 року.

З моменту набрання чинності рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004
року, вищезазначеним суддям був проведений перерахунок абонплати за телефон
у розмірі 50% знижки за період з 01 грудня 2004 року по 01 січня 2005 року.

Позивачам
ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 50%
знижка за користування індивідуальним домашнім телефоном в період з 01.01.2003 до часу розгляду
справи не надавалась. При цьому відповідні документи, що підтверджують право
цих суддів на отримання вказаної знижки і
які є підставою для надання 50-відсоткової знижки надійшли до ВАТ
"Укртелеком" від ОСОБА_4 з 21 березня 2005 року, від ОСОБА_7
06.03.2006 року і від ОСОБА_9 22 грудня 2003 року. При цьому послуги ОСОБА_9
щодо користування індивідуальним домашнім телефоном почали надаватись тільки з
01.02.2004 року, оскільки тільки в лютому 2004 року було підключено телефон, що
підтверджується відповідною випискою з особового рахунку.

На теперішній
час вартість послуг за користування індивідуальним телефоном становить 13 грн. 50 коп. і в випадку
якщо б необхідно було б провести перерахунок

вказаним
судцям за період з 01.01.2003 року по час розгляду справи в суді,
то сума цього перерахунку не перевищила б 3000 грн.

ТУ ДСА в Сумській області, що є третьою особою на стороні відповідача, що
не заявляє самостійних вимог, у встановленому законом
порядку було повідомлено про час і місце розгляду
справи, однак ТУ ДСА в Сумській області надіслало клопотання про розгляд справи без участі їх представника і при цьому надано
письмове пояснення щодо позовних вимог, в якому зазначено, що зазначені позовні вимоги
суддів Конотопського міськрайонного суду
Сумської області, на їх думку, не підлягають задоволенню.

При цьому в письмовому поясненні зазначено, що дійсно Законом України
"Про статус суддів" від 15.12.1992 року визначені гарантії незалежності суддів, серед яких
заходи матеріального забезпечення відповідно до їх статусу, зокрема, відповідно
до п.9 ст. 44 Закону 50-відсоткова знижка плати за займане ними та членами їх сім"ї житло
та комунальні послуги. Ці пільги є однією з гарантій
незалежності суддів, як представників судової влади в Україні, фінансування якої здійснюється виключно за рахунок Державного
бюджету і надання пільг за рахунок інших
джерел, суперечитиме бюджетному законодавству і принципам
фінансування органів державної влади.

Статтею 22 Конституції України закріплено, що
при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 130 Конституції України, ст. 120 Закону України "Про судоустрій в Україні" від 07.02..2002 року фінансування органів судової влади
здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

В ч.З ст. 59 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2003 рік" пільги, компенсації і
гарантії, на які згідно з законами мають право окремі працівники бюджетних
установ, щодо оплати за користування житлом (квартирної плати), паливом,
телефоном та плати за комунальні послуги надавались у разі, якщо грошові доходи
цих працівників були меншими величини прожиткового мінімуму,
встановленої для працездатних осіб.

Положення аналогічного змісту, які було закріплено ч.З ст. 78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", визнані неконституційними.

Статтею 42 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2005 рік" встановлено, що пільги, компенсації і гарантії, на які згідно із Законами
України мають право окремі категорії працівників
бюджетних установ, військовослужбовців та особи рядового і начальницького складу надаються у разі, якщо зазначені
працівники мають право на податкову соціальну пільгу. При
цьому розмір наданих пільг у грошовому еквіваленті разом із грошовими доходами зазначених працівників не повинен перевищувати
величину доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу. Аналогічне положення містить ст. 39 Закону
України "Про державний бюджет України на 2006 рік".

З огляду на викладене надання суддям гарантій щодо 50-відсоткової знижки на
плату за користування житлом, телефоном та ін.
залежить насамперед від фінансових можливостей
держави. При цьому видатки на фінансування таких гарантій мають визначатися законом про Державний бюджет України на
певний рік.

Відповідно до ст. 121 Закону України "Про судоустрій
України" суди загальної юрисдикції фінансуються на підставі
кошторисів і помісячних розписів видатків, затверджених відповідно до вимог цього Закону, в межах річної суми
видатків, передбачених Державним бюджетом України на
поточний фінансовий рік у порядку встановленому Бюджетним
кодексом України.

Будь-які зобов"язання, взяті фізичними та юридичними особами за
коштами Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим кодексом та законом про Державний бюджет
України, не вважаються бюджетними
зобов"язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов"язань
не можуть здійснюватися.

При цьому Державній судовій адміністрації України, як головному
розпоряднику коштів Державного бюджету України
щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції у 2003-2005 роках кошти на здійснення виплат
вартості наданих

суддям комунальних послуг не
виділялися. А як наслідок не виділялись відповідні кошти і територіальному управлінню державної судової
адміністрації в Сумській області.

Згідно ст. 19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, ТУ ДСА в Сумській області в своїй діяльності повинне керуватись
та діяти насамперед на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законами та Конституцією України. В зв"язку з тим, що Законами
України про Державний бюджет України на 2003-2006
роки не передбачено відповідних бюджетних призначень Державній судовій адміністрації України (як головному
розпоряднику бюджетних коштів) то ці видатки не передбачені
затвердженими ДСА України кошторисами на 2003-2006
роки і ТУ ДСА в Сумській області не має можливості у разі задоволення
позовних вимог суддів Конотопського суду ,
компенсувати комунальним підприємствам кошти за надані ними пільги суддям,
в зв"язку з чим вони просять відмовити в задоволенні вказаних позовних
вимог.

Заслухавши
пояснення представника ВАТ "Укртелеком" і Конотопського центру
електрозв"язку №3 Сумської
філії ВАТ "Укртелеком", дослідивши письмові докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

По справі
встановлено, що ОСОБА_1- з 22.06.87,
ОСОБА_2 з - 05.05.93
року, ОСОБА_3 з -
22.06.1987 року, ОСОБА_4 з -
11.05.1993 року, ОСОБА_5 -
з 13.10.1994 року,
ОСОБА_6 з - 16.07.1996 року,
ОСОБА_7 з - 24.09.04 року, ОСОБА_8 з - 09.07.1996 року, ОСОБА_9 з - 14.06.2002 року по працюють
суддями Конотопського міськрайонного суду, що вбачається зі списку суддів
Конотопського міськрайсуду доданого до матеріалів справи (а.с. 5) та не
заперечується представником відповідача.

З договорів про
надання послуг електрозв"язку укладених між ВАТ "Укртелеком" з
ОСОБА_6 НОМЕР_1 (а.с.6-7), з ОСОБА_2 НОМЕР_2 (а.с. 8-9), з ОСОБА_4 НОМЕР_3
(а.с. 10-12), з ОСОБА_5 НОМЕР_4 (а.с.
13-14), з ОСОБА_9 НОМЕР_5 (а.с. 15-17), з ОСОБА_7 НОМЕР_6 (а.с. 18-19), з ОСОБА_8 НОМЕР_7 (а.с. 51-53), з
ОСОБА_3 НОМЕР_8 ( а.с. 48-50) та з ОСОБА_10 (чоловіком судді ОСОБА_1, що
вбачається з ксерокопії паспорту) НОМЕР_9(а.с. 63-64) вбачається, що позивачі
отримують послуги електрозв"язку, які надаються відповідачем.

З листа
відповідача НОМЕР_10 (а.с. 39), довідки виданої начальником Конотопського
центру електрозв"язку №3 (а.с. ) та пояснень представника відповідача в
суді вбачається, що позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 у 2003 році за користування
вказаними послугами надавалась 50% знижка, однак з врахуванням листа
Сумської філії ВАТ "Укртелеком" за НОМЕР_11, у зв"язку зі зміною
механізму компенсації наданих пільг та з врахуванням положень ст. 78 Закону
України "Про державний бюджет України на 2004 рік", в якій зазначено,
що "пільги, компенсації і гарантії, на які згідно з Законодавством України
мають окремі працівники бюджетних установ, щодо знижки плати за користуванням телефоном, видається у разі, якщо грошові доходи
цих працівників менше прожитковуваного мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, ВАТ "Укртелеком" вказаним позивачам було проведено
перерахунок абонентної плати без урахуванням 50% знижки від зазначених тарифів
і в рахунку за лютий 2004 року позивачам було виставлено вартість послуг у
повному обсязі з 01.01.2003 року по 01.03.2004 року.

Як вбачається з довідки, виданої 07.02.2007 року начальником Конотопського
центру електрозв"язку №3
( а.с. ), - з
моменту набрання чинності рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року, вищезазначеним суддям був
проведений перерахунок абонплати за телефон у розмірі 50-% знижки за період з 01.12.2004
року по 01.01.2005 року і з
01.01.2005 року
абонплата з суддів за користування телефоном стягувалась у повному розмірі.

Як вбачається з пояснень представника відповідача і третьої особи
Двінського Ю.В. позивачам ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 50% знижка за користування індивідуальним домашнім телефоном в період з 01.01.2003 не надавалась і перерахунки з 50-відсоткової знижки на 100-відсоткову
плату щодо цих позивачів не проводились.

В грудні 2006 року позивачі в черговий раз
звернулись до ВАТ "Укртелеком" про надання 50-відсоткової знижки за користування індивідуальним телефоном,
зазначені обставини не заперечуються
представником відповідача, однак ВАТ "Укртелеком" було відмовлено в
наданні такої знижки з підстав викладених у позиції відповідача, що вбачається
з листів направлених на адресу суддів (а.с. 20-37; 55; 57-58; 60-62; 66-68;)

Судом встановлено, що в ч. 2 п.9 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року, з наступними змінами та доповненнями, зазначено, що
суддям надається 50-відсоткова знижка плати за займане
ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну та теплову енергію, установку і
користування індивідуальним домашнім телефоном).

Пунктами 2,3 ст.З та ст. 11 Закону України "Про статус суддів", ст. ст. 126,130 Конституції України визначено гарантії незалежності
суддів, згідно яких держава забезпечує фінансування та належні умови
функціонування судів та діяльності суддів як складову конституційних
гарантій їх незалежності і недоторканості.

В ч.З ст. 11 Закону Ураїни "Про статус
суддів" зазначено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх судців України і не можуть бути скасовані чи
знижені іншими нормативними актами України.

В ч.8 ст. 14 Закону України "Про
судоустрій" зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту
та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

У ч.2 ст. 19 та ч.З ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно п.7 рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі про зупинення дії
або обмеження пільг, компенсацій і гарантій ( справа № 1-27/2004) норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть
бути скасовані чи знижені без відповідної
компенсації. Надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не може
ставитись у залежність від бюджетного фінансування.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевказане, суд прийшов до висновку, що
посилання відповідача та третіх осіб, вказані у описовій частині цього рішення,
суперечать вказаним нормативним актам.

При цьому посилання відповідача та третіх осіб на те, що відшкодування
витрат понесених пільговиком проводиться відповідно до Порядку надання пільг,
компенсацій і гарантій працівникам бюджетних
установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2003 р. №426 зі змінами і доповненнями внесеними постановою КМУ від 11.02.2004 року № 148, далі "Порядок", в якому зазначено, що пільги, компенсації і гарантії, на
які мають право пільговики, надаються шляхом
відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за користування в тому числі і телефоном щомісяця або раз
на квартал за рішенням керівника установи і за змістом
частини першої зазначеного Порядку, знижки надаються лише у разі, якщо зазначені в цьому порядку працівники мають право на
податкову соціальну пільгу, судом не може бути прийнято,
як обгрунтоване, оскільки в цьому Порядку безпосередньо не зазначено про те, що він розповсюджується в тому числі і
на суддів України.

Крім того положення цього Порядку як і Закони України "Про Державний
бюджет" за відповідні періоди 2003-2006 роки (в тому числі і в частині застосування податкової

соціальної
пільги) в порушення норм ч.2 ст. 19 та ч.З ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод
позивачів, чим порушуються їх права, що є
недопустимим. Тому з врахуванням вказаного, суд вважає необгрунтованим
застосуванням вказаного Порядку.

В той же час пільги щодо 50-відсоткової знижки позивачам, передбачені в ч. 2 п.9 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року, без будь-яких обмежень в частині застосування податкової соціальної пільги, і положення цього закону
ніким не змінені і не скасовані, що відповідно і не дає підстав відповідачу не
виконувати вимог діючого Закону України. При цьому з врахуванням того, що
відповідно ст. 120 Закону України "Про судоустрій в
Україні" від 07.02.2002 року Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного
бюджету України щодо фінансового забезпечення
діяльності судів загальної юрисдикції, відповідач не позбавлений можливості на відшкодування понесених ним витрат,
пов"язаних з наданням 50-відсоткової знижки у порядку встановленому
законодавством.

Таким чином, здійснивши аналіз норм, що регулюють зазначені правовідносини,
суд вважає, що відповідач при вирішенні питання надання пільг позивачам,
керуючись вимогами тільки бюджетного законодавства та
постановою Кабінету міністрів України, суттєво обмежив права позивачів на матеріальне забезпечення, не врахувавши
положення спеціальних законів України, якими
регулюється статус суддів та вимог Конституції України. При цьому механізм відшкодування збитків відповідача за надані
пільги також визначений законодавством і
джерелами їх покриття не можуть бути грошові кошти позивачів.

Тому з врахуванням зазначеного позовні вимоги в частині визнання
незаконними дій відповідача щодо проведення
перерахунку з 50 - відсоткової знижки плати за користування індивідуальним домашнім телефоном на 100 - відсоткову оплату позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 з 01 січня 2003
року підлягають задоволенню.

В той же час приймаючи до уваги, що позивачам ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 50% знижка за користування індивідуальним
домашнім телефоном в період з 01.01.2003 до часу розгляду справи не
надавалась і перерахунки з 50-відсоткової знижки на 100-відсоткову плату, щодо цих позивачів не проводились, що вбачається з
пояснень представника і не спростовується
наданими цими позивачами доказами. Тому, з врахуванням зазначеного, позовні вимоги в частині визнання незаконними дії відповідача
щодо проведення перерахунку з 50-відсоткової знижки
плати за користування індивідуальним домашнім
телефоном на 100-відсоткову оплату ОСОБА_9 - з 22 грудня 2003 року, ОСОБА_7 - з 29 листопада 2005 року, ОСОБА_4 - з 21.03.2005 року
є безпідставними, в зв"язку з чим не підлягають задоволенню.

З довідки виданої начальником Конотопського центру електрозв"язку №3 від 07.02.2007 року вбачається, що позивачами
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 довідки
про те, що вони працюють на посаді судді і мають право на пільгу
у розмірі 50-% знижки за користування індивідуальним телефоном були надані Конотопському ЦЕЗ №3 Сумської філії ВАТ "Укртелеком"
до 01.01.2003 року. (а.с.    )

При цьому відмова відповідача щодо проведення перерахунку з 01.01.2003 року
позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 за користування
індивідуальним домашнім телефоном з врахуванням 50-відсоткової знижки в період після належного їх звернення, до 01.01.2003
року, про надання такої знижки є необгрунтованою і порушує їх вищезазначені
права, тому позовні вимоги в частині зобов"язання ВАТ
"Укртелеком" проведення перерахунку з 100-відсоткової оплати за користування індивідуальним домашнім телефоном на
50-відсоткову з 01 січня 2003 року позивачам
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 є обгрунтованими і тому підлягають задоволенню, за виключенням проведення перерахунку за грудень 2004 року, оскільки, як
вбачається з довідки наданої відповідачем (а.с.   ), про те, що вказаним суддям був
проведений перерахунок у розмірі 50-

відсоткової знижки за період з 01 грудня по 01 січня 2005 року.

Відповідно до вимог п.4.7. Укладених договорів укладених відповідачем з
ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 встановлені з
чинним законодавством пільги щодо абонентної плати за користування
квартирним телефоном і почасової оплати місцевих телефонних
розмов надаються з дня звернення Споживача.

Як вбачається з пояснення представника відповідача під час розгляду справи
та з наданої ним довідки (а.с. ), позивач ОСОБА_4- з 21.03.2005, ОСОБА_7 - з 06.03.2006 року і ОСОБА_9 - з 22 грудня 2003 року звернулися до ВАТ "Укртелеком" з такою заявою та надали копії документів, що підтверджують
їх право на пільгу. При цьому як вбачається з пояснень
представника Двінського Ю.В.- позивачка ОСОБА_9 фактично стала абонентом тільки з 01.02.2004 року, оскільки телефон їй було
підключено тільки в лютому 2004 року, що підтверджується
наданою копією виписки з особового рахунку ОСОБА_9(а.с.    ).

Тому з врахуванням вказаного позовні вимоги ОСОБА_4 про проведення перерахунку з 100 - відсоткової плати на 50- відсоткову - з 21.03.2005 року підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позивачка ОСОБА_9 фактично стала отримувати послуги з 01.02.2004 року (а не з моменту звернення до
відповідача з відповідними документами 22.12.2003 року), а позивачка ОСОБА_7
звернулась до відповідача з заявою про надання вказаних пільг (відповідно до умов договору) тільки 06.03.2006 року, їх позовні вимоги, в частині проведення перерахунку ОСОБА_9 з 22 грудня 2003 року, ОСОБА_7 з 29.11.2005р., підлягають частковому задоволенню, а саме
щодо ОСОБА_9 необхідно провести перерахунок з 01.02.2004 року, за виключенням грудня 2004 року, а щодо ОСОБА_7 тільки з 06.03.2006 року.

Приймаючи до уваги пояснення представника відповідача, про те, що 100-%
вартість послуг за користування
індивідуальним телефоном становить 13 грн. 50 коп. в місяць, при винесенні рішення, суд вважає за необхідне, покласти
судові витрати на сторони пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до ч. 2 п.9 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року, з наступними змінами та
доповненнями, п.п.2,3 ст.З та ч.З ст. 11 Закону України "Про статус суддів",ч.2 ст. 19 та ч.З ст. 22, ст. ст. 126,130 Конституції України, ч.8 ст.14 Закону України "Про судоустрій", п.7 рішення Конституційного
Суду України від 01.12.2004 року по справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій (справа № 1-27/2004), п.З ст. 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,88,209,212,214-215,218
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

визнати незаконними дії відкритого акціонерного товариства
"Укртелеком" в частині проведення перерахунку з 50 - відсоткової знижки плати за користування індивідуальним домашнім телефоном на 100 - відсоткову оплату ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 з 01 січня 2003 року.

Зобов"язати провести перерахунок з 100 - відсоткової оплати за користування індивідуальним
домашнім телефоном на 50-відсоткову з 01 січня 2003 року, за виключенням грудня місяця 2004 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, з 01 лютого 2004 року, за виключенням грудня 2004 року, -ОСОБА_9, з 21 березня 2005 року - ОСОБА_4, з 06 березня 2006
року - ОСОБА_7.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в
доход держави судовий збір пропорційно
задоволених вимог в розмірі 5 грн. 67 коп. та 49 грн. 38 коп.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"на
рахунок ТУ ДСА в Сумській   області
витрати   на   інформаційно-  технічне
забезпечення  розгляду  справи

пропорційно задоволених вимог в
розмірі 29 грн. 05 коп. за наступними реквізитами: одержувач - ТУ ДСА в Сумській області, , банк УДК в Сумській області, МФО 837013, р/р 0459, призначення платежу ІТЗ розгляду цивільної справи в
Кролевецькому райсуді.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 по 0,09 грн. з кожного, з ОСОБА_9- 0,17 грн. та з ОСОБА_7- 0,26 грн. на рахунок ТУ ДСА в Сумській області витрати на
інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи пропорційно задоволених
вимог за наступними реквізитами: одержувач - ТУ ДСА в Сумській області, , банк УДК в Сумській області, МФО 837013, р/р 0459, призначення платежу ІТЗ розгляду
цивільної справи в Кролевецькому райсуді.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд шляхом
подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.