Справа  №  22ц/355                                                Головуючий  у  1
категорія  13                                                                                        Доповідач  Кашапова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ            УКРАЇНИ

05  лютого  2007
року

Апеляційний
суд  Житомирської  області
в  складі:

головуючого            - Кашапової  Л.М.

суддів                        - Плотіциної  Н.А.,   Омельчука
М.І.

при  секретарі          - Константіновій  І.А.

з  участю                     представника  позивача,
відповідача

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  визнання
договору  дарування  недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Корольовського  районного  суду
м.Житомира  від   ІНФОРМАЦІЯ_1  року  -

встановив:

В ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним

позовом, в якому просила визнати недійсними договір дарування 10/100

частин   домоволодіння    АДРЕСА_1
м.Житомирі,     укладений

ІНФОРМАЦІЯ_3  року  між  нею
та  відповідачем  ОСОБА_2.

Посилалася
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року між
сторонами по справі був

укладений
договір довічного утримання, посвідчений приватним

нотаріусом
ОСОБА_3., згідно якого 29/100 ідеальних частин

домоволодіння      вона
передала     відповідачу,      а
він     зобов'язувався .

здійснювати за нею догляд. Рішенням
Корольовського районного суду м.Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_5 року вказаний
договір довічного утримання було
розірвано.

Зазначала, що
про укладення договору дарування вона дізналася в суді під час розгляду справи
про розірвання договору довічного утримання, а на час укладення оспорюваної
угоди перебувала у тяжкому стані із-за хвороби /в ІНФОРМАЦІЯ_6 року та в
ІНФОРМАЦІЯ_7 року
перенесла інсульт/, а отже не могла розуміти значення своїх дій та належним
чином керувати ними і, відповідно, усвідомлювати про який договір  йшла
мова.

Стверджувала,
що               про     укладення     договору     дарування     частини

домоволодіння ні з ким не
домовлялась, наміру укладати такий договір не
мала,   а  тому
не  могла  його
підписувати.

В ІНФОРМАЦІЯ_8
року позивачка подала заяву про уточнення позовних     вимог,
в     якій     змінила
правові     підстави     визнання     угоди

2

недійсною на ст.57
ЦК України /в редакції 1963
року/ - збіг
тяжких обставин. Посилалась на те, що збігом тяжких обставин, які призвели до
укладення оспорюваного договору дарування, слід вважати погіршення стану її
здоров'я внаслідок перенесених в ІНФОРМАЦІЯ_6 року та в ІНФОРМАЦІЯ_7 року
інсультів, необхідність в наданні медичної допомоги внаслідок хронічного
ендокринного захворювання та в побутовому догляді.

Рішенням
Корольовського районного суду м.Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_9 року     в
задоволенні  позову  відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, не дано належної оцінки зібраним по справі доказам,
неправильно застосовано норми матеріального закону, а тому висновки суду є
помилковими.

Зокрема, апелянт
посилається на те, що суд в основу рішення поклав висновок судово-психіатричної
експертизи, який не являється визначальним при визнанні угоди недійсною з
підстав передбачених ст.57
ЦК України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Розглянувши
справу в межах, визначених ст.303
ЦПК України, апеляційний  суд  вважає,
що  апеляційна  скарга
підлягає  задоволенню.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив з того, що на момент укладення спірної угоди
ОСОБА_1 розуміла значення своїх дій і могла підписати договір дарування, що
підтверджено висновками судово-психіатричної
та  судово-почеркознавчої  експертизи.

З таким
висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає  вимогам
закону,   на  підставі
якого  заявлено  позов.

Заявою від ІНФОРМАЦІЯ_10 року /а.с.129/ ОСОБА_1 визначила конкретні
правові підстави - ст.57 ЦК України /в
редакції 1963 року/ -заявлених
позовних вимог, відповідно до яких угода, яку громадянин був змушений укласти
на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом потерпілого
або  за  позовом
державної  чи  громадської
організації.

Згідно вимог ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін  та
інших  осіб,   які
беруть  участь  у
справі.

Як
вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та

Ставінським
О.В. ІНФОРМАЦІЯ_3 року було
укладено договір довічного

утримання,      який       згідно     рішення
Корольовського     районного     суду

м.Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_5 року був
розірваний, що сторони підтвердили в судовому засіданні, та договір дарування 10/100 частин жилого
будинку АДРЕСА_1,
вартістю 2080 крб.,
який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3. згідно реєстрового  НОМЕР_1
/а.с.110,111/.

Даних про
реєстрацію спірного договору дарування в' бюро технічної інвентаризації  відповідач
не  надав.

З записів в
медичних документах /амбулаторна карта з поліклініки та історія хвороби
стаціонарного хворого НОМЕР_2, оформлена неврологічним  відділенням
ЦМЛ  №1  м.Житомира/,
зміст  яких  зафіксовано
в

З

акті                            судово-психіатричної  експертизи                              НОМЕР_2                  від

ІНФОРМАЦІЯ_11
року, вбачається, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3
року позивачка мала хронічні хвороби: інсуліно-залежний цукровий діабет,
гіпертонію, атеросклеротичну хворобу серця, перенесла ішемічний інсульт
внаслідок якого мали місце такі фізіологічні порушення, як головний біль,
головокружіння, порушення пам'яті, послаблення слуху і зору, хиткість при
ходінні, оніміння правої половини обличчя, язика, легка девіація язика вправо,
правосторонній гемипарез кінцівок та потребувала постійного  догляду
/а.с.72-75/.

Об'єктивність і обгрунтованість фізіологічних порушень внаслідок

стану здоров'я підтверджується тим фактом, що ІНФОРМАЦІЯ_12 року

позивачку було направлено на МСЕК з діагнозом: дисциркуляторна,

дисметаболічна енцефалопатія III ст.
Залишкові явища ішемічного

інсульту      в      басейні      ЛСМА.         Легкий      правосторонній      гемипарез      з

атактичними порушеннями. Діабетична полинейропатія. Цукровий діабет,
2 тип, середньої
степені тяжкості. Діабетична ангіопатія сітчатки 01. Гіперметропія сл.ст.ОІ. Діабетична микрорангіопатія
нижніх кінцівок. ІБС. Стенокардия
напруження, II ФК, атеросклеротичний кардіосклероз. Передсердна
екстрасистолія, приступи фібриляції передсердь, СН П-а ст. Симптоматична
артеріальна гіпертензія, хронічний гепатохолецистит, хронічний гастродуаденіт,
- і їй встановлено другу групу інвалідності /а.с.б/

Тяжкий
фізіологічний стан позивачки підтвердили представник позивача ОСОБА_5, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7,   ОСОБА_8   /а.с.38,45-53/.

За даних обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції

безпідставно    не    врахував,            що    тяжкий
фізіологічний    стан    здоров'я

позивачки,
відсутність     близьких                         людей,      які
б     мали     можливість

здійснювати постійний догляд за
хворою позивачкою /син позивачки проживає в Ізраілі, а чоловік ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13
року народження, являється особою похилого віку/ вказують на збіг тяжких
обставин, які змусили позивачку до необхідності укласти на вкрай невигідних для
неї умовах договір дарування на користь відповідача 10/100 частин
домоволодіння, що належало їй на праві приватної власності, в додаток до
договору довічного утримання, який був в послідуючому розірваний через  суд.

Висновки   судово-психіатричної   та
судово-почеркознавчої
експертизи, які   суд   поклав
в   основу   рішення,
вищенаведених   обставин   по
справі   не спростовують,    оскільки
не   пов'язані   з
правовими   підставами   заявленого позову.

За даних
обставин, коли рішення суду не відповідає вимогам закону та матеріалам справи,
воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову про
визнання договору дарування, укладеного
між  сторонами,   недійсним.

З
рахуванням того, що позивачка, як інвалід другої групи була

звільнена
від сплати судового збору при подачі позовної заяви, на

підставі     вимог
ст.88     ЦПК    України          судовий    збір
&    доход    держави

підлягає
стягненню  з  відповідача.

Керуючись   ст.ст.218,307,309,314,317   ЦПК
України,   апеляційний  суд  -

вирішив   :

4

Апеляційну
скаргу     ОСОБА_1  задоволити.

Рішення
Корольовського районного суду м.Житомира від ІНФОРМАЦІЯ_1
року    скасувати.

Ухвалити  нове  рішення.

Визнати
недійсним договір дарування 10/100
ід.частин домоволодіння АДРЕСА_1
м.Житомирі вартістю 2080грн., укладений ІНФОРМАЦІЯ_3 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3. згідно реєстрового
НОМЕР_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 в доход держави 51грн.
судового  збору.

Рішення
набирає  законної  сили
з  моменту  проголошення.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.