Справа
№ 22ц-3665/2006
Головуючий у І інстанції Паламарчук В.1.
Доповідач у II інстанції Оношко
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2007 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Воробйової Н.С.

суддів  Оношко
Г.М., Яворського М.А.,

при секретарі Якимець Ю.В. розглянула у відкритому
судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Згурівською районного суду Київської області від 12 жовтня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах
неповнолітніх Згурівської районної державної адміністрації Київської області-
про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

встановила:

У червні 2006
року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував
тим, що від спільного подружнього життя з відповідачкою мають малолітню дитину
ОСОБА_3, -ІНФОРМАЦІЯ_1. У січні 2006
року ОСОБА_2
забрала доньку на канікули та до цього часу дитину не повернула. Вважає, що
умови проживання дитини краще забезпечені по місцю його проживання, він
постійно працює та забезпечений матеріально, разом з іншими членами родини
ведуть підсобне господарство. Просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним.

Рішенням Згурівського районного суду від 12 жовтня 2006 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи,
неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи в порядку ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1. та ОСОБА_2 з 18
листопада 2000 року по 25 лютого 2003 року перебували
у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Згурівського районного суду від 25 лютого 2003 року шлюб
розірваний,  а  рішенням
того ж суду від 14
квітня 2004 року з
ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на доньку в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення нею
повноліття, починаючи з 18
березня 2004 року.

З березня 2004
року по січень 2006 року
донька проживала разом з батьком. З 7
січня 2006 року
ОСОБА_2 дитина
проживає з матір"ю.

За правилами ст. 161
СК України, якщо батько та мати ,
які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина , спір між
ними може бути вирішено судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини
суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків
, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її
здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з
роз"ясненнми , що
містяться в п.п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 1998 року №16 „Про
застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України," при
вирішенні спорів щодо місця проживання дитини суди повинні виходити не з
формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей , умов їх нормального
виховання та постановити рішення , яке відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З матеріалів справи встановлено, що як позивач, так і
відповідачка позитивно характеризуються по місцю свого проживання, проявляють
увагу до дитини та турботу про неї. Однак , зважаючи на те , що дитина є
малолітньою, більш прихильна до матері, суд обґрунтовано погодився з висновком
органу опіки та піклування щодо того, що проживання малолітньої дитини з
матір"ю відповідає інтересам дитини та відмовив у позові про визначення
місця проживання дитини з батьком - позивачем ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм
матеріального та процесуального права, безпідставні, спростовуються матеріалами
справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду , викладених
у рішенні.

Враховуючи, що обставини справи судом встановлені
відповідно до наданих пояснень сторін, свідків та письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, таз урахуванням
положення  Декларацією  прав дитини від 20
листопада 1959
року, згідно з   якою     малолітня дитина не

повинна,
крім виключних обставин, бути розлучена зі своєю матір'ю, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити а рішення
Згурівського районного суду від 12
жовтня 2006 року
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Згурівського районного суду від 12 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.

Головуючий

Судді