Справа № 22-1513-2007 р.                                    Головуючий 1 інстанції Бузанов П.М.
Категорія 21                                                              Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2007 р.                                                Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Ювченко Л.П., суддів: Єлгазіної Л.П., Азевича В.Б., при секретарі
ТумаО.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жданівка
Донецької області

на рішення
Жаданівського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жданівка
Донецької області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ушкодження здоров'я на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Жданівського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року позов
задоволено частково, на користь позивача з відповідача стягнуто на
відшкодування моральної шкоди 6 000 грн.

Відповідач в
апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду, оскільки воно не відповідає
фактичним обставинам справи та постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

При цьому
відповідач посилається на те, що відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року №3235-1У,
який набрав чинності 1 січня 2006 року, зупинено на 2006 рік дію: абзацу 4 статті
1 ( в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей),
п. п. "є" п.1 ч.І ст.21, ч. З ст. 28 та ч. 4 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Окрім того,
позивач не надав суду доказів того, що йому заподіяна моральна шкода. Даний
факт можливо підтвердити лише висновком відповідної МСЕК. Суд порушив норми
процесуального права, не обгрунтував розмір суми моральної шкоди.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, свого
представника не направив.

Позивач, просив
рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

Згідно зі ст.
308 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи
справу по суті, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок
виробничої травми, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23
вересня 1999 р. (з наступними змінами).

Згідно з п. п.
"є" п.1 ч. 1 ст. 21 та ч. З ст. 28 цього Закону, у разі настання
страхового випадку Фонд соціального страхування у встановленому законодавством
порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять
будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Судом першої
інстанції по справі встановлено, що під час роботи на підприємстві - 25.01.2004
року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму
грудної клітини, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві
за формою Н-1, який складений 27 січня 2004 року. Висновком МСЕК від 2 серпня
2005 року йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності за
даною травмою -15%, що за сукупністю з втратою працездатності - 25% у зв'язку з
трудовим каліцтвом, що мало місце у 2000 році, склало 40%, та встановлена третя
група інвалідності до 02.08.2007 року.

Тобто суд
обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивачу внаслідок трудового каліцтва
заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, та потребує
додаткових зусиль для організації свого життя.

Даний висновок
суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які викладені в
постанові від 31 березня 1995 р. № 4 „ Про судову практику в справах про
відшкодування моральної ( немайнової) шкоди (п.З).

Як зазначив
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2004 р. по справі №1-9/2004
положення частини 3 статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" треба розуміти як
визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва, в окремому випадку - лише у разі відсутності втрати потерпілим
професійної працездатності.

В зв'язку з чим,
суд не може погодитися з доводами апелянта про відсутність підстав для
відшкодування моральної шкоди, та посиланням відповідача на те, що інші
виплати, передбачені Законом, компенсують у повному обсязі шкоду, яка заподіяна
здоров'ю позивача. Також не можуть бути прийняті до уваги доводи Фонду відносно
того, що моральна шкода не повинна відшкодовуватися в зв'язку з тим, що законом
України „Про Державний бюджет на 2006 рік" зупинена дія статей, які
регулюють відшкодування моральною шкоди застрахованим особам, з наступних
підстав. Зупинення дії зазначених вище статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
не звільняє відповідача від обов'язку відшкодування моральної шкоди
застрахованій

3

особі. Окрім того, страховий випадок стався до набрання
чинності Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік".

З матеріалів
справи вбачається, що позивачу встановлена втрата професійної працездатності, в
зв'язку з чим суд обґрунтовано, виходив з положень ст.21 та ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та дійшов висновку про наявність факту заподіяння
моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва, в зв'язку з чим стягнув на її
відшкодування з відповідача грошову компенсацію.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд врахував стан здоров'я позивача, та наслідки
травми, а також вимоги позивача стягнути моральну шкоду заподіяну внаслідок
трудового каліцтва, яке мало місце у 2004 році, та визначив розмір моральної
шкоди в сумі б 000 грн.

Виходячи з
наведеного та враховуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає
можливим погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої
інстанції. Позивач отримав тяжку травму, яка потягла за собою необхідність
тривалого лікування, про що свідчать виписки з історій хвороби.

При встановлені
зазначених фактів і постановлені рішення судом першої інстанції не порушено
норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права,
тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не
має. Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані і не спростовують висновків
суду.

Керуючись ст.
ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.І п.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жданівка
Донецької області відхилити.

Рішення
Жданівського міського суду Донецької області від 7 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.