Справа № 22 -101 / 2007                                                 Рішення постановлено під головуванням
Категорія 18                                                                                          судді Овсюка Є.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня 2007 року                                                                                 місто Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:   Оніщука В.В.

суддів:                 Чорного В.І., Морозовського В.І.

при секретарі: Мазур Ю.О.,

за участю ОСОБА_2розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від ІНФОРМАЦІЯ_1
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення боргу за договором
позики, -

встановила:

В ІНФОРМАЦІЯ_2року позивач звернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року між ним та відповідачем було укладено договір
позики, за яким остання отримала від нього в борг кошти в сумі 2989 грн. і зобов'язалася їх повернути рівними частками щомісячно по 498,20 грн. та виплатити 20% від суми боргу, однак від виконання взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу, відповідач
ухиляється, тому просив стягнути з ОСОБА_2на його
користь борг в сумі 2989 грн., відсотки за користування
коштами в розмірі 597,80
грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від ІНФОРМАЦІЯ_1 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача борг в сумі 2989 грн., відсотки за користування
коштами в сумі 597,80 грн., судовий збір в розмірі 51 грн. та витрати за шформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30
грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати та повернути справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, через неповноту
з'ясування судом обставин по справі, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та
процесуального права.

В своїх запереченнях на скаргу, позивач її доводи не визнав, вказавши на безпідставність скарги та законність і обгрунтованість
рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за умовами договору позики, що свідчить про
обгрунтованість позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що
районний суд повно і всебічно дослідив! оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх регулює..

Судом встановлено та підтверджено матеріалами
справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого остання отримала в борг кошти в сумі 2989 грн., які зобов'язалася повернути рівними частками щомісячно та за користування коштами виплатити 20% від суми боргу.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання за умовами зазначеного договору позики не виконала та борг
не повернула.

Відповідно до вимог ст. 1049 ч.І ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі,
що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно ст.. 1048 ч.І
ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

В укладеному між сторонами договорі позики
передбачено, що позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю 20% від суми позики.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що
суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що
ОСОБА_2 свої зобов'язання за умовами договору позики не виконала і тому з останньої на користь позивача необхідно стягнути
заборгованість за договором позики, відсотки за
користування коштами, розмір яких становить 597,80 грн. та судові витрати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що фактично
вказані кошти відповідачем не отримувались, а являються
недостачею при виконанні останньою роботи у позивача і що розписка була написана під тиском з боку позивача, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто постановлене
рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,308,313-315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити. Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці   від ІНФОРМАЦІЯ_1 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України.