Карлівський районний суд Полтавської області
Справа № 2-495/2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Миронець О.К.

за участю секретаря

судових засідань ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Карлівського райсуду цивільну справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 (дівоче прізвище Осіпенко).

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 посилається на те, що 11.05.1963 року зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_4. Цей шлюб у сторін перший. Від спільного життя мають сина ОСОБА_5, який на даний час є повнолітнім.

В 1991 році внаслідок подружньої зради дружини та нестерпними умовами для життя, які створювала йому дружина він припинив з нею сімейні стосунки і перейшов жити окремо від неї із квартири у будинок. Цей будинок був побудований позивачем. У цьому будинку він жив до 2001 року, а потім подарував його сину. Після чого син вигнав його з будинку і він був змушений знімати квартиру у своїх знайомих, де і проживає останніх шість років. З відповідачем не має спільних інтересів і не веде спільне господарство. Фактично шлюб перестав існувати 16 років, тому перспектив примирення із ОСОБА_4 не має за відсутності необхідності у цьому подальше спільне життя подружжя і збереження сімї неможливо. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, особи, які перебувають у шлюбі і не мають неповнолітніх дітей мають право розірвати шлюб за спільною заявою у органах РАЦС, але оскільки відповідачка не бажає цього робити, то він змушений звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та пояснив, що збереження шлюбу не можливо і наполягає на його розірванні, так як він фактично перестав існувати ще 16 років тому.

Відповідачка ОСОБА_4 заперечує проти позову та в судовому засіданні пояснила, що на розірвання шлюбу не згодна, так як ніякої подружньої зради з її сторони не було і не має. Вони з позивачем дружно жили однією сімєю, вели спільне господарство, будували будинок, а потім чоловік перейшов жити до іншої жінки набагато молодшої за нього. Відповідачка пояснила, що сімя не розпалася остаточно і її ще можна зберегти, тому просить суд надати шість місяців для примирення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що він хоче, щоб батьки помирилися та продовжували жити спільно.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду, що позивач ОСОБА_3 проживає в неї в якості квартиранта майже 6 років, так як через зраду дружини не бажає з нею проживати. Свідок пояснила, що вона надала позивачу ОСОБА_3 допомогу коли той хворів, забезпечувала його ліками та продуктами харчування, а дружина та син не цікавились станом його здоровя, тому вважає, що даний шлюб фактично перестав існувати вже 6 років тому.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки подальше життя данного подружжя і збереження сімї стали неможливими і цей шлюб можливо розірвати. Відповідно до ст.. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Надавати строк на примирення є недоцільним, так як подружжя не проживає разом майже 6 років та позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 112 СК України та ст. ст.. 10, 18, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задовольнити повністю:

Шлюб, зареєстрований Карлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 11 травня 1963 року за № 11, між ОСОБА_1 миколою Митрофановичем, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 (дівоче прізвище Осіпенко), ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_3 в доход держави держмито в розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 17 грн. Звільнити від сплати держмита ОСОБА_4.

Заяву про апеляційне оскарження на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання про апеляційне оскарження.

Суддя О.К. Миронець