Справа № 22- 1050                            Головуючий в 1 інстанції Заруцька Г.М.
Категорія 41                                             Доповідач
РІШЕННЯ Іменем України

2007р. січня 23 дня. Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М. суддів Бондаренко Л.І., Бабенко П.М. при секретарі Баранові В.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу скаргою ОСОБА_1

на рішення
Красноармійського міськрайонного суду від 21
листопада 2006р.

за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП
„Красноармійськвуплля" про стягнення надбавки до основного окладу,
щорічної допомоги на оздоровлення, компенсації за несвоєчасну виплату платежів.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення
Красноармійського міськрайонного суду від 21
листопада 2006р., яким в задоволенні її позовних вимог до ДП
„Красноармійськвуплля" про стягнення надбавки до основного окладу,
щорічної допомоги на оздоровлення, компенсації за несвоєчасну виплату платежів
відмовлено.

Просить рішення суду з направленням
справи на новий розгляд у зв"язку з тим, що погашення заборгованості може
здійснюватись лише за рахунок коштів шахти.

Посилання
суду на вимоги статті 233 КЗпП України є необгрунтованими, оскільки
питання про стягнення оплати праці не обмежується строком.

Апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення- скасуванню з
ухваленням у відповідності з вимогами ч.4 статті 309 ЦПК України нового рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог по суті пред'явлених вимог.

Судом першої
інстанції встановлено, що з 20 вересня 1965р. до 10 травня 2001р. позивачка ОСОБА_1
знаходилась у трудових відносинах з відповідачем,

2

працюючи вихователем дитячого садку ІНФОРМАЦІЯ_1.
Звільнена на підставі п.5 статті 36
КЗпП України.

Суд,
розглядаючи вимоги позивачки прийшов до висновку, що вона пропустила 3-х місячний строк,
встановлений статтею 233
КЗпП України без поважних причин, для звернення до суду за захистом свої
прав.

З
висновком суду погодитись не можна, оскільки суд послався на норму статті 233 КЗПП України,
яка не підлягає застосуванню при виниклих правовідносинах з врахуванням Закону
України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57
Закону України „Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних закладів" та Постанови Кабінету
Міністрів України від 19 вересня 2005р. „
Про реалізацію Закону України „
Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України
„Про освіту", згідно яких держава визнає заборгованість перед працівниками
навчальних закладів.

Із
матеріалів справи вбачається, що згідно наказу від ІНФОРМАЦІЯ_2р. позивачка
звільнена з посади за п.5 статі 36
КЗпП України. Звернулась до суду з позовом у червні 2006р. Позивачка
працювала у дошкільному закладі, який знаходився на балансі підприємства та
утримувався за рахунок коштів підприємства.

Зазначені
виплати позивачка за період з 01
січня 1997р. по 10 травня
2001р. не отримувала.

Апеляційний
суд вважає, що вимоги позивачки не можуть бути задоволені з таких підстав.

Виплати, на які посилається позивачка, встановлені ст.57
Закону України „Про освіту" і є кредиторською заборгованістю Державного
бюджету України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 19
вересня 2005р. №934 „Про
реалізацію Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат,
передбачених статтею 57 Закону
України „Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних закладів" встановлений певний порядок
погашення цієї заборгованості з коштів Державного бюджету України.

Відповідачка
кошти з Державного бюджету України на погашення такої заборгованості не
отримала, в зв'язку з чим підстави для стягнення з відповідача на користь позивача
надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення, а відповідно і
компенсації за їх несвоєчасну виплату відсутні.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами,
регулюються ст.57 Закону України „Про освіту" та Законом України „Про
реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України
„Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів".

Між тим
суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, неправильно застосував
положення ст.233 КЗпП України.

Вимоги позивачки
підлягають відхиленню з інших підстав, а саме:

Відповідно до частини 1 ст.57 Закону України „Про освіту" (в редакції Закону
України від 23 березня 1996 року №100/96-ВР
із наступними змінами та доповненнями) держава забезпечує педагогічним та
науково-педагогічним працівникам:

3

-  виплати педагогічним і науково-педагогічним працівникам
надбавок за вислугу

років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки
заробітної плати) залежно від

стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад
10 років - 20

відсотків, понад 20
років - 30 відсотків
(абзац 8);

-    виплату педагогічним і
науково-педагогічним працівникам допомоги на

оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу
(ставки заробітної плати) при наданні

щорічної відпустки (абзац 10).

Згідно постанови Верховної Ради України від 23 березня 1996р. „Про порядок введення в дію Закону України
„Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР „Про освіту"
положення абзацу восьмого частини першої статті 57 щодо виплати надбавок за вислугу років вводяться в дію з 1 січня 1997 року, абзацу
десятого частини першої статті 57
щодо виплати допомоги на оздоровлення -
з 1 січня
1998р.

Відповідно до ст.1 Закону України від 09 вересня 2004р.
„Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України
„Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів" цим Законом визнаються кредиторською
заборгованістю Державного бюджету України виплати, встановлені статтею 57 Закону України
"Про освіту" в частині: абзаци восьмий та десятий частини першої - у повному
обсязі, що не були нараховані або не були виплачені.

Відповідно до ст.2 цього Закону кредиторська заборгованість Державного
бюджету України, встановлена статтею 1 цього Закону, є обов'язковою до
погашення і погашається протягом п'яти років рівними частинами шляхом включення
цих видатків відповідними законами України про Державний бюджет України
починаючи з 2005 року у вигляді окремих цільових субвенцій з Державного бюджету
України відповідним місцевим бюджетам або безпосередньо з Державного бюджету
України для категорій працівників, що фінансуються з Державного бюджету
України.

Механизм погашення
кредиторської заборгованості державного бюджету з виплати надбавок за вислугу
років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки особам, які у
період із січня 1997 по
серпень 2002 року
працювали на посадах педагогічних і науково-педагогічних працівників навчальних
закладів та установ освіти встановлений „Порядком погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету педагогічним і науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів та установ освіти з виплати надбавки за вислугу
років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки",
затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2005р. №934 „Про реалізацію
Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених
статтею 57 Закону
України „Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних закладів".

Згідно п.2 цього „Порядку..." педагогічним і
науково-педагогічним працівникам закладів та установ (працюючим, сумісникам,
звільненим і пенсіонерам) суми надбавок за вислугу років нараховуються за
період із січня 1997 по
серпень 2002 року
залежно від стажу роботи відповідно до Порядку виплати надбавок за вислугу
років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і
установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 р. №78, а допомоги на
оздоровлення при наданні щорічної відпустки - за період із січня 1998
по серпень 2002 року.

Виплати нараховуються за фактичний час роботи протягом
зазначених періодів виходячи з посадових окладів (ставок), установлених цим
працівникам у місяці відповідного періоду, та відображаються у формах
бухгалтерського обліку як кредиторська заборгованість державного бюджету з
виплат, у тому числі здійснених з місцевих бюджетів на підставі рішень судів,
станом на 1 липня 2005 року.

4

Згідно п.З цього
„Порядку..." особам, які працювали у 1997
- 2001 роках на посадах педагогічних і науково-педагогічних
працівників закладів та установ і звільнилися або вийшли на пенсію,
заборгованість погашається один раз на квартал за їх заявою, поданою закладу чи
установі, в яких вони працювали та які їм нарахували виплати.

Доводи
позивачки про те, що постанова Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2005р. №934 „Про реалізацію
Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених
статтею 57 Закону України „Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним
та іншим категоріям працівників навчальних закладів" не розповсюджується
на правовідносини, що виникли між нею та відповідачем, оскільки прийнята вже
після припинення нею трудових правовідносин з відповідачем, не грунтується на
законі.

Згідно
п.1 та п.2 „Порядку погашення кредиторської заборгованості державного бюджету
педагогічним і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та установ
освіти з виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки", затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 19 вересня 2005р. №934, зазначеною постановою Кабінету Міністрів
України регулюються правовідносини щодо погашення кредиторської заборгованості
державного бюджету з виплати надбавок за вислугу років за період із січня 1997
по травень 2001 року та виплати допомоги на оздоровлення при наданні щорічної
відпустки.

Пояснення відповідача про те, що відповідні кошти із
Державного бюджету України на погашення заборгованості з виплати надбавок за
вислугу років та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки
педагогічним працівникам підприємство не отримувало, позивачем не спростовані.

Доводи позивачки про те, що надбавку за вислугу років та
допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, які встановлені
частиною 1 ст.57
Закону України „Про освіту", відповідач повинен їй сплатити за рахунок
власних коштів, не грунтується на законі.

Відповідно до частини 1 ст.57 Закону України „Про освіту" гарантії
педагогічним працівникам забезпечує саме держава.

Крім того, відповідно до Розподілу коштів, передбачених у
Державному бюджеті України на 2006
рік для здійснення виплат, визначених Законом України „Про реструктуризацію
заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України „Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів",
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2005р. №934, та Розподілу
коштів, передбачених у державному бюджеті на 2006 рік для здійснення виплат, визначених Законом України
„Про реструктуризацію заборгованості з виплат, передбачених статтею 57 Закону України
„Про освіту" педагогічним, науково-педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів", затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14
березня 2006р. №282 „Про
реалізацію Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з виплат,
передбачених статтею 57 Закону України „Про освіту" педагогічним,
науково-педагогічним та іншим категоріям працівників навчальних закладів"
у 2006 році", відповідні кошти виділені і Мінпаливенерго, якому
підпорядковано ДП „Красноармійськвугілля", до складу якого входить
відокремлений підрозділ „Шахта „Родинська", на балансі якої знаходився
дитячий садок, в якому працювала позивач.

Рішення суду першої інстанції, яке не відповідає вимогам ч.4 статті 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

5

Керуючись
ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення   Красноармійського   міськрайонного   суду
Донецької   області   від   21 листопада
2006р.скасувати.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП „Красноармійськвугілля" про
стягнення надбавки до основного окладу, щорічної допомоги на оздоровлення,
компенсації за несвоєчасну виплату платежів відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: