УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Пінчука М.Г.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
договору купівлі - продажу недійсним і відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25
червня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 7 квітня
2005 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2003 року ОСОБА_1 звернулася в суд із
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 жовтня 2000 року з
відповідачем ОСОБА_2вона уклала договір купівлі - продажу АДРЕСА_1 Указаний
договір є недійсним, оскільки укладений він унаслідок введення її в оману, а
тому просила визнати договір недійсним і стягнути на її користь подвійний
розмір вартості квартири та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25
червня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 7 квітня 2005 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про
скасування судових рішень у зв'язку з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно
до статей 40, 62, 202, 2021 ЦПК України (1963 року) пояснення
сторін, що мають значення для справи, підлягають перевірці і оцінці поряд з
іншими доказами, ці докази суд оцінює ґрунтуючись на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, а рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та стосуватись
питань наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення
та якими доказами вони підтверджуються; правовідносин, зумовлених встановленими
фактами; правової норми, яка регулює ці правовідносини.

Розгляд
справи та постановлення рішення проведено з порушенням цих норм, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири
обґрунтовувались тим, що при посвідченні договору порушено вимоги статей 48,
56, 57 ЦК УРСР, оскільки проведено цю нотаріальну дію всупереч ряду норм
Закону України “Про нотаріат”, без урахування інтересів малолітнього онука та
за наявності помилки, збігу тяжких для неї обставин та обману покупцем (а. с. 3
- 5, 21 - 23).

На
підтвердження цих вимог позивачка посилалася на те, що іншого житла на час
посвідчення договору її сім'я, в якій був малолітній онук, не мала, бажання
продати спірну квартиру в неї не було, до нотаріальної контори
була доставлена покупцем та дочкою під приводом отримання в борг коштів на
ремонт цієї квартири, ніяких документів на квартиру та паспорта в нотаріальній
конторі вона не пред'являла, а, отримавши у борг 200 доларів США, проводила ремонт квартири та проживала в ній, вважаючи її своєю власністю.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суд обмежився висновком про те, що спірний договір
відповідає вимогам статті 227 ЦК УРСР, оскільки твердження позивачки про
укладення договору за відсутності будь-яких документів на квартиру спростовані
наявністю в матеріалах нотаріальної контори довідки-характеристики, договору
про придбання цієї квартири позивачкою, довідки про неперебування квартири під
забороною та додаткового запису на договорі про придбання спірної квартири
позивачкою після смерті чоловіка, одержання за цим договором коштів і відсутності претензій до покупця.

При цьому
поза увагою та оцінкою суду залишилися доводи позивачки щодо вимог недійсності
договору з підстав, передбачених статтями 56, 57 ЦК УРСР, дотримання прав
малолітнього члена сім'ї.

Крім того,
судом не з'ясовано, ураховуючи доводи позивачки про
ненадання документів нотаріусу, ким подані наведені вище документи, чим
викликалася необхідність вчинення додаткового запису в договорі щодо коштів, за
умови, що інформація про це вже зазначена в пункті 2 договору.

Не зробив
суд висновок і щодо доводів позивачки про ненадання
нотаріусу паспорта та про спотворення нотаріусом у договорі місця її
проживання.

Позивачка пояснювала, що на день
посвідчення оспорюваного договору проживала в спірній квартирі без прописки,
оскільки, виписавшись 7 липня 2000 року з АДРЕСА_2 прописатися не встигла, а нотаріусом
безпідставно вказано її проживання в АДРЕСА_3 без зазначення повної адреси (номера корпуса).

На
підтвердження цих доводів позивачка подала довідку про виписку з попередньої
адреси 7 липня 2000 року (а. с. 44), якій, як і поясненням позивачки, суд оцінки не дав та зробив передчасний висновок про правильність дій
нотаріуса при посвідченні договору.

Не
перевірені й доводи позивачки про те, що про
недійсність договору свідчить проведення нею ремонту спірної квартири за
рахунок отриманих у борг від покупця 200 доларів США.

З
урахуванням наведеного судові рішення підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1, частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтею 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 7 квітня 2005 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     М.В. Патрюк

Судді:                                                                А.В. Костенко

М.Г. Пінчук

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка