Справа №2-75/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді БОДНАРУК М.Ф.

при секретарі ГРОМ Л.В.

з участю адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямполі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
відібрання дитини від матері без позбавлення її

батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із даним позовом. Вказала, що ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1народження
доводиться їй онуком, його мати -ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження,
її рідна дочка. Внук фактично з дня народження проживає в неї, донька декілька
років тому виїхала на заробітки в Росію, зв'язок підтримує нерегулярно.
Зазначає, що вихованням онука фактично займається вона, відвідує батьківські
збори класі, здає кошти в шкільний фонд. Відповідачка фактично ухиляється від
виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Тому вона змушена
звернутись до суду із даним позовом, і просити суд винести рішення, яким
відібрати ОСОБА_4 від його матері ОСОБА_2 не позбавляючи її батьківських прав.

Відповідачка
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду телеграму, з якої
видно, що вона не заперечує проти позову.

2

Представник
третьої особи служби у справах неповнолітніх Ямпільської райдержадміністрації
Мелентьєва Л.В. заявлені позовні вимоги не визнала, і суду пояснила, що
позивачкою не надано жодного документа про те, що мати ОСОБА_4 не займається
його вихованням, притягувалась до відповідальності відповідно до ст.. 184 КУпАП. Зазначає,
що мати неповнолітнього на даний час перебуває на заробітках у Росії, тому вихованням сина займається бабуся,
як того вимагає ст..265 СК України. Неповнолітній
систематично відвідує школу, умови проживання та утримання хлопчика задовільні
і такі, що не загрожують його здоров'ю та життю. Просить відмовити в позові, як
необгрунтованому і такому, що не відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши надані матеріали справи, суд вважає,
що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Із показів
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що їм відомо, що відповідачка не
займається вихованням та утриманням ОСОБА_4 протягом уже біля чотирьох років.
Його вихованням та утриманням займається тільки позивачка.

Із наданих
документів встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 дійсно проживає разом із
позивачкою та відповідачкою в одному по-господарському номері, про що свідчить
ксерокопія із домової книги (а.с.11).

Згідно довідки
№НОМЕР_1 (а.с.7) встановлено, що позивачка дійсно відвідує батьківські збориІНФОРМАЦІЯ_3,
де навчається ОСОБА_4

Таким чином суд
вважає встановленим, що позивачка дійсно проживає із своїм внуком ОСОБА_4 і
займається його вихованням.

Разом із тим, суд критично оцінює твердження позивачки в тій частині, що
вона практично не знає де знаходиться її донька, відповідачка по даній справі, і
не приймає їх до уваги, так як 18
січня 2007 року при
попередньому розгляді справи відповідачки в судовому засіданні не було і
позивачці було сказано, що необхідно надати суду якусь заяву від відповідачки,
чи ще що і в той же день від відповідачки із Санки-Петербурга

3

надійшла телеграма, що вона не
заперечує проти позову, тобто із цього можна зробити висновок, що позивачка та відповідачка мають постійний зв'язок між собою.

Крім цього, із ксерокопії документи, який посвідчує особу малолітнього ОСОБА_4 (а.с.6) встановлено, що він декілька раз виїжджав
за межі нашої держави і їхав через республіку
Біларусь, тобто в напрямку Санки-Петербурга, оскільки потяг, який їде із Одеси
до Санки-Петербурга прямує тільки даним шляхом.

Хоча відповідачка і визнає позов, але суд вважає, що відповідачка та
позивачка зацікавлені в цьому і бажають, що
утриманням малолітнього ОСОБА_4 займалась не відповідачка, а держава, тому і
була порушена дана справа в суді, тому суд вважає, що підстав для задоволення даного позову не має, а тому в задоволенні даних
вимог необхідно відмовити, адже відповідачка виїхала
тимчасово на заробітки в Росію, а позивачка відповідно ст.257,265
Сімейного Кодексу України зобов'язана займатись вихованням та
утриманням свого малолітнього внука.

Керуючись ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, і на підставі ст.170, 257, 265
Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2про відібрання дитини від матері без позбавлення її
батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з наступного дня після
його проголошення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення через Ямпільський районний суд. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.