АДМІНІСТРАТИВНЕ СУДОЧИНСТВО                                                               Справа
№ 2а - 2/2007
Спори фізичних осіб щодо оскарження рішень органів
місцевого самоврядування - 37
РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ                                             УКРАЇНИ

11 січня 2007року                        Любомльський районний
суд Волинської області в складі

головуючого - судді ЧИШІЯ С.С., при секретарі СЕМЕНЮК К.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7., представника
відповідача ОСОБА_8, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Любомль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Світязької сільської Ради Шацького
району про визнання незаконними дій Ради по наданню та відчуженню земельної
ділянки,

встановив:

У суд з позовом звернулась
ОСОБА_1., яка просить визнати протиправними рішен­ня Світязької сільської Ради НОМЕР_1 та НОМЕР_2 про надання земельних діля­нок ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  про відмову у виділенні пози­вачці земельної ділянки для ведення особистого підсобного
господарства, а також зобов'язати Раду прийняти рішення про виділення
додаткових 0.25 га земельної ділянки АДРЕСА_1.

Вимоги обгрунтувала тим, що після смерті матері у 1991 році прийняла у спадок жит­ловий будинок з господарськими спорудами по вказаній адресі та оформила на
них спадкові права. При цьому стала
користувалась земельною ділянкою площею 0.42 га. У 2002році ОСОБА_2 розпочав будівництво на цій ділянці, після чого
дізналась про надання Радою під жи­тлову забудову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних
ділянок за рахунок її ділянки. Зве­рталась з
цього приводу в державні та правоохоронні органи, однак отримала відповідь про правомірність рішень Ради. Вважає перевірки поверховими,
а рішення Ради незаконними, оскі­льки користувалась земельною
ділянкою на законних підставах, від неї у встановленому по­рядку не відмовлялась. Крім цього, вважає незаконною
відмову Ради в наданні ділянки для ве­дення
особистого підсобного господарства, оскільки просила її виділити у встановлених
зако­нодавством розмірах.

1 інстанція

Код суду - 0312

В судовому засіданні представники позивача
вимоги позову підтримали. Представник відповідача та треті особи позов не
визнали.

Представники позивача в судовому засіданні
пояснили, що вважають незаконним об­меження розмірів земельної ділянки ОСОБА_4,
якою після його смерті стала користува­тись як
спадкоємиця ОСОБА_5. Позивачка прийняла спадщину після смерті останньої та оформила свої права та продовжила користуватись земельною
ділянкою розміром 0.42 га. Надання Радою ділянок третім особам
за рахунок спірної вважають незаконним, оскільки по­зивачка сама зверталась з відповідними заявами про виділення землі для
ведення особистого підсобного господарства.

Представник відповідача в судовому засіданні
пояснив, що зміна розміру земельної діля­нки ОСОБА_4
була проведена у 1980-х роках після його смерті, оскільки новий користувач -ОСОБА_5. - не була членом колгоспу. На момент
прийняття спадщини позивачкою по по-господарських книгах за ОСОБА_5. рахувалось
0.15
га, що відповідало чинному на той час закону. На
заяву позивачці було безоплатно надано у власність для обслуговування житлово­го будинку максимальний розмір земельної ділянки. Решта
колишньої ділянки ОСОБА_4 юридично були вільні, через що у
встановленому порядку були надані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Додаткову площу в тому місці позивачці надати не було підстав, оскільки
землі в даному міс­ці відносять до території під забудову та обслуговування
житла.

Треті особи пояснили, що звернулись із заявами до
Ради про виділення земельних ділянок і отримали їх
у встановленому порядку. На момент розгляду справи в суді мають зареєстро­ване
право власності на них. Будь-яких порушень не допускали, тому вважають позов
безпід­ставним.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у його користуванні перебувало 0.42 га землі колгоспного двору, що стверджено
копією витягу із земельно-кадастрової книги колгоспу «Світязь»
Шацького району, свідоцтвом про смерть НОМЕР_4.

Все своє майно ОСОБА_4 заповів
дочці ОСОБА_5, що стверджено за­повітом від 15.02.1978
року.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла,
однак у встановленому порядку права не оформила
ОСОБА_5., що стверджено довідкою Світязької сільської Ради НОМЕР_5-

У1988 році розмір земельної ділянки ОСОБА_4, якою
стала користуватись ОСОБА_5. зменшено до 0.15 га, що стверджено
архівною випискою з протоколу НОМЕР_6 колго­спу «Світязь», копією витягу із
земельно-кадастрової книги колгоспу «Світязь» Шацького ра­йону.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5. спадщину
прийняла позивачка ОСОБА_1, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_7 довід­кою Світязької сільської Ради НОМЕР_5, свідоцтвом про право на спадщину за законом серії
НОМЕР_8.

За заявою ОСОБА_1. їй безкоштовно надано у
приватну власність 0.25 га для об­слуговування житлового будинку, що стверджено випискою з протоколу сесії
Світязької сіль­ської Ради від 20.08.2002 року, рішенням Ради від тої дати НОМЕР_3, Державним актом на право приватної
власності на землю від 07.07.2003
року.

20.03.1998 року рішеннями Світязької сільської
Ради НОМЕР_9
та НОМЕР_10 надано в постій­не користування для забудови
та обслуговування індивідуального житлового будинку земель­ні ділянки площею по 0.12 га відповідно ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які на момент розгляду справи
мають зареєстроване право власності не ці землі, що стверджено копіями
відповідних рішень, Державними актами на право власно­сті на землю від
18.12.2000 року.

Спірні землі відносяться до виділених під забудову,
що стверджено викопіюванням з ге­нерального плану Світязької сільської Ради.

Згідно із ч.1 ст.21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий акт індиві­дуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути по­збавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встано­влених
законом.

Згідно із ст.3 ЗК УРСР 1970 року відповідно до Конституції СРСР і Конституції Україн­ської РСР земля є державною власністю - спільним надбанням усього радянського народу. Зем­ля є виключною власністю держави і надається тільки в
користування. Дії, які в прямій або прихованій
формі порушують право державної власності на землю, забороняються.

Згідно із ст.66 ЗК УРСР 1970 року при вибутті або виключенні з колгоспу всіх членів колгоспного двору присадибна земельна ділянка зменшується
до розмірів, передбачених статтею 78 цього Кодексу для не членів колгоспу.

Згідно із ст.70 ЗК УРСР 1970 року набуття права
власності на жилий будинок і госпо­дарські
будівлі, належні до цього колгоспному двору, не дає права на користування
присадиб­ною земельною ділянкою в розмірі, яким користувався колгоспний двір.
Надання присадибних земельних ділянок членам колгоспу, які набули право власності на жилий будинок і господарсь­кі будівлі, провадиться в порядку, визначеному статтями
63, 64
цього Кодексу. Якщо особа, яка набула право власності на жилий будинок і господарські будівлі, не є
колгоспником, земе­льна ділянка їй може бути надана в
порядку і розмірах, передбачених статтями 77, 78 і 1061 цього Кодексу.

Згідно із п.3 ч.1 ст.78 ЗК УРСР 1970 року робітники, службовці і інші громадяни, які проживають у сільській місцевості, але не працюють у
сільському господарстві, користують­ся
присадибними земельними ділянками, включаючи площу, зайняту будівлями, у
розмірі не більше 0,15 гектара, а на поливних
землях - не більше 0,08 гектара на сім'ю.

Згідно із ч.1 ст.1061 ЗК УРСР 1970 року перехід права власності на жилий будинок, роз­ташований у сільському населеному пункті, не тягне за
собою переходу права користування присадибною земельною ділянкою.
Надання присадибної земельної ділянки особі, до якої пере­йшло право власності на жилий будинок, провадиться на загальних підставах
відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно із п.п.1, 2 ст.9 ЗК України 1990 року до відання сільських, селищних
і міських ра­йонного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території
належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу; ре­єстрація права власності, права
користування землею і договорів на оренду землі.

Згідно із ч.1 ст.30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і спо­руду разом з цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового
призна­чення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та
споруди. Уразі зміни ці­льового призначення надання
земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку
відведення.

Згідно із ч.2 ст.67 ЗК України 1990 року розмір ділянок для будівництва та обслугову­вання
жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен
бути не більше: у сільських населених
пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських
підприємств і працівників радгоспів - не більше о,25 гектара, у
містах - 0,1
гектара.

Згідно із п.а ч.2 ст.22 ЗК України
2001 року землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та
випасання худоби, веден­ня товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із ч.ч.6-10 ст.118 ЗК
України 2001 року врегульовано порядок надання землі гро­мадянам, зацікавленим в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки
із земель дер­жавної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства, ведення особисто­го селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого бу­динку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівни­цтва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.

Таким чином, по справі встановлено, що розмір
земельної ділянки колгоспного двору ОСОБА_4 було
обґрунтовано зменшено після його смерті і вступу в управління майном ОСОБА_5, яка постійно в селі Світязь не проживала і у
сільськогосподарському виробництві не працювала.
Заперечення представників позивачки законності зменшення розміру ділянки суд вважає безпідставним, оскільки щодо самого факту
доказами є архівна довідка про рішен­ня правління
колгоспу «Світязь» та записи в земельно-кадастровій книзі, а саме зменшення відповідало
чинному на той ЗК УРСР.

На момент прийняття спадщини
позивачкою за померлою ОСОБА_5. обгрунтовано та на законних підставах рахувався максимальний розмір земельної дліняки
для обслугову­вання житлового будинку у 0.15 га.

Фактичне використання ОСОБА_5.
більшого розміру ділянки не дає підстав для ви­сновку про правомірність її дій та наявність підстав для переходу спадкових
прав на землю в іншому, ніж 0.15 га, розмірі.

Позивачці надано максимальний розмір
земельної ділянки для обслуговування успадко­ваного будинку у
0.25 га.

Оскільки по земельно-кадастрових книгах Ради
відповідно до закону частина колишньої земельної
ділянки ОСОБА_4 в розмірі 0.27 га була вільна і відносилась до земель під
забудову, Рада на законних підставах частину вільної землі надала ОСОБА_3 та ОСОБА_2
під забудо­ву.

У наданні додатково земель
позивачці для ведення особистого підсобного господарства на території спірної ділянки Радою відмовлено обґрунтовано, оскільки їй
було надано макси­мальний розмір ділянки для
обслуговування будинку, а для ведення особистого селянського гос­подарства
ці землі не були призначені.

Таким чином, дослідження доказів по
справі, їх аналіз стосовно чинного на момент від­повідних правовідносин
законодавства приводить суд до висновку про відсутність порушень з боку відповідача при прийнятті рішень про надання третім
особам земельних ділянок в кори­стування та про відмову позивачці в наданні
земельної ділянки для ведення селянського госпо­дарства на
спірній території.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги в повному об'ємі задоволенню не підляга­ють.

Згідно зі ст.94 КАС України судові
витрати у формі держмита слід покласти на пози­вачку, яка його
сплатила його при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст.10, 11 <http://cm.cm.io>, 71, 86,159, 160, 163 КАС України, на підставі ст.ст.3, 66, 70, 78, 1061 ЗК України 1970 року, ст.ст.9, 30,
67
ЗК України 1990 року, ст.ст.22,
<http://cm.cm.22> 118 ЗК України 2001 року,
ст.ст.21, 321 ЦК
України суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Світязької сільсь­кої
Ради Шацького району про визнання незаконними дій Ради по наданню та від­чуженню
земельної ділянки відмовити за безпідставність позовних вимог.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеля­ційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була по­дана у встановлений строк, постанова набирає
законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо
її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного суду Волин­ської області.

Про апеляційне оскарження постанови
спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів
оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній
скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до адміністратив­ного суду апеляційної інстанції
через Любомльський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови подається протягом 10 днів з дня прого­лошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: суддя

С.С.ЧИШІЙ