У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням і
відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішень виконавчого комітету
про зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого
члена сім”ї, надання дозволу на переобладнання квартири, передачу квартири у
власність, визнання недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та
договорів купівлі-продажу квартири, виселення, вселення та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 22 листопада 2005 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до
ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування квартирою  АДРЕСА_1 разом з неповнолітнім сином          ОСОБА_6  з тих підстав, що після розірвання шлюбу з
ОСОБА_1 в листопаді 1994 року відповідачка разом з сином добровільно виселилася
з квартири і з того часу в ній не проживає.

В квітні 2004 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про визнання таким, що втратив право користування
зазначеним вище жилим приміщенням, посилаючись на непроживання відповідача в
квартирі більше 6 місяців без поважних причин.

Крім того, ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету
Вінницької міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
незаконними рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27
листопада 2003 року НОМЕР_1 про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1 внаслідок
визнання наймачем квартири ОСОБА_1, від 27 листопада 2003 року НОМЕР_2 про
надання ОСОБА_1 дозволу на переобладнання цієї квартири, а також від 9 грудня
2003 року НОМЕР_3 про передачу зазначеної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
власність, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,
виданого 9 грудня 2003 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради на
ім”я ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також визнання недійсними укладених в подальшому
договорів купівлі-продажу спірної квартири, укладених 17 грудня 2003 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої і 26 грудня 2003 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виселення ОСОБА_5 разом з членами її сім”ї з квартири
та вселення в квартиру її, позивачки ОСОБА_3 з сином ОСОБА_6, а також відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що квартира вибула з її володіння поза її
волею, хоча вона зберігає право користування нею.

Зазначені позови ухвалою суду об”єднано в одне провадження.

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 22 червня 2005 року в задоволенні первісного
позову відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконними
рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради про зміну договору найму
квартири АДРЕСА_1 внаслідок визнання її наймачем ОСОБА_1, надання останньому
дозволу на переобладнання квартири, передачу квартири у власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Визнано недійсними свідоцтво про право власності на квартиру, видане 9
грудня 2003 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради на ім”я ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та договір купівлі-продажу квартири, укладений ОСОБА_4 з ОСОБА_5,
квартиру повернуто у комунальну власність. Стягнуто з ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_5 70 200
грн., переданих нею    ОСОБА_4 за
укладеним з ним договором купівлі-продажу квартири. ОСОБА_5 разом з членами її
сім”ї виселено з квартири та ухвалено вселити в квартиру ОСОБА_3 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_6 В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2005 року
зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та
ухвалено нове про відмову в їх задоволенні. В решті рішення залишено без змін.

В касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на його
необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконними його
рішень щодо зміни договору найму квартири внаслідок визнання її наймачем
ОСОБА_1, надання останньому дозволу на переобладнання квартири та про передачу
її у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2, апеляційний суд виходив з того, що такі
рішення були прийняті виконавчим комітетом після того, як рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 14 жовтня 2003 року ОСОБА_3 та їх неповнолітнього
сина ОСОБА_6 визнано такими, що втратили право користування цією квартирою, це
рішення набрало законної сили, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були зняті з реєстраційного
обліку в квартирі, тобто наймачем квартири на час прийняття оскаржених нею
рішень виконавчого комітету    ОСОБА_3 не
була, відтак, і згоди її на зміну договору найму квартири, її переобладнання та
приватизацію не потрібно було.

Однак, з таким висновком погодитися не можна, оскільки, як встановив суд,
ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 5 березня 2004 року рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 14 жовтня 2003 року було скасовано з
передачею справи на новий розгляд.

Відмовляючи в позові про визнання договорів купівлі-продажу квартири
недійсними, суд вказав, що чинне законодавство не встановлює визнання
незаконною приватизації квартири як підстави для визнання укладених в
подальшому договорів її купівлі-продажу недійсними.

При цьому судом не взято до уваги, що відповідно до змісту ст. 2 Закону
України “Про власність” право розпорядження власністю належить лише її
власнику, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв”язку з незаконністю приватизації квартири
такими визнаватися не можуть. За таких обставин висновок суду про відсутність
підстав, передбачених ст. 48 ЦК Української РСР 1963 року, для визнання всіх
подальших договорів купівлі-продажу квартири недійсними є неправильним.

Разом з тим, не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_3, оскільки при його ухваленні не вирішено
позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,
укладеного 17 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з  ОСОБА_4, на порушення вимог ч. 2 ст. 48 ЦК
Української РСР 1963 року по недійсному договору купівлі-продажу квартири між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_5 сплачену нею суму за цим
договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які не були стороною цього договору і отримали
за іншим договором від ОСОБА_4 іншу суму. Також, ухвалюючи рішення про
виселення зі спірної квартири ОСОБА_5 разом з членами її сім”ї, суд не
встановив кола членів цієї сім”ї та не вирішив питання про залучення їх до
участі у справі.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 338 ЦПК України
є підставою для скасування ухвалених судових рішень з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В той же час, в частині залишення без зміни рішення суду першої інстанції
про відмову ОСОБА_3 в задоволенні її позову до ОСОБА_1 про визнання таким, що
втратив право користування жилим приміщенням та відшкодування моральної шкоди
рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому в цій частині касаційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 листопада 2005 року в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Вінницької
міської ради про визнання незаконними рішень виконавчого комітету від 27
листопада 2003 року НОМЕР_1 про зміну договору найму квартири   АДРЕСА_1 внаслідок визнання її наймачем
ОСОБА_1, від 27 листопада 2003 року НОМЕР_2 про надання дозволу ОСОБА_1 на
переобладнання квартири, від 9 грудня 2003 року НОМЕР_3 про передачу зазначеної
квартири у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, виданого 9 грудня 2003 року виконавчим комітетом
Вінницької міської ради на ім”я ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу квартири від
17 грудня 2003 року та 26 грудня 2003 року недійсними, виселення ОСОБА_5 разом
з членами її сім”ї з квартири та вселення її, ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_6 в
квартиру скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої
інстанції. В решті рішення залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін