Справа № 22-ц-4/07р.                                           Головуючий   1
інстанції Кріль М.Д.
Категорія   2                                                      Доповідач апеляційного суду ДовжукТ.С.
УХВАЛА

18 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої              -     Буренкової
К.О.,

суддів: Козаченка В.І.,     Довжук
Т.С.,

при секретарі судового
засідання     Гапєєвій Т.В., за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення
Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2006 року, на ухвалу суду від 28 вересня 2006 року та на
додаткове рішення того ж суду від 28 вересня 2006 року за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання угоди дійсною та стягнення коштів, ВСТАНОВИЛА:

11 червня 2004 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення 14437 грн. та відшкодування 5000 грн.
моральної шкоди.

Позивачка вказувала, що в березні-квітні 2004 року домовилась з відповідачами
про купівлю-продаж квартириАДРЕСА_1 яка належала
ОСОБА_4 на праві власності. В рахунок майбутнього розрахунку за квартиру вона передала сину власниці квартири ОСОБА_3 500 доларів США, що еквівалентно 2650 грн. та за
згодою відповідачів почала робити ремонт в зазначеній квартирі. В подальшому угода між ними не була укладена, але
відповідачі безпідставно утримують у себе аванс
в сумі 2650 грн. Крім того, її витрати на ремонт квартири склали
11787 грн., які відповідачі повинні їй повернути.

Посилаючись на вказане, позивачка
просила позов задовольнити.

25 листопада 2004 року в судовому засіданні позивачка змінила позовні
вимоги та просила визнати договір купівлі-продажу спірної квартири дійсним та
стягнути з неї на користь ОСОБА_4 18550 грн. в рахунок вартості квартири.

2

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 травня
2006 року до участі в справі притягнуто в якості
співвідповідача ОСОБА_5.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від
25 липня 2006 року в задоволенні позову про визнання
угоди дійсною відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 28 вересня 2006 року виправлена описка в даті
повного тексту рішення з 31 липня 2006 року на 25 липня 2006
року.

Додатковим рішенням вказаного суду від 28 вересня 2006 року ОСОБА_2
зобов'язана повернути у власність ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 спірну квартиру в належному стані. Також ОСОБА_4 зобов'язана повернути ОСОБА_2 21075 грн., отриманих в рахунок
вартості квартири.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті її позовних вимог, також скасувати
додаткове рішення та ухвалу суду від 28 вересня
2006 року. На думку апелянта, рішення суду та ухвала суду є незаконними та необгрунтованими,
а додаткове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або
за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити
допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду постановлено 25 липня 2006
року, але в повному тексті рішення помилково зазначено день його ухвалення - З1
липня, що є опискою, яка і підлягала виправленню згідно правил ст. 219 ЦПК
України.

Тому ухвала суду від 28 вересня 2006 року про виправлення описки є законною
і обгрунтованою та підстав для її скасування не вбачається.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним, суд першої
інстанції виходив є того, що вказаний договір в порушення ст. 657 ЦК України в письмовій формі не укладався
та нотаріально не посвідчувався, а крім того,
спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а останній
згоди на продаж квартири не давав.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд неповно з'ясував всі обставини справи, вважав встановленими
недоведені обставини, невірно застосував норми матеріального права
та порушив норми процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка домовилась з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
купівлю-продаж спірної квартири. В передбаченому законом порядку цей договір не
був оформлений, але вказані відповідачі передали
ОСОБА_2 спірну квартиру, а вона в подальшому сплатила їм за цю
квартиру певну грошову суму (а.с. 143).

Крім того, із змісту протоколу судового засідання вбачається, що власником
спірної квартири є ОСОБА_6(а.с. 166). До
заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_4 додала копію
договору купівлі-продажу цієї квартири від 10 серпня 2005 року, укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Суд не звернув належної уваги на ці обставини, не залучив ОСОБА_6 до участі у справі, чим, вирішуючи спір по вказаній
квартирі, порушив права цієї фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

3

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про
стягнення авансу в сумі 2650 грн., який відповідачі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 утримують безпідставно, та відшкодування 11787 грн. затрачених нею на ремонт спірної
квартири і 5000 грн. моральної шкоди.

В подальшому позивачка в судовому засіданні змінила позовні вимоги і
просила визнати договір купівлі-продажу
спірної квартири дійсним, тобто змінила предмет і підстави позову.

Згідно зі ст. 31 ЦПК України ( ст. 103 ЦПК України 1963 року) позивач має
право протягом усього часу розгляду справи змінити
підставу або предмет позову. Зміни підстав і
предмету позову розглядаються як нові позовні вимоги і мають бути оформлені у
вигляді позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України
(ст. 137 ЦПК України 1963 року). Одночасно
позивач повинен відмовитися від раніше заявлених вимог.

Проте суд, на підставі ст. ст. 31, 174 ЦПК України (ст. 103, 179 ЦПК
України 1963 року)  не вирішив
питання про прийняття відмови від позову.

Поряд с тим, суд також не розглянув позовні
вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів авансу в сумі 2650
грн., відшкодування 11787 грн. витрачених нею на ремонт спірної квартири, і 5000 грн. моральної шкоди та не вирішив їх по
суті.

Таким чином, незаконність та необґрунтованість судового рішення є підставою
для його скасування, а вирішення питання про права та
обов'язки осіб, які не були притягнуті до участі в
справі, та розгляд не всіх вимог є підставою для передачі справи на новий судовий
розгляд відповідно до п. п. 4, 5 ст. 311 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 220 ЦПК України (ст. 214 ЦПК України 1963
року) суд, що постановив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, постановити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь
позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 24 травня 2006 року звернувся до
суду з заявою, в який просив вирішити питання про
поворот виконання рішення Генічеського районного суду від 30
листопада 2004 року, зобов'язати Генічеське МБТІ оформити реєстраційні
документи на право власності на ОСОБА_4 та вселити у цю квартиру власників, усунувши перешкоди в користуванні квартирою (а.с. 153).

Вирішуючи дану заяву шляхом ухвалення додаткового рішення, суд не звернув належну увагу на те, що такий позов ОСОБА_5 в порядку ст.
123 ЦПК України не заявлявся та предметом судового розгляду не був.

Що стосується вимог викладених в заяві про поворот виконання оскаржуваного
рішення, то вони взагалі не вирішувалися і з цього питання помилково
постановлено додаткове рішення.

Зважаючи на наведене, а також на положення ст. 311 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції порушені норми процесуального права, що є безумовною підставою для скасування додаткового судового
рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, уточнити
позовні вимоги, з'ясувати коло суб'єктів
спірних правовідносин, права та обов'язки сторін і в залежності від встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статями 303, 311, 313,
315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

4

Рішення
Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2006 року, додаткове рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 28 вересня 2006 року і скасувати, а
справу направити на новий розгляд в той же суд, але в іншому складі

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня
2006 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.