УХВАЛА

ІМ ЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 лютого 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді
Панкова М.В.

Ісаєва Г.А.
Суддів       Белинчук Т.Г. при
секретарі   Волковій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом прокурора М.Сімферополя в інтересах
ОСОБА_1, зацікавленої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного
нотаріуса ОСОБА_6, третя особа ЗАТ „Приватбанк" про визнання угоди
недійсною

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, прокурора
М.Сімферополя    на рішення Центрального
районного суду М.Сімферополя АР Крим від 07
вересня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор М.Сімферополя в інтересах ОСОБА_1, зацікавленої
особи ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного
нотаріуса ОСОБА_6, третя особа ЗАТ „Приватбанк" про визнання угоди
недійсною.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_7, батько
неповнолітнього ОСОБА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Раніше
23.10.2003 року
ОСОБА_7 видав довіреність на ім'я ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_7 18.02.2005 року
ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_7 на підставі
договору дарування від 14.04.2004 року.

Прокурор вважає, що оскільки представництво за дорученням
було припинено смертю довірителя ОСОБА_7, то відповідач не мав право продавати
спірну квартиру, у зв'язку з чим просить визнати угоди вчинені між ОСОБА_7 і
ОСОБА_5, між
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 по купівлі-продажу вищеназваної квартири недійсними, а сторони
по кожному договору купівлі -продажі
повернути у первісний стан, визнав право власності на спірну квартиру за
ОСОБА_7

Рішенням Центрального районного суду М.Сімферополя АР
Крим від 07.09.2006 року у
задоволені позовних вимог прокурору М.Сімферополя відмовлено.

Справа №22-ц-433   /2007 року

Головуючий першої Інстанції  Лебедь
О. Д.

Доповідач
Панков М.В.

В апеляційних скаргах прокурор М.Сімферополя та ОСОБА_1
просять рішення суд скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та
представників сторін, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, а рішення скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі
договору дарування від 14.04.2004
року ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_7 знаходився в шлюбі з ОСОБА_2, і
від даного шлюбу мають сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23.10.2003
року ОСОБА_7 видав довіреність на ім'я ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_3 мав право
управляти і розпоряджатися всякого роду майном, зокрема укладати від його імені
всі дозволені законом угоди.

18.02.2005
року ОСОБА_3, діючий,
як представник ОСОБА_7, продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 за 8000
грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2005 року ОСОБА_5
продав спірну квартиру ОСОБА_4

Послідуючим договором купівлі-продажу від 02.06.2005 року ОСОБА_4
продала квартиру ОСОБА_8

Відповідно до іпотечного договору від 02.06.2005 року
зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_8 в рахунок забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку ЗАТ КБ „Приватбанк"
спірну квартиру.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що доводи
позивача про те, що договір купівлі-продажу квартири, який був укладений 18.02.2005 року являється
недійсний, є необгрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи,
оскільки на думку суду першої інстанції, волевиявлення ОСОБА_7 було вільним і
відповідало його внутрішній волі, що підтверджується виданою довіреністю на
ім'я ОСОБА_3 з наділенням його правом розпоряджатися всім майном. Волевиявлення
ОСОБА_7 на це підтверджується і договором задатку у розмірі З 000 грн. Цю суму
отримав ОСОБА_7 від покупця ОСОБА_5 ще 18.01.2005
року, а угода купівлі-продажу квартири повинна була бути укладена не
пізніше 18.02.2005 року.

Крім того, ОСОБА_3 на момент укладення угоди не знав і не міг знати, що його
представництво за дорученням припинено, незважаючи на смерть ОСОБА_7, а отже
його повноваження, якими він наділений зберігали силу для особи, яка видала
довіреність і для його правонаступників. Вимоги про стягнення грошової суми,
одержаної від угоди, на користь спадкоємців ОСОБА_7, позивачем заявлені не
були.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що
вимоги позивача не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Крім цього суд вказав, що відповідно до ч.З ст. 249 ЦК України права
і обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення право чину
представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність та її
правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або
могла знати, що дія довіреності припинилася.

З такими висновками суду першої інстанції колегія не
погоджується зі слідуючих підстав.

Згідно зі ст..
248 ЦК України представництво припиняється за довіреністю разі смерті особи,
яка видала довіреність.

Ця норма Закону є імперативною і не передбачає
яких-небудь виключень.

Суд першої інстанції в рішенні посилався на ч.З ст. 249 ЦК України.

З цим колегія також не погоджується, оскільки вказана
норма Закону поширюється на випадки коли довіреність скасована, а в спірному
випадку має місто припинення представництва за довіреністю, в наслідок смерті
довірителя.

Крім того при заявленому позові визнання угоди недійсною
квартири АДРЕСА_1, суд не
залучив до справи власника цієї квартири ОСОБА_8, що є безумовною підставою для скасування рішення з
направленням справи на новий розгляд згідно з п.4 ст. 311 ЦПК України.

Керуючись пунктом 4
ст. 311, ст. ст. 303, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокурора М.Сімферополя
задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.Сімферополя АР Крим
від 07 вересня 2006 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення.