У х в а л а

І
М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

28 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Пшонки М.П.,

суддів:                  Лященко Н.П.,                   Патрюка М.В.,

Пінчука М.Г.,                     Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до державного підприємства Київського обласного
управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг
“Київський облавтодор”, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування шкоди,
за касаційною скаргою представника позивача - ОСОБА_4 - на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 18 травня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що 26 вересня 2003 року на бульварі Дружби народів у м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода з вини водія автомобіля “КрАЗ” ОСОБА_3, який
перебуває з відповідачем у трудових відносинах. У результаті зіткнення було
пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль ВАЗ -2106, за кермом якого
перебував ОСОБА_2 Спричинені матеріальні збитки становлять 9030 грн. 32 коп.
Пошкодженням автомобіля їй завдано моральні страждання. Посилаючись на
зазначені обставини, позивачка просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду
в сумі 9030 грн. 32 коп., компенсацію за моральну шкоду в сумі 5500 грн. та
судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2004 року  позов задоволено частково. З відповідача на
користь позивачки стягнуто матеріальну шкоду в сумі 9030 грн. 32 коп., 1000
грн. моральної шкоди, судові витрати в сумі 313 грн. 52 коп..

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2004 року доповнено
резолютивну частину рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня
2004 року наступним: “Зобов'язати ОСОБА_1 передати державному підприємству
Київського обласного управління по будівництву, ремонту та експлуатації
автомобільних доріг “Київський облавтодор” автомобіль ВАЗ-2106, 1983 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, тип ТЗ” .
У решті - рішення суду залишено без зміни.

У
касаційній скарзі представник позивачки ставить питання про часткове скасування
ухвали апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія
відповідача - ОСОБА_3, який порушив Правила дорожнього руху та був притягнутий
до адміністративної відповідальності за постановою Переяслав-Хмельницького
районного суду від 7 листопада 2003 року. Виходячи з наведеного, суд зобов'язав
відповідача відшкодувати завдану позивачці матеріальну та моральну шкоду,
розмір якої касатором не оспорюється.

Апеляційний суд дійшов висновку, що районний суд не вирішив питання про
передачу пошкодженого автомобіля відповідачу, тому змінив рішення суду першої інстанції,
зобов'язавши позивачку передати автомобіль ВАЗ-2106, номерний знак
НОМЕР_1державному підприємству Київського обласного управління по будівництву,
ремонту та експлуатації автомобільних доріг “Київський облавтодор”.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 26 березня 1992 року №6 “Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, постановляючи рішення про
стягнення на користь потерпілого відшкодування майна, що не може
використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду.

Згідно зі ст. 453 ЦК України, присуджуючи відшкодувати шкоду, суд
відповідно до обставин справи зобов'язує особу, винну в заподіянні шкоди,
відшкодувати її в натурі (надати річ того ж роду і якості, виправити її тощо)
або повністю відшкодувати збитки.

Вирішуючи даний спір, суд погодився, ураховуючи конкретні обставини справи,
з вимогами позивачки на повне відшкодування заподіяної шкоди та стягнув на її
користь вартість пошкодженого автомобіля в сумі 9030 грн. 32 коп.

Змінюючи це рішення районного суду та зобов'язуючи ОСОБА_1 передати
автомобіль відповідачу, апеляційний суд не врахував, що такий спосіб фактично
не відшкодовує заподіяної шкоди, оскільки позивачка позбавлена можливості
відновити автомобіль, і тому таке вирішення спору не можна визнати правильним.

Апеляційний суд не з'ясував належним чином: чи дійсно спірний автомобіль не
може використовуватися за призначенням, чи має позивачка реальну можливість
віжновити пошкоджений автомобіль.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в даний час автомобіль
нею відремонтований і знаходиться в придатному до подальшої експлуатації стані.

З матеріалів справи вбачається, що фактичний пробіг автомобіля складає
229200 кілометрів.

Таким чином, при вирішенні питання про вартість замінених деталей під час
відновлюваного ремонту, необхідно врахувати знос цих деталей за період їх
експлуатації, бо виникне необґрунтоване набуття майна.

За таких обставин, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України дійшла висновку про те, що ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника позивача - ОСОБА_4- задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2004 року скасувати, а
справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

Н.П. Лященко  М.В. Патрюк   М.Г. Пінчук  Ю.Г. Прокопчук