У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши  3 травня       2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 27 жовтня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 лютого 2007 року  в справі за позовом ОСОБА_1 до міського
підприємства "Міський будинок культури імені Леніна" про поновлення
на роботі,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

в
с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася
до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з наказом  НОМЕР_1 вона була
звільнена з роботи  за п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Вважаючи таке звільнення
незаконним, оскільки було порушено порядок звільнення  з
роботи, не враховано її переважне право залишення на роботі, у зв'язку з тим,
що вона має дитину-інваліда, їй не пропонувалася інша робота та звільнено її
було в період її знаходження у відпустці та під час тимчасової
непрацездатності, просила  позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 27 жовтня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Луганської області від 26 лютого 2007 року, в задоволенні позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального
права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків судів
обставинам справи та ставить питання про скасування судових рішень й ухвалення
нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з
того, що хоча
звільнення позивачки проведено з порушенням трудового законодавства, проте вона
звернулася до суду за захистом своїх прав із пропуском встановленого трудовим
законодавством строку, оскільки отримала трудову книжку 26 вересня 2005 року, а
до суду звернулася 9 листопада 2005 року; лікування сина позивачки у лікарні не
можна визнати поважними причинами
пропуску строку, вона мла можливість
вчасно звернутися за правовою допомогою і звернутися з позовом до суду.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у
х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до
міського підприємства "Міський будинок культури імені Леніна" про
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та  відшкодування моральної шкоди за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 27 жовтня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 лютого 2007
року    відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України                                                      А.Г. Ярема