УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2007 року                                                                  м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                 Матківського Р.Й.

суддів                            Павлишиної А.Т., Ясеновенко Л.В.

секретаря:                      Юрків Ш.

з участю:      апелянта                             ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

адвоката                       ОСОБА_3, представника відповідачки

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 5 грудня 2006 року,-

встановила:

На рішення Івано-Франківського міського суду від 5. 12. 2006 року яким в задоволенні позовних вимоги до
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору довічного утримання від 19 червня 2004 року укладеного між відповідачкою
та померлою мамою ОСОБА_6 та визнання права власності на 1/2 частину спадкової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт в скарзі зазначає , що суд постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, його висновки не
відповідають дійсним обставинам справи. Суд не врахував,
що договір довічного утримання за яким квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_5 належить обом на праві спільної власності. У кооперативну квартиру разом з
мамою вселились по ордеру від 13.
11. 1978 року. Мама як член кооперативу та він як член сім"ї
вели спільне господарство та із спільних
коштів сплачували внески за квартиру. На період сплати вневсів до кооперативу працював на станції
обслуговування автомобілів , тому мав доходи. Згідно довідки кооперативу на 1979 рік квартира була повністю виплачена
, тому висновок суду , що не міг вносити кошти за квартиру зроблені на
припущеннях .

Після внесення коштів за кооперативну квартиру
разом з мамою згідно ч.1.ст. 17 ЗК „ Про власність" набув права власності ,тому один із власників без згоди
не мав права відчужувати квартиру.

Вислухавши апелянта та його
представника які вимоги скарги підтримали, представника відповідачки яка вимого скарги не визнала , дослідивши матеріали справи колегія суддів
вважає, що скаргу слід залишити без задоволення.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції
правильно встановив   керуючись законодавством, що договір довічного
утримання укладений між

Справа № 22-226 /2007 р.                                      Головуючий у І інстанції Попович С.С.

Доповідач Матківський Р.Й.

ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_5 19 червня 2004 року в нотаріальній формі відповідно до глави 57 ЦК України. Позивач безпідставно
зазначає, що договір було укладено без наміру створити правові наслідки , поскільки в п. 18 договору сторони зазначили, що умови угоди відповідають їх дійсним
намірам, а позивач не надав жодного доказу щодо недійсності намірів
сторін по угоді.

Судом правильно встановлено, що
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 7 липня 1993 року була власником квартири , тому вправі була передати її по договору давічного
утримання 19 червня 2004 року дочці.

Суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального та процесуального
права, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

На підставі ст.ст.307;308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 5 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.