АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа №22-ц-102-Ф/07
Головуючий суду першої інстанції   Кисельова О.М.
Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції  Соболюк М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 січня 2007 року колегія
судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м.
Феодосії в складі:

головуючого -
судді            Ломанової Л.О.,

суддів                                     Мудрової В. В.,

Соболюка М.М.,

при секретарі                        Цендрі О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення судових
витрат та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Феодосійського міського суду АР Крим від 18
жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2006
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення судових витрат в сумі 914
грн. 62 коп. та
моральної шкоди в сумі 20
000 грн. - по 10 000 грн. на кожного
з позивачів.

Позов мотивований тим, що відповідач своїми діями
перешкоджав виконанню рішення суду від 12
червня 2003 року,
яким його було зобов'язано передати позивачам автомобіль ВАЗ 2101. В ході виконання
рішення суду ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про зміну способу виконання рішення
суду і стягнення вартості майна замість передачі його в натурі, оскільки
спірний автомобіль боржником, ОСОБА_3, був розкомплектований, а пізніше
зібраний частково з інших деталей. Для встановлення вартості автомобіля була
проведена судова експертиза, оплачена ОСОБА_1 в сумі 279 грн. 04 коп. За надання
правової допомоги у цивільній справі за заявою про зміну способу виконання
рішення суду ОСОБА_1 сплатив адвокату 630
грн. Ухвалою суду від 7
квітня 2006 року у
задоволенні заяви було відмовлено. Позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_3
судові витрати в сумі 914
грн. 62 коп., з
них витрати на правову допомогу -
630 грн. та витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи, в тому числі
за послуги банку, - 284 грн. 62 коп. Крім того,
враховуючи, що спірний автомобіль був переданий позивачам лише у вересні 2006
року, у зв'язку з тривалим перешкоджанням у виконанні рішення суду з боку
відповідача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яку вони оцінили в
розмірі 10 000 грн. кожному з позивачів.

Рішенням Феодосійського міського суду АР Крим від 18
жовтня 2006 року позовні вимоги задоволені частково - з ОСОБА_3 на користь
кожного з позивачів стягнено по 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. У
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій просять змінити оскаржуване рішення і ухвалити нове,
яким задовольнити їх позовні вимоги повністю.

Вимоги апеляційної скарги грунтуються на тому, що судом
не була дана належна оцінка фактичним обставинам справи, якими позивачі
обґрунтовували спричинення моральної шкоди, а також судом неправильно
застосовані норми процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача та його представника,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно вимог частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Феодосійського
міського суду АР Крим від 7 квітня 2006 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
зміну способу виконання рішення суду і стягнення вартості майна було відмовлено
(а.с. 19). Вартість вказаного майна була визначена заявником відповідно до
висновків судової автотоварознавчої експертизи, призначеної ухвалою судді
Феодосійського міського суду АР Крим, і оплаченої ОСОБА_1 30 січня 2006 року в
сумі 279 грн. 04 коп. (а.с. 20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення
витрат на правову допомогу в сумі 630 грн. та витрат, пов'язаних із проведенням
судової експертизи (з урахуванням послуг банку), в сумі 284 грн. 62 коп., суд
виходив з того, що цивільним процесуальним кодексом України не передбачене
повернення судових витрат стороні, у задоволенні вимог якої відмовлено
повністю, крім того, у іншій справі.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки
відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд присуджує з другої сторони судові витрати
тій стороні, на користь якої ухвалено рішення. Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про
зміну способу виконання рішення суду задоволена не була, підстави для стягнення
на користь заявника судових витрат відсутні. Як відсутні підстави для стягнення
зазначених витрати на користь ОСОБА_2, оскільки матеріали справи свідчать про те,
що із заявою про зміну способу виконання рішення суду завертався інший позивач
- ОСОБА_1, і саме його заяву було відхилено (а.с. 19), він же поніс
документально підтверджені судові витрати, пов'язані з проведенням судової
експертизи (а.с. 20).

Посилання апелянтів на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам
справи, якими позивачі обґрунтовують позовні вимоги щодо стягнення моральної
шкоди, не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки судом першої
інстанції були досліджені всі подані сторонами докази, а сума моральної шкоди
встановлена згідно вимог розумності та справедливості. Обставини, наведені у
апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Вищезазначене свідчить про відсутність порушень норм
матеріального і процесуального права судом першої інстанції при вирішенні спору
по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Цивільного
процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апелянтів
щодо неправильного стягнення з ОСОБА_3 судового збору на користь держави в сумі
17 грн., оскільки
відповідачем рішення суду оскаржене не було.

Щодо порушення норм процесуального права при розподілі
судом судових витрат між сторонами в частині стягнення на користь позивачів
судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, колегія
суддів погоджується з рішенням суду і в цій частині.

Так, при поданні позову позивачі не оплачували витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи за позовом щодо стягнення
моральної шкоди, оскільки зазначені витрати були оплачені за вимогою майнового
характеру - 30 грн.
(а.с. 3) - у повній відповідності до вимог пункту 5 постанови Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258 «Про порядок оплати витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ» і пункту 1
«Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних
справ», затверджених вказаною постановою. Судовий збір за подання позову про
стягнення коштів був сплачений ОСОБА_1 в сумі 51 грн. (а.с. 2),
а про стягнення моральної шкоди -
в сумі 8 грн. 50 коп. (а.с. 27).

Оскаржуваним рішенням суду була задоволена лише частина
позову про стягнення моральної шкоди, тому пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог присудженню з відповідача на користь позивачів підлягають судові
витрати лише в зазначеній частині. Оскільки судом задоволено 1/20 частину
нематеріальних вимог -
500 грн. з 10 000 грн., то
до стягнення з відповідача підлягають по 1
грн. 50 коп.
витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи і по 21 коп. судового
збору на кожного з позивачів. Колегія суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення судових витрати на
користь позивачів, оскільки при поданні позову вони були сплачені не в повному
обсязі - лише одним з позивачів.

На підставі вказаного і керуючись статтею 303, пунктом 1 частини 1 статті 307, статтями 308 і 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду АР Крим від 18 жовтня 2006 року залишити

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом
подання касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді