УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2007 року                                                     м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого             Ясеновенко Л.В.

суддів                         Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.

секретаря                  Гаран Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
позовом комунального підприємства ЖЕО №5 до ОСОБА_1 про звільнення житлового
приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного
суду від 14 листопада 2006 р.,-

встановила:

Рішенням Калуського
міськрайонного суду від 14 листопада 2006 року задоволено позов комунального
підприємства ЖЕО №5 до ОСОБА_1 про звільнення житлового приміщення.

Постановлено
зобов"язати ОСОБА_1 звільнити житлове приміщення в АДРЕСА_1.

У апеляційній
скарзі відповідачка посилається на незаконність рішення суду. ОСОБА_1 вважає
неправильним висновок суду про те, що вона, підписавши зобов"язання про
звільнення спірної квартири, повинна бути виселена з неї . Скаржниця зазначає,
що вона не підписувала зобов"язання про звільнення квартири, а пояснення
свідків з цього приводу є суперечливими. Крім того, проведеною експертизою не
було дано відповіді на запитання ким виконаний підпис від її імені на
гарантійному зобов"язанні, а суд безпідставно відмовив їй у задоволенні
клопотання про призначення повторної експертизи. Просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом
встановлено, що спільним рішенням НОМЕР_1 від 20.05.99 р. адміністрації та
профкому БМФ "Будінвест-Карпати", та рішенням від 15.10.2002 року
НОМЕР_2 виконкому Калуської міської ради ОСОБА_2 на сім"ю із трьох осіб (в
тому числі і відповідачку по справі) була надана двокімнатна квартира по
АДРЕСА_2.

10 липня 2003
року ОСОБА_2, його дружина стець ОСОБА_1 та їх дочка ОСОБА_3 підписали письмове
зобов"язання про звільнення квартири АДРЕСА_1, а 27 жовтня 2003 року їм
був виданий ордер на право поселення у квартиру АДРЕСА_2.

При таких обставинах справи суд прийшов до правильного
висновку про

Справа № 22-ц-26/2007р.                                        Головуючий у І
інстанції Кардані О.І.

Категорія ЗО                                                               Доповідач
Ясеновенко Л.В.

обгнрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідачки у скарзі на те, що розірвавши шлюб
зі своїм чоловіком, вона не давала
згоди на переселення у надану квартиру, а отже має право на проживання у спірній квартирі, не заслуговують на увагу,
оскільки після розірвання шлюбу 25 грудня 2002 року ні вона ні колишній її чоловік не звертались із
заявою про зміни у складі їх сім"ї.

Крім того, включення за заявою наймача до ордера при
поліпшенні житлових умов осіб,
які не давали згоди на звільнення жилого приміщення, є поданням відомостей, що
не відповідають дійсності, про потребу
в поліпшенні житлових умов і згідно зі ст. 59 ЖК тягне визнання ордера недійсним з наслідками,
передбаченими ч.1 ст. 117 цього Кодексу.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, а тому підстав
для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Калуського
міськрайонного суду від 14 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.