Справа № 22ц-1189/2007                                                        Головуючий у 1 інстанції - Клешньов O.I.
Категорія - 21                                                                                                      Доповідач - Гурова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

25 січня 2007 року                                                                                                                    м. Донецьк

Апеляційний
суд Донецької області в складі: головуючої- Гурової О.М., суддів - Могутової Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі - Чернишенко К.Ф., за участю - сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у
Калінінському районі м. Горлівки Донецької області на рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки від 14 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних  випадків на виробництві та професійних
захворювань у Калінінському районі м. Горлівки Донецької
області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Калінінському районі м.
Горлівки звернулось до Апеляційного суду Донецької області
з апеляційною скаргою на рішення Калінінського районного суду м. Горлівки від 14 грудня 2006 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на
його користь у відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування просить скасувати зазначене рішення
у зв'язку з тим, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди, оскільки висновок МСЕК про втрату професійної
працездатності не є доказом заподіяння потерпілому моральної шкоди. Крім того,
відповідно до п.27 ст. 77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік" зупинено дію абзацу 4 ст. 1( в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей), підпункту „є" п.1, ч.1,ст. 21, ч.3 ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності".

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1, посилався на
те, що позивач понад 20 років працював на шахті
"ІНФОРМАЦІЯ_1" м. Горлівки гірничим робітником, забійником. Внаслідок важких та шкідливих умов праці отримав
професійні захворювання - вібраційну хворобу та хронічний радикуліт. Висновком
МСЕК від 11.09.2003 року йому вперше встановлено 25% втрати працездатності по радикуліту і 15% в зв"язку з вібраційною
хворобою, а за сукупністю - 40% та 3-я групу інвалідності. При переогляді в вересні 2004 р. МСЕК підтвердила розмір втрати працездатності та групу
інвалідності на безстроковий період. У зв'язку з
отриманими профзахворюваннями у позивача порушені нормальні життєві зв'язки і для організації життя необхідні додаткові
зусилля, тому суд вважав

за можливе стягнути з відповідача у
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 -15 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач тривалий час працював на
шахті "ІНФОРМАЦІЯ_1" м. Горлівки, внаслідок чого отримав професійні
захворювання - вібраційну хворобу та хронічний радикуліт. Висновком МСЕК від 11.09.2003 року йому
вперше встановлено 25% втрати
працездатності по радикуліту і 15% в зв"язку з вібраційною хворобою, а за сукупністю - 40% та 3-ю групу інвалідності. При
переогляді в вересні 2004 р. МСЕК підтвердила розмір втрати працездатності та групу інвалідності на
безстроковий період.

Відповідно до ст. 21 п.1 пп. „е" та ст. 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у разі настання
страхового випадку Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, виплачуючи йому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України „Про охорону праці" від 14 жовтня
1992 року в редакції від 21 листопада
передбачає, що „відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків
відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до абзацу 2 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року в редакції 24 жовтня 2003 року і рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року страхова виплата за моральну шкоду провадиться
потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Виходячи із вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов висновку
про спричинення позивачу моральної шкоди.

При визначенні суми моральної шкоди в розмірі 15000 грн., суд врахував вимушеність звільнення позивача з
роботи у віці 45 років, втрату високоплачуваної
роботи, регулярне його знаходження на лікуванні, поганий
стан здоров'я, серйозні наслідки профзахворювань у вигляді періодичних загострень з больовим компонентом, зниження
активності, неможливості за медичними даними виконання тяжкої
фізичної роботи, праці у вимушеній робочій позиції та відновлення попереднього стану здоров"я, необхідності зміни способу
життя. Суд першої інстанції навів обґрунтування при
визначенні розміру моральної шкоди потерпілому і апеляційний суд
з такими висновками погоджується.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального і матеріального права і
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Калінінському районі м. Горлівки
про втрату позивачем права на відшкодування моральної

, шкоди не заслуговують на увагу, оскільки право на
відшкодування шкоди виникло у ОСОБА_1 в 2003 році, тобто під час дії Закону
України «„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві...».

Законом України „Про державний бюджет України на 2006 рік" дію відповідних статей Закону України «„Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві...» зупинено на 2006 рік, тому на правовідносини по відшкодуванню моральної
шкоди ОСОБА_1 дія вказаного Закону не поширюється.

Безпідставні й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відділення
виконавчої дирекції Фонду є неналежним
відповідачем по справі, оскільки вони суперечать вимогам статей 21, 28, 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, Апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Калінінському районі м.
Горлівки відхилити.

Рішення Калінінського районного суду м. Горлівки від 14 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.