Справа №
22-1489/2006 рік                                               Головуючий суддя 1 інстанції: Мельник О.В.
Суддя-доповідач : Гордійчук С.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2007 року                                                                                                                   м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:

Головуючого судді : Василевича B.C. судців : Гордійчук CO., Демянчук СВ. при секретарі: Колесовій Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою приватної фірми „Девіз" на
рішення Рівненського міського суду від 06 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватної фірми
„Девіз" про стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,-

встановила :

Рішенням Рівненського міського суду від 06 листопада 2006 року позов задоволено частково.

Стягнуто з приватної фірми „Девіз" на користь ОСОБА_1 три тисячі
двісті вісімдесят дев'ять гривень 65 копійок (3289,65 грн.) середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, п'ятсот гривень у відшкодування моральної
шкоди (500 грн.), триста шістдесят гривень (360 грн.) витрат на правову допомогу, а
також сім гривень 50 копійок (7,5 грн.) витрат на інформаційно - технічне забезпечення на користь ДСА в Рівненській
області.

В решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його
незаконність, оскільки, суд не врахував, що
недоплачена сума відрядних була спірною, а тому дана недоплата не може вважатися як не проведення розрахунку при звільненні.

Крім того, суд не врахував положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України. При розрахунку виник спір з позивачем по сумі
виплати відрядних. ПФ вважала, що відрядні позивачу сплачені правильно. Через декілька місяців після звільнення ОСОБА_1,
17.05.2005р., головним державним інспекторам праці
був проведений перерахунок оплати праці та відрядних і встановлено,
що сума відрядних зменшена контрольно - ревізійним управлінням, але всупереч висновкам КРУ вважає, що існує недоплата
добових, при наявності різних
висновків контролюючих органів сплатити спірну суму ПФ „Девіз" було не вправі. Крім того, позивач постійно працює, а тому
не має права отримувати компенсацію.

Просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення відмову в позові.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне
та обґрунтоване, просить залишити його без зміни.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд правильно виходив з того, що відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України в частині неповного проведення з
позивачем розрахунку при звільненні, а саме невиплати йому 234 грн. відрядних, які стягнуті за рішенням Рівненського
міського суду від 21.10.2005 року, яке вступило в законну
силу.

На підтвердження даного висновку,
суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з якими
погоджується і апеляційна інстанція.

Відповідно   до
ст. 117   КЗпП   України   передбачена
відповідальність   за   затримку розрахунку при
звільненні.

Разом з цим
вказаною нормою зазначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений
ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування
в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням суду задоволено вимоги
позивача про стягнення з відповідача відрядних, які не йому не виплачені при
звільненні, таким чином доводи апеляційної скарги про те, що сума відрядних
була спірною, а тому не наступила відповідальність за затримку
розрахункових при звільненні є безпідставними.

Вірним є висновки суду щодо
задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Разом з тим, суд визначив розмір
морального відшкодування в завищеному розмірі.

Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, колегія суддів
вважає, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити з 500 грн. до 300 грн.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність права позивача на отримання спірної суми компенсації, оскільки останній постійно працює
безпідставні, оскільки будь-які докази з цього приводу в матеріалах справи
відсутні і судом їх не здобуто.

Враховуючи,  що
рішення постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, судова колегія не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу приватної фірми
„Девіз" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 листопада 2006 року змінити, зменшивши розмір морального відшкодування з
500
грн. до 300 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним чинності.

Головуючий : Судді: