СПРАВА № 2-210 2007 року
(справа      №2-2569-2006року)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ (ЗАОЧНЕ)

31 січня 2007 року Лозівський
міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Жмуд Н.М., при
секретарі Клименко О.В.,з участю прокурора Марусенко Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовною
заявою Служби у справах неповнолітніх Лозівської райдержадміністрації
Харківської області до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав (третя особа : Орган опіки та піклування Садівської сільської ради
Лозівського району Харківської області),

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2006 року позивач
звернувся до суду з вищевказаною позовною
заявою до відповідача, посилаючись на те, що у 1995 році
рішенням Лозівського районного суду Харківської області у відповідача було
відібрано двох дітей : ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 і з відповідачки було стягнуто аліменти на їх
утримання.

Розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації НОМЕР_1 від 22 січня 1996 року, ОСОБА_3
був влаштований до Шевченківського будинку-інтернату, а ОСОБА_2, до
Сахновщинської спеціальної школи-інтернату, де перебувають по даний час. За
весь час перебування у даних закладах,
відповідач ні разу їх не відвідала.

Службою у справах неповнолітніх з відповідачем
було проведено бесіду відносно визначення подальшої долі дітей, на що
відповідач повідомила, що дітей їй забрати не має куди та написала заяву зі
згодою на позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Виходячи з викладеного, позивач прохає суд позбавити відповідача
батьківських прав.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила
задовольнити його у повному обсязі. Представник позивача пояснила, що 11 грудня 1995 року, рішенням Лозівського районного суду
Харківської області, у відповідача по справі, в зв»язку  з
неналежним  виконанням  нею
своїх  батьківських обов»язків,
було відібрано двох дітей :
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та на
їх утримання, з відповідачки було стягнуто
аліменти.

Розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації НОМЕР_1 від 22 січня 1996 року, ОСОБА_3
був влаштований до Шевченківського будинку-інтернату, а ОСОБА_2, до Сахновщинської спеціальної школи-інтернату,
де перебувають по даний час. За весь час перебування у даних закладах,
відповідач ні разу їх не відвідала, не телефонувала до даних закладів, не
цікавилася ні станом здоров»я ні успіхами в навчанні дітей і матеріальної
допомоги на їх утримування не надавала.

Службою у справах неповнолітніх з відповідачем
було проведено бесіду відносно визначення подальшої долі дітей, на що
відповідач повідомила, що дітей їй забрати не має куди, матеріально забезпечити
вона їх не може, в зв»язку з чим, написала заяву, якою дає свою згодою, на
позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Прокурором позов підтримано у повному обсязі, про що
надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно двох
її неповнолітніх дітей -ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3
, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідачка у судові засідання, призначені на 27 грудня 2006 року на 09 годину 00 хвилин, 16 січня 2007 року на 09 годину 00 хвилин
та на 31 січня 2007 року на 09 годину 00 хвилин, не
з»явилася, не дивлячись на те, що про час і місце судового засідання
повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи,
зворотні повідомлення про вручення їй судових повісток та розписка про
отримання судової повістки, причину своєї до суду, не повідомила. Зі згоди
позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Третя особа, будучи присутньою у судових засіданнях 27 грудня 2006 року, 16 січня 2007 року, у дане
судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву в якій просила справу
слухати за їх відсутністю, проти задоволення позову не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника
третьої особи, висновок прокурора, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно довідки з місця проживання від 07
листопада 2006 року НОМЕР_2   (а.с.№7),   дійсно
встановлено,   що  ОСОБА_1,  зареєстрована і проживає за адресою:  АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтв про народження (а.с.а.с №№ 10, 13), вбачається, що
відповідачка по справі -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є
матір»ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до Рішення Лозівського районного суду
Харківської області від 11 грудня 1995 року по цивільній справі №2-287 1995 року за
позовом служби у справах неповнолітніх Лозівської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав
(а.с. №16-18), достовірно
встановлено, що у ОСОБА_1, було
відібрано її двох дітей -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та на
їх утримання, з відповідачки було стягнуто аліменти на тій підставі, що вона не
належним чином, виконувала свої батьківські
обов»язки по відношенню до своїх дітей.

На підставі вказаного Рішення суду (а.с.№16-18), Лозівською
районною державною адміністрацією Харківської області від 22 січня 1996 року НОМЕР_1, було
постановлено Розпорядження про улаштування неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дитячого
державного закладу (а.с.№ 20).

Відповідно до Акту від 16 листопада 2006
року (а.с.№14), затвердженого
директором спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату з інтенсивною
педагогічною корекцією для дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського
піклування із затримкою психічного розвитку смт. Сахновщина Харківської області, встановлено, що неповнолітнього
вихованця вищеназваної школи -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
період, з 01 вересня 2001 року по 16 листопада 2006 року, ніхто з
батьків не відвідував.

Згідно Довідки Шевченківського дитячого будинку - інтернату (а.с.№
12), встановлено,
що за весь час, перебування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
Шевченківському дитячому будинку -
інтернаті, з 12 грудня 1997 року його мати, - ОСОБА_1, жодного разу
не відвідала і участі у вихованні не приймала.

Представник позивача вказала, що з відповідачкою по справі, було проведено
бесіду з питання, щодо вирішення подальшої долі її неповнолітніх дітей ОСОБА_3
та ОСОБА_2, які перебувають у дитячих
закладах, на що відповідачка вказала, про те, що не має можливості
забрати до себе дітей і написала, заяву, якою дала згоду на позбавлення її
батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В судовому засіданні,
посилання представника позивача на дані обставини, дійсно знайшли своє
підтвердження у заяві ОСОБА_1 від
09 вересня 2006 року (а.с.№ 8), із якого
вбачається, що відповідачка по справі -
ОСОБА_1, не заперечує проти позбавлення її
батьківських прав відносно її дітей -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачем надано висновок служби у справах неповнолітніх Лозівської
райдержадміністрації Харківської області про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_1, 1954 року відносно
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.№4).

Виходячи з викладеного, у судовому засіданні, достовірно встановлено, що ОСОБА_1, не дивлячись
на те, що згідно Рішення Лозівського районного суду Харківської області від 11 грудня 1995 року, в неї було
відібрано дітей і влаштовано до дитячих закладів, вона не змінила свого
ставлення до долі дітей, і продовжує свідомо не виконувати свої батьківських
обов»язків по відношенню до них.

Як було вже вищевказано, Рішення Лозівського районного
суду Харківської області (а.с.№ 16-18)
про відібрання у відповідачки дітей, було постановлено 11 грудня 1995 року, однак до
часу звернення позивачем до суду про позбавлення її батьківських прав, а саме, 13 грудня 2006 року, ОСОБА_1, так і не
змінила свого ставлення до долі власних дітей, а ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_3, які так
і продовжують залишатися у дитячих закладах і це не дивлячись на те, що згідно
з діючого законодавства України - статті №17 0 СК України, передбачено, що якщо
відпадуть при чини , які
перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може
постановити рішення про повернення їм дитини. Про звернення позивачем до суду з
позовною заявою про позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, відповідачка знає, оскільки отримала ухвалу суду про відкриття
провадження по справі та позовну заяву з доданими до неї документами, про яких
отримання нею, свідчить  наявне  в
матеріалах  справи  зворотне
повідомлення (а.с№23), письмового заперечення на позовну заяву,
відповідачка не подала. Про слухання справи, яке призначене на 16 січня 2007 року на 0 9 годину 00 хвилин та на  31 січня 2 00 7 року на 0 9 годину 00 хвилин,
відповідач повідомлена, що підтверджується наявними в матеріалах справи
зворотними повідомленнями про вручення їй судових повісток (а.с.с.№№26, 34). Крім того, в
порядку ст.74 ЦПК України, за згодою представника третьої особи

(а.с.№31), відповідачці було вручено судову повістку про виклик до суду
(а.с.№35), але вона у судове засідання не з»явилася і про причини своєї неявки,
суду не повідомила.

Виходячи з вищевикладеного, встановлено, що своїми діями, відповідачка
порушує свої зобов»язання закріплені в статті №51 Конституції України від 28 червня 1996
року, а саме: Батьки зобов»язані утримувати своїх дітей до досягнення ними
повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу
України.

В принципі №6 Декларації
прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959
року, записано: « Дитина,
якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків,
і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано:
«Держави-учасники зобов»язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які
необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов»язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї
по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та
адміністративні заходи».

Відповідно до ст.
8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001
року №2402 зазначено,
що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов,
необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею №11 цього ж
Закону вказано, що «Сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального
забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї
одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним
обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.»

Згідно статті №12 цього
закону вказано, що « Виховання
в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання,
створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати
гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Відповідно до статті №15
цього ж Закону встановлено, що «
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які
проживають окремо від дитини, зобов»язані брати участь у її вихованні і мають
право спілкуватися з нею». При розгляді даної цивільної справи достовірно було
встановленою що відповідачка -ОСОБА_1,
свідомо не виконуює своїх обов»язків по вихованню дітей - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_2, не спілкується з ними і перешкод
в спілкуванні з ними, їй, ні хто не чинив і не чинить.

Статтею №164 Сімейного
Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2
ч.1 - ухиляння
від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що
ухилення від виконання юридичного обов»язку -виконання батьківських обов»язків по вихованню дитини - це завжди акт
свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не
вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно.

Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дітей, суд вважає можливим
задовольнити позов позивача і позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських
прав відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
перебуває у Спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті з інтенсивною
педагогічною корекцією для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського
піклування із затримкою психічного розвитку смт. Сахновщина Харківської області, та відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебуває
у Шевченківському дитячому будинку-інтернаті.

Відповідно до ст.81,88 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_1, на користь
держави державне мито в розмірі 51
гривня.

Суд роз»яснює відповідачці ОСОБА_1, що
відповідно до ст.168 СК України «Мати, батько, позбавлені батьківських прав,
мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав».

Керуючись положенням ст.ст.10, 11, 57, 60, 81, 88, 208, 209, 212,
214-215, 224-226 ЦПК України; ст.ст.164, 165, ч.2 ст.166, 169,
170, 180 СК України; ст.ст.8, 11, 12, 15 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402; ч.2 ст.3
Конвенції «Про права дитини» від 27
вересня 1991 року;
принципу №6 Декларації
«Про права дитини», проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Служби у справах неповнолітніх Лозівської
райдержадміністрації Харківської області Харківської області до ОСОБА_1, третя особа:
орган опіки та піклування Садівської сільської ради Лозівського району
Харківської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку села
Настасівка Близнюківського району Харківської області -
батьківських прав відносно до  ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути
з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь
держави - державне
мито у розмірі 51 гривня.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.2 95
ЦПК України.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя:

Н.М. Жмуд