Справа
№ 22- 1018                               Головуючий у 1 інстанції .Савкевич.К.М.'
Категорія 40                                                           ' Доповідач Висоцька B.C.
УХВАЛА                              ІМЕНЕМ.     УКРАЇНИ

8 лютого   2007 року                                                        м.
Донецьк

Апеляційний                      суд                        Донецької                          області

в складі:

головуючого Висоцької B.C.

суддів Осипчук
О.В., БІляєвої О.М.

при секретарі Пометун С.М. з участю позивача ОСОБА_1, представників
відповідача Дружбіної A.M. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу    за позовом ОСОБА_1    до Державного підприємства „Вугільна
компанія „Краснолиманська" (далі ДП „ВК „Краснолиманська") про
поновлення   на роботі,   стягнення середнього заробітку за час   вимушеного . прогулу та відшкодування
моральної шкоди

в становив

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до апеляційною суду зі
скаргою на    рішення Красно армійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня
2006 року, яким відмовлено їй в задоволенні
позову до ДП„ ВК „Краснолиманська" про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі   позивач ОСОБА_1   оспорює законність судового .
рішення, просить його . скасувати і ухвалити нове про задоволення позову,
оскільки вважає, що судом   порушені
норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала
скаргу.

Представник
відповідача   Дружбіна A.M.
заперечувала проти задоволення скарги, вважає постановлене рішення законним
та обґрунтованим. .

Судом     першої, інстанції встановлено,  що звільнення ОСОБА_1  з . підстав, передбачених ст. 40 п.1 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату працівників
, відповідало вимогам закону, а саме мало місце скорочення штату, власник
підприємства завчасно попередив працівника, пропонував йому переведення на іншу
роботу, але позивачка відмовилася від такого переведення.

Апеляційний суд
вважає, що    апеляційна скарга підлягає
відхиленню, рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 знаходилася в
трудових відносинах з   відповідачем   за безстроковим трудовим договором з 1
жовтня 1962 року по 8 вересня 2006 року. Наказом по підприємству НОМЕР_1 від
8.09.   . 2006 року її звільнено  з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 з 8 вересня 2006 року
за скороченням штату працівників, ст.40 п. 1 КЗпП України (а. с. 10).

Відповідно до ст.
40 п'.І КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може
бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що на
підприємстві відповідача справді було скорочення чисельності працівників, а
саме скорочення бухгалтерії та посада, яку обіймала позивачка (а.с.39-41,
45-47). Факт скорочення підтверджується наказом галузевого . Міністерства
вугільної промисловості України (а.с.7-8), штатними розкладами по підприємству,
досліджених в судовому засіданні.

Звільнення з
зазначеної підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його
згодою, на іншу роботу ( ч.2 ст.40 КЗпП України). Обов'язок щодо вжиття заходів
до переведення звільненого працівника на іншу роботу законом покладається на
власника підприємства та цей обов'язок повинен
бути виконаний саме на час звільнення працівника.  .

З обставин
справи вбачається, що-, при . звільненні у 'зв'язку .із скороченням посади,
позивачка була повідомлена за два місці, що відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП
України ( а.с.25-26 ).

Суд першої
інстанції вважав доведеним, що відповідач пропонував позивачу інші роботи, при
тому на момент звільнення запропоновані всі вакантні посади на підприємстві ,
але позивач відмовився від запропонованих робіт,
що підтверджується актами від 6 липня 2006 року та 6 вересня 2006, року (а.с.22-23,
25-26,48).

Таким чином,
відповідач надав суду докази про' те, що інша робота пропонувалася позивачу не лише на час попередження про його
вивільнення, а і на момент звільнення.

За таких
обставин суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач виконав передбачений
ч.2 ст,40 КЗпП України обов'язок по переведенню працівника за його згодою на іншу
роботу, власник підприємства не порушив встановлені законом гарантії при
розірванні трудового договору у зв'язку із скороченням   штату.

Наведені докази спростовують доводи позивачки ОСОБА_1 відносно того, що
їй не було запропоновано іншу роботу.

Відповідно до
ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку •
із змінами організації виробництва і праці переважне право на. залишення на
роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю
праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в
залишенні на роботі надається окремим, категоріям працівників.

Відповідно до
ст. 5 Закону „Про соціальний захист дітей війни" діти війни, до категорії
яких віднесено і позивачку, мають право на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності або штату
працівників..

Оскільки
відповідно до штатного розкладу вбачається, що посада ІНФОРМАЦІЯ_1 на
підприємстві існувала одна, і саме вона скорочувалася, суд обґрунтовано прийшов
до висновку про те, що питання переважного права на залишення на роботі не
повинно обговорюватися. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність
скорочення чисельності або штату працівників.

За
таких   обставин   доводи
апеляційної   скарги.     позивачки
про недоцільність скорочення її посади є неспроможними.

Доводи позивачки
про те, що під час звільнення відповідачем було порушено вимоги ст. 11 Закону
„Про основні засади. соціального захисту ветеранів
праці на інших громадян похилого віку в Україні", не. ґрунтуються на законі.
Відповідно до зазначеної норми забороняється відмова у прийнятті на роботу і
звільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу з
мотивів досягнення пенсійного віку.

З обставин справи вбачається, що позивача було звільнено не з мотивів досягнення
пенсійного віку, а з мотивів скорочення штату.

Відповідно до
ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової
організації допускається у.випадку звільнення працівника, який не є членом
первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі,
організації. Оскільки позивачка на час звільнення не була членом профспілкової
організації, суд .першої інстанції прийшов до правильного  висновку про те, що власник підприємства мав
право на звільнення без згоди профспілкової організації.

Відповідно до
ст. 237-1'КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних' страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)   шкоди" (з наступними змінами   та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за
наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне
звільнення тощо), яке. призвело до його моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків або . змушує докладати додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на
власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Оскільки судом
першої інстанції не встановлено порушення прав позивача, суд обґрунтовано
прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги не впливають на висновки суду, та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи
процесуального законодавства, що призвело чи могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За таких   обставин апеляційний суд приходить до
.висновку про відхилення апеляції.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України
, апеляційний суд,

Ухвалив:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського    міськрайонного суду' Донецької області від
1 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала      апеляційного   суду
набирає ' законної   сили   з
моменту   її проголошення.        .

Касаційна скарга
може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.