У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7 червня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової
В.М.,    Берднік І.С., Гуменюка В.І.,  -

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: ДАІ УМВС України в Полтавській області,
товариство з обмеженою відповідальністю “Центральна Товарна Біржа”, про
визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на 1/2
частину автомобіля; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат,
моральної шкоди, упущеної вигоди; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2004 року ОСОБА_1,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначала, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

Під час шлюбу вони з відповідачем
придбали спільне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, вартістю 14000 грн.; гараж,
вартістю 3000 грн.; житловий будинок
АДРЕСА_2, вартістю 2500 грн.; автомобіль “ВАЗ 21074”, на придбання якого
вона отримала кредит в сумі 26672 грн.

У зв'язку з припиненням шлюбних
відносин і існуванням спору щодо поділу майна, просила поділити спільне майно,
виділивши їй квартиру, а відповідачу
житловий будинок, гараж і автомобіль, а також стягнути з відповідача
витрати на виготовлення документів на нерухомість в сумі 300 грн. та судові
витрати.

У серпні 2004 року ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на
утримання майна, витрат, пов'язаних з виконанням зобов'язань перед третіми
особами, оплати по кредитному договору, упущеної вигоди, моральної шкоди та
витрат по оформленню свідоцтва про підприємницьку діяльність і сплати податку.
В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, посилався на те, що
відповідачка не бере участі у витратах по утриманню квартири, тому повинна відшкодувати йому половину вартості
сплачених послуг в сумі 607 грн. 10 коп.

Оскільки
ОСОБА_1 позбавила його можливості користуватись належним їм автомобілем,
вилучивши його у нього, він поніс зайві витрати по сплаті коштів за отримання
свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності в
сумі 26 грн. 50 коп. і по сплаті єдиного податку в сумі 80 грн. та не отримав
кошти, які міг отримати при експлуатації автомобіля, в сумі 2754 грн. 12 коп.

Також зазначив, що ОСОБА_1 повинна
відшкодувати йому кошти, сплачені особисто ним по кредитному договору, в сумі 9540 грн. 73 коп. та завдану йому моральну шкоду в
сумі 15000 грн.

У травні 2005 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу і визнання права власності на 1/2 частину автомобіля
“ВАЗ 21074”. Посилався на те, що в березні 2003 року, під час перебування у
шлюбі, вони з ОСОБА_1 придбали вказаний автомобіль, який зареєстровано в
Лубенському МРЕВ.

Проте 27 жовтня 2004 року на
підставі біржового контракту № НОМЕР_1 ОСОБА_1, без його згоди, продала їх
спільний автомобіль ОСОБА_3.

Рішенням Оржицького районного суду
Полтавської області від            19
жовтня 2005 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 житловий будинок
АДРЕСА_2. ОСОБА_2 виділено гараж по АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по утриманню спільної
квартири в сумі 607 грн. 10 коп. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 16 січня 2006 року зазначене рішення суду в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири і в частині відмови
ОСОБА_2 в задоволенні його вимог, за виключенням вимог про стягнення витрат по
сплаті комунальних платежів, скасовано. Справу в цій частині направлено на
новий розгляд. В решті рішення залишено без змін.

У липні 2006 року ОСОБА_2 збільшив
позовні вимоги в частині відшкодування втраченої вигоди в результаті продажу
автомобіля до 11016 грн. 48 коп. та моральної шкоди до 30000 грн.

У серпні 2006 року ОСОБА_2 уточнив
свої позовні вимоги і просив визнати за ним право власності на 1/2 частину
спірного автомобіля та стягнути з ОСОБА_1 половину його вартості в сумі 12625
грн.

У грудні 2006 року ОСОБА_1 змінила
позовні вимоги і просила визнати за нею право власності на 1/2 частину
квартири, встановити порядок користування нею, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні
квартирою та стягнути судові витрати.

Рішенням Оржицького районного суду
Полтавської області від            12
грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 21 лютого 2007 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування
вказаної квартири. ОСОБА_1 виділено в користування кімнату площею 11 кв.м., а
ОСОБА_2 кімнату площею 18 кв.м. та лоджію площею 3,8 кв.м. В спільному
користуванні залишено коридор, кухню, кладову, ванну кімнату і туалет.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1740 грн. В решті позову відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2  4461 грн. 35 коп. витрат по
сплаті кредиту на придбання автомобіля, 82 грн. 34 грн. судового збору, 108
грн. витрат на юридичну допомогу, а всього 4651 грн. 69 коп.

В решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить зазначені рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Оржицького районного суду
Полтавської області від 12 грудня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 21 лютого 2007 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М.Барсукова

І.С.Берднік

В.І.Гуменюк