У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Барського
районного відділу культури, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання наказів недійсними,
поновлення  на  роботі, стягнення  середнього
заробітку за час  вимушеного  прогулу та відшкодування моральної  шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на  рішення Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 2 червня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області від 26 серпня  2004
року,

в с т а н о в и л а:

У  лютому  2002 р.
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Барського районного відділу
культури, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі,
стягнення середнього  заробітку за
час  вимушеного  прогулу та відшкодування моральної  шкоди.

Зазначала,  що з
21.03.2001 р. вона працювала на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Наказом
НОМЕР_1 Барського районного відділу культури вона була звільнена з роботи за
порушення фінансової дисципліни.

Вважаючи звільнення незаконним, позивачка просила суд
поновити її на роботі на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути на її
користь з Барського районного відділу культури середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

В подальшому ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги та
зазначала, що наказом НОМЕР_2  Барського
районного відділу культури її було переведено з посади ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаду
ІНФОРМАЦІЯ_3. 3.06.2002 р. вона отримала копію наказу НОМЕР_3 по Барському
районному відділу культури, згідно  якого
її було звільнено з посади ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11.05.2002 р. за прогул без поважних
причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи зазначені накази незаконними, ОСОБА_1 просила
суд визнати їх недійсними, поновити її на роботі, стягнути середній  заробіток за час  вимушеного
прогулу та стягнути з відповідачів на її користь 5000 грн. моральної
шкоди.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької
області від 2.06.2004 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 26.08.2004 р., у позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
неправильне застосування судами норм матеріального та порушення процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до суду першої  інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд виходив з того, що
переведення ОСОБА_1 з посади ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаду ІНФОРМАЦІЯ_3 було здійснено
за її згодою, а її звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України було проведено у
відповідності з вимогами трудового законодавства.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого
суду та залишив його рішення без змін.

Проте погодитись з цими висновками судів не можна,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 252 КЗпП України в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин, - зміна умов
трудового договору, оплати праці,
притягнення до дисциплінарної
відповідальності
працівників,   які   є
членами виборних  профспілкових
органів,  допускається лише за
попередньою згодою органу,  членами якого
вони є.  Звільнення членів  виборних профспілкових  органів
підприємств,  установ,  організацій,
крім додержання загального порядку,
допускається за попередньою згодою органу,   членами
якого  вони  є,  а
також  вищестоящого  органу профспілки чи об'єднання,  до  складу  якої
входить  профспілкова організація
даного підприємства, установи, організації.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
являлась членом профспілкового комітету Барського
районного
відділу культури.

Рішенням цього профспілкового органу від
10.05.2002 р. була дана згода на звільнення позивачки з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41-42).

Проте на запит суду рішенням Барського районного комітету
профспілки працівників культури від 22.11.2002 р. було відмовлено в наданні
згоди на звільнення позивачки з роботи (а.с. 57).

Цій обставині, що мала значення для правильного вирішення
справи, місцевий суд ніякої оцінки не дав.

Апеляційний суд, не виконавши вимог ст. 303 ЦПК України, на
це порушення закону уваги не звернув.

За таких обставин, з урахуванням того, що суд касаційної
інстанції згідно  ст. 335 ЦПК України не
може встановлювати обставини, що не були
встановлені  судами чи відкинуті
ними, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької
області від                    2 червня
2004 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 серпня 2004
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк