Справа №2--254
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007
року Чортківський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого
суду судді ПАРФЕНЮКА В.І. при секретарі ЮЖДІ Л.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за позовом
ОСОБА_1 до малого приватного підприємства „Явір" про повернення
переплаченої суми,  стягнення пені за
несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань,  стягнення матеріальної шкоди та відсотків за
користування коштами, -

ВСТАНОВИВ:

У
вересні 2006 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до малого приватного підприємства „Явір"
про повернення переплаченої суми,
стягнення пені за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань,  стягнення матеріальної шкоди та відсотків за
користування коштами.

В
позовній заяві позивачка вказала,  що 10
червня 2003 року між нею та відповідачем було укладено договір про дольову
участь в будівництві квартири по АДРЕСА_1. Вона в повному об'ємі і своєчасно
виконала всі свої зобов'язання за цим договором.  Відповідач же,  не закінчивши в обумовлений термін будівельні
роботи та порушивши в односторонньому порядку умови договору,  14 жовтня 2005 року в листі № 177 в
ультимативній формі зажадав від неї доплатити ще 10 268 гривень. Зважаючи на
такі обставини,  вона змушена була
перерахувати вказану суму.

В
позовній заяві позивачка просить зобов'язати МПП „Явір" повернути їй такі
кошти,  оскільки вважає,  що таку суму вона сплатила безпідставно.

Також
позивачка в позовній заяві вимагає зобов'язати відповідача виплатити пеню в
розмірі 14 997 гривень за невчасне виконання взятих на себе зобов'язань,  зобов'язати МПП „Явір" компенсувати їй
матеріальні втрати в сумі 2 400 гривень та зобов'язати відповідача сплатити 4 394
гривні 70 копійок за користування її коштами.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідач про розгляд справи
повідомлений належним чином.

Зі згоди
представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,  що відповідає вимогам  ст.
224 Цивільно-процесуального кодексу України.

Суд
вислухавши пояснення представника позивачки,
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку,  що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з наступних мотивів.

Судом
встановлено,  що 10 червня 2003 року між
сторонами було укладено договір НОМЕР_1 про дольову участь у фінансуванні
житлового будівництва. Предметом цього договору було будівництво трьохкімнатної
квартири загальною площею 96, 51 кв.
м в м.  Тернополі по вул.  Шпитальна.

Як
вбачається з умов договору розрахунок вартості отримуваного житла
визначався,  виходячи з вартості 1 кв. м загальної площі
житла. Також умовами договору /п.2.2/ передбачалося уточнення вартості 1 кв. м житла загальної
площі при умові виходу нових нормативних актів і змін договірної ціни на
будівництво.

14
жовтня 2005 року листом № 177 позивачці було направлено проект договору
НОМЕР_1-зм від 14 жовтня 2005 року „Про часткову зміну умов договору НОМЕР_1
„Про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 10 червня 2003
року",  в якому,  посилаючись на істотне зростання вартості
будівельних матеріалів,  підвищення рівня
мінімальної заробітної плати,  виконанням
додаткових робіт пов'язаних із встановленням приладів обліку газу та
водопостачання та встановлення нових вхідних дверей кращої якості,  у відповідності до п. 2.2 договору від 10
червня 2003 року визначалася доплата за 1 кв.
м проектної загальної площі в розмірі 106 гривень 29 копійок. Розрахунок суми
визначався в додатку № 1 до вищевказаного проекту договору.

Відповідно
до вимог ч. 2  ст.  638 Цивільного кодексу України договір
укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір /оферти/ і
прийняття пропозиції /акцепту/ другою стороною.

Згідно з
вимогами ч. 2  ст.  642 Цивільного кодексу України якщо
особа,  яка одержала пропозицію укласти
договір,  у межах строку для відповіді
вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору /відвантажила
товари,  надала послуги,  виконала роботи,  сплатила відповідну суму грошей тощо/,  яка засвідчує її* бажання укласти
договір,  ця дія є прийняттям
пропозиції,  якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір,  або не
встановлено законом.

Від
позивачки інших пропозицій укласти договір не було. В листі від 17 жовтня 2005
року позивачка погодилась провести доплату за вхідні двері та за лічильники
води і газу і така доплата була проведена нею 29 жовтня 2005 року.

З
квитанції № 2200 від 29 грудня 2005 року вбачається,  що позивачка сплатила 10 268 гривень 05
копійок,  тобто саме ту суму,  яка була передбачена проектом договору

За таких
обставин,  виходячи з вимог ч. 2  ст.
642 Цивільного кодексу України,
суд вважає,  що оплата позивачкою
суми,  яка була передбачена проектом
договору НОМЕР_1-зм від 14 жовтня 2005 року „Про часткову зміну умов договору
НОМЕР_1 „Про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва від 10 червня
2003 року" свідчить про вчиненням нею дій направлених на прийняття
пропозиції відповідача укласти договір,
а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про
повернення 10 268 гривень.

Відповідно
до вимог ч. 1  ст.  546 Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою,  заставою,  притриманням,
завдатком.

Частина
1  ст.
547 та ч. 1  ст.  548 Кодексу визначає,  що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі і виконання зобов'язання /основного зобов'язання /
забезпечується,  якщо це встановлено
договором або законом.

Оскільки
ні договором НОМЕР_1 від 10 червня 2003 року,
ні договором НОМЕР_1-зм від 14 жовтня 2005 року не передбачено
забезпечення виконання зобов'язання і воно прямо не встановлено законом,  то в такому разі вимоги про стягнення з
відповідача пені в розмірі 14 997 гривень є безпідставними,  а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно
до вимог ч. 1  ст.  623 Цивільного кодексу України боржник,  який порушив зобов'язання,  має відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Розмір
збитків,  завданих порушенням
зобов'язання,  доказується кредитором.

В
судовому засіданні представником позивачки не доведено належними засобами
доказування розмір заподіяних позивачці збитків неналежним виконанням
зобов'язання зі сторони малого приватного підприємства „Явір",  дані щодо розміру збитків є суперечливими,  а тому суд вважає,  що такі вимоги також задоволенню не підлягають.

В
позовній заяві позивачка просить зобов'язати відповідача сплатити 3% річних в
сумі 4 394 гривні 70 копійок за користування її коштами,  посилаючись на вимоги ч. 2  ст.
625 Цивільного кодексу України.

Згідно з
вимогами названої статті боржник,  який
прострочив виконання грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої
суми,  якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Цією
нормою Закону встановлена відповідальність боржника саме за порушення
грошового,  а не будь-якого іншого
зобов'язання. З умов договору НОМЕР_1 від 10 червня 2003 року та договору
НОМЕР_1-зм від 14 жовтня 2005 року вбачається,
що зобов'язання відповідача перед позивачкою не мають ознак
грошового,  оскільки за грошовим
зобов'язанням боржник повинен передати кредиторові певну суму грошей. Відповідач
за умовами вказаних договорів був зобов'язаний передати позивачці річ,  визначену індивідуальними ознаками,  а саме: трьохкімнатну квартиру НОМЕР_2
загальною площею 96, 51 кв. м у житловому будинку по АДРЕСА_1 і такі
зобов'язання ним виконані.

Таким
чином,  вимоги позивачки про стягнення 3%
річних в сумі 4 394 гривні 70 копійок є необгрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Враховуючи
наведене,  керуючись  ст.
ст.  546, 547, 548, 623, 625, 638,
642 Цивільного кодексу України,
ст.  ст.  213, 215 Цивільно-процесуального кодексу
України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Відмовити
в позові ОСОБА_1 до малого приватного підприємства „Явір" про повернення
переплаченої суми,  стягнення пені за
несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань,  стягнення матеріальної шкоди та відсотків за
користування коштами за безпідставністю позовних вимог.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом,  що його
ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача.

Заява про
перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів
після його проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга також може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається у строк,  встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
Тернопільської області через Чортківський районний суд.