P І Ш E H H Я ІМЕНЕМ
01 лютого 2007 року Лисичанський міський суд Луганської
головуючої судді                                        Чернобривко
при секретарі                                                              Сафроновій О.О.
з участю позивача                                                     ОСОБА_1
відповідачки                                                               ОСОБА_2
3-ї особи                                                                     ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Лисичанську цивільну справу за
до ОСОБА_2, 3-ї особи
органу опіки та піклування в особі Лисичанської міської
ради про усунення перешкод у
встановив: позивач звернувся з позовом до відповідачки про усунення
перешкод у вихованні дитини, посилаючись на ті обставини, що перебував з нею у
шлюбі, який було розірвано 28.11.2006
року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4. За рішенням опікунської ради НОМЕР_1
він має право вільно спілкуватись зі своїм сином ОСОБА_4 першу та третю неділі
кожного місяця в суботу за 13 до 17 години ( в літній час - з 13 до 19 години),
у неділю з 9 до 13 години. Відповідачка ухиляється від виконання цього рішення,
в день і час коли він приходить до сина, вона навмисно уводить його з дому з
метою, перешкодити у спілкуванні з дитиною. Тому просив надати йому право на
вільне спілкування з сином за місцем його проживання кожної суботи та неділі
без обмеження часу, право забирати дитину до свого помешкання у вказані дні
неділі, право на побачення з сином у дошкільному закладі і право на спільний
відпочинок в літній час.
У судовому
засіданні позивач підтримав позов, пояснивши, що після рішення опікунської
ради, яким йому було встановлено дні та часи спілкування з дитиною,
відповідачка категорично відмовляє йому у спілкуванні з сином. У дитячому
садку, куди ходить син, вихователі також забороняють йому спілкуватись з
дитиною, посилаючись на заборону з боку відповідачки. Ніякої шкоди своєму
синові він не завдає.
судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що вона спочатку дозволяла
позивачу зустрічатися з сином та забирати його з дитячого садка, але позивач у
визначений час не приходив. У дитячому садку вів себе непристойно, обзивав її
бранними словами. Тому вона звернулась з цього приводу до голови опікунської
ради з приводу поведінки позивача. Голова опікунської ради подзвонив у дитячий
садок і попередив вихователів, що у зв'язку з такою поведінкою позивача дитину
позивачу не давати. Вважає, що оскільки позивача звільнено за статтею з органів
має морального права спілкуватись з дитиною. Після спілкування з батьком дитина
стала нервовою, постійно плаче, став проявлятись енурез. Тому вона позов не
визнає і просить у задоволенні позову відмовити.
органу опіки та піклування ОСОБА_3 пояснила, що у грудні 2005 року до
опікунської ради надійшла заява позивача з приводу того, що відповідачка не
дозволяє йому спілкування з сином. Розглянувши матеріали справи,
характеристики, довідки, відповідно до яких позивач характеризувався позитивно,
на обліку на психіатра та нарколога не перебував, опікунська ради прийняла
рішення про надання права ОСОБА_1 право спілкування з сином, було встановлено
дня та часи спілкування. Батька були попереджені про відповідальність за не
тактичну поведінку кожного з них та невиконання рішення опікунської ради. Проти
прийнятого опікунською радою рушення відповідачка не заперечувала.

Свідок ОСОБА_5 в
судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу між її сином та
відповідачкою, їй стало важко спілкуватись з онуком. Відповідачка дозволяла
спілкуватись з онуком тільки в її присутності, не дозволяючи вільно
спілкуватись з ним. Не дозволяла забирати його з дитячого садка, пояснюючи, що
вони негативно впливають на дитину, тероризують його, після чого дитина погано
спить та хворіє. Вона бажала б спілкуватись з дитино в дитячому садку, але
відповідачка заборонила вихователям спілкування з онуком і передачу йому
подарунків. Дитина перестала з нею спілкуватись, бо мати забороняє йому це
робити. За скаргами. Які писала відповідачка в різні інстанції з приводу її
сина, ОСОБА_1, додому приїжджали комісії.

Свідок ОСОБА_6 в
судовому засіданні пояснила, що після того, як позивач перестав проживати разом
з відповідачкою, остання почала писати на нього скарги у різні інстанції. Її
чоловік, позивач по справі,
звертався в органи опіки та піклування з приводу того, що відповідачка не
давала йому спілкуватись з сином. Коли він приходив додому до відповідачки, між
ним та колишньою дружиною, починалися сварки і дитина починала плакати. Коли
син хворів і знаходився у бабусі в с.
Білогорівка, відповідач їздив, що передати подарунок , але в будинок
його не пустили, і він залишив подарунок поїхав звідти. Дитина залякана самою
відповідачко, бо навіть боїться підходити до батька.

Свідок ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснила, що коли ОСОБА_4 перевели в її
групу, мати хлопчика попередила її, що вона з батьком дитини у розводі,
дитину віддавати тільки їй і більше нікому. Батько дитини відвідував дитячий
садок, але вона переказала йому ,
що мати дитини не дозволяє віддавати йому дитину, хоча він показував їй
рішення опікунської ради. Яким йому дозволялось бачитись та спілкуватись з
сином. Бабуся , також
відвідувала онука, але з ним не спілкувалась, лише дивилась на нього.

Свідок ОСОБА_8 в
судовому засіданні пояснила, що позивач приходив за місцем роботи відповідачки,
просив щоб переговорили з ОСОБА_2 з приводу її дозволу на його спілкування з
дитиною.

Свідок ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснила, що 28.11.2006
року вона прийшла до дитячого садка, щоб забрати дочку, яка ходить в одну
групу з сином відповідачки. Вона бачила, як позивач запропонував сину піти з
ним до машини, але той не захотів з ним йти .

Свідок ОСОБА_10
в судовому засіданні пояснила, що відповідач ніколи не цікавився здоров'ям
дитини, не відвідував сина, створював умови неможливі для проживання в сім'ї,
що вплинуло на здоров'я дитини. Онук став нервозним, неспокійним, часто плакав
вночі. На день свого народження онук захворів і знаходився у неї в селі
Білогорівка. Вона бачила як під'їхав до будинку позивач, але не відкривала
двері, бо боялась його. Він почав сильно стукати у двері, дитина налякалась.
Вона повідомила про це чоловіка і коли той прийшов, відкрила двері будинку
позивачу. Позивач передав подарунок дитини, дитина до нього не вийшла і він
поїхав.

Суд, заслухавши
позивача, відповідачку, 3-ю
особу, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що
підлягає задоволенню .

У судовому
засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28.11.2006 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4.

Відповідно до
ст. 157 СК
України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Із акту обстеження матеріально-побутових
умов позивача від 28.11.2006 року ( а.с.7) вбачається, що ОСОБА_1 проживає
разом з дружиною ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_11. Матеріально-побутові умови добрі, 3 кімнатна
приватизована квартира ,
є всі умови для проживання та розвитку дитини.

Відповідно до
ст. 159 СК
України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із
батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,
зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування,
другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих
перешкод.

У судовому
засіданні встановлено, що рішенням НОМЕР_2 опікунської ради
при виконкомі Лисичанської міської ради ОСОБА_1 було надано право вільно спілкуватись з сином ОСОБА_4
в першу та третю неділі кожного місяця: в суботу з 13 до 17(в літній
час в суботу з 13 до 19 години), у
неділю з 9 до 13 години.
Попереджено батьків про відповідальність за нетактовну поведінку та надання
негативного впливу на дитину по відношенню до кожного з них при спілкуванні з
сином та невиконання рішення. Незважаючи на прийняте опікунською радою рішення,
відповідачка не дозволяє спілкуватись позивачу з сином, посилаючись на те, що
після цих зустрічей погіршується стан здоров'я дитини. Із довідки завідуючої
дитячим садком від 12.01.2007 року ( а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_4 з
11.06.2004 року по теперішній час відвідує дитячий садок ІНФОРМАЦІЯ_1 психічних
захворювань не має і на обліку не перебуває. Із довідки дитячої міської лікарні
поліклініка № 1 від 12.01.2007 року( а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_4 на
диспансерному обліку в поліклініці не перебуває. Відповідачка дійсно зверталась
до лікарів з приводу стану здоров'я дитини у 2005 та 2006 році ( а.с. 12-13),
але не довела суду, що відвідування її з дитиною лікарів ставалось саме після
зустрічі дитини з позивачем.

Численні заяви
відповідачки відносно неправомірних дій позивача неодноразово перевірялись
прокуратурою м. Лисичанська, Лисичанським MB УМВС, за
результатами перевірки ухвалою від 16.12.2005
року було відмовлено у порушенні кримінальної справи по відношенню до
ОСОБА_1 ( а.с.34).
Постанова відповідачкою не оскаржувалась. Таким чином суд приходить до виводу, що позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,
11, 209, 212-215,218 ЦПК України, ст. 159
СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи  органу  опіки та піклування       про усунення перешкод у вихованні дитини
задовольнити .

Надати право
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 вільно
спілкуватися з сином ОСОБА_4 в першу та третю неділю кожного місяця: в суботу з
12 до 17(в літній час у суботу з 12 до 19 години), у
неділю з 9 до 13 години.

Надати ОСОБА_1
право забирати сина ОСОБА_4 до свого помешкання в указані дні неділі та часи , а також право на
побачення з сином у дошкільному закладі.

Надати ОСОБА_1
право на відпочинок разом з ОСОБА_4 в літній час за узгодженням з ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом

подання до Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження
протягом 10-ти днів з дня після його проголошення або подання апеляційної
скарги у той самий строк.

Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне

оскарження до
Лисичанського міського суду.