Справа
№ 22ц-22/2007                                           Головуючий
у І інстанції Черновський Г.В.
Доповідач Приходченко А.П.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

головуючого- Приходченко А.П. суддів - Стежко В.А.,
Поплавського В.Ю. при секретарі -
Худолій Н.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2006 року за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа комунальне підприємство
„Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", про визнання
недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа комунальне
підприємство „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації",
про усунення перешкод у користуванні житлом та виселенням,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в якому просив визнати недійсними свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 від
30.06.2004 року на ім'я ОСОБА_2 та договір купівлі продажу від 13.07.2004 року
укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

В обґрунтуванні своїх вимог посилався на те, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його
матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина на зазначену квартиру та грошові вклади.
Спадкоємцями є він та його брат відповідач ОСОБА_2. При оформленні спадщини
йому стало відомо, що брат незаконно отримав свідоцтво про право власності на
спірну квартиру та незаконно продав квартиру відповідачу ОСОБА_3.

Зустрічним позовом звернувся ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2,
в якому просив усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, та висилити
ОСОБА_1 посилаючись на те, що є власником квартири відповідно до договору
купівлі-продажу від 13.07.2004
року зареєстрованого в МБТІ, сплатив зазначену у договорі суму, але
користуватись квартирою не може оскільки відповідач безпідставно вселився в цю
квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська
від 05 червня 2006 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2 від 30.06.2004 року. У
задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3
задоволено, усунено йому перешкоди у користуванні

квартирою, ОСОБА_1 виселений з квартири без надання
іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними свідоцтво про право
власності на квартиру від 30.06.2004
року на ім'я ОСОБА_2 та договір купівлі-продажу від 13.07.2004 року укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відмовити в позові ОСОБА_3.

Апелянт вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог,
стягнувши на його користь з ОСОБА_2 27
500 грн., ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, суд не дав правової оцінки
угоді купівлі-продажу квартири з урахуванням визнаного недійсним акту, на
підставі якого вона була укладена.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого
рішення, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою що підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням нового рішення,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у
житлово-будівельному кооперативі №
12 „Горняк". Мешканкою квартири та членом кооперативу була ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її
спадкоємцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_1 з заявою про прийняття
спадщини звернувся до нотаріальної контори. Відповідач ОСОБА_2 на день смерті
матері був зареєстрований та проживав у квартирі.

На підставі довідки кооперативу від 22.06.2004 р. ОСОБА_2 30.06.2004 р. було видане
свідоцтво про право власності на зазначену квартиру /а.с. 15,19/, а 13.07.2004 р. він уклав з
ОСОБА_3 договір купівлі-продажу цієї квартири /а.с. 26/.

Визнаючи недійсним свідоцтво про право власності від 30.06.2004 р. на спірну
квартиру видане на ім'я ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що
вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2004 р. встановлені
обставини незаконного оформлення та видачі довідки про членство ОСОБА_2 в кооперативі
„Горняк", на підставі
якої було оформлене свідоцтво про право власності на квартиру.

Погодитись з такими висновками не можна, оскільки
зазначеним вироком було визнано винним у скоєні злочину передбаченого ст. 366 ч. 2 КК України
голову правління ЖБК №
12 „Горняк" Мажбіця А.З. /а.с.28,29/, а не стосовно подальших дій
інших осіб щодо оформлення свідоцтва про право власності виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради, реєстрації право власності на квартиру в бюро
технічної інвентаризації та оформлення договору купівлі-продажу квартири. З
матеріалів справи вбачається, що вартість спірної квартири кооперативу сплачена
але не було оформлено свідоцтво про право власності на цю квартиру попередніми
мешканцями тому факт видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру
відповідає чинному законодавству.

Виходячи з наведеного колегія судів вважає рішення суду І
інстанції в частині визнання недійсним свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2 від 30.06.2004 року, таким, що підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог у цій частині.

Встановлено, що 13.07.2004
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу спірної
квартири відповідно до якого продавець ОСОБА_2 до підписання договору одержав
від покупця ОСОБА_3 кошти за квартиру в сумі 55 000 грн. та зобов'язався звільнити квартиру цього ж дня.
Продавець ОСОБА_2 також зазначав, що квартира в спорі не перебуває, крім того
сторони у договорі підтвердили, що розуміють правові наслідки угоди, що угода
не носить характеру мнимої, удаваної чи зловмисної і підтвердили дійсність
намірів при її укладені.

Оскільки судом не встановлено будь-яких обставин, які б
спростовували зазначені у договорі купівлі-продажу наміри сторін щодо укладеної
угоди, суд правомірно відповідно до т. 388
ЦК України визнав ОСОБА_3 добросовісним набувачем та відмовив позивачу
ОСОБА_1 у визнанні недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу спірної
квартири від 13.07.2004 року.

Рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 про усунення йому перешкод в користуванні квартири та виселення
ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим оскільки ОСОБА_5 є власником спірної
квартири але позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своїм
майном.

В судових засіданнях відповідач ОСОБА_2 пояснював, що він
визнає рівне право свого брата ОСОБА_1 на спадщину після смерті матері, тому
суд обгрунтовано стягнув з нього на користь ОСОБА_1 Уг частину коштів отриманих
ним за угодою купівлі-продажу в сумі 27
500 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом не досліджене питання
щодо добросовісності ОСОБА_3 як набувача спірної квартири та посилання на те,
що суд вийшов за межі його позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 27 500 грн., не можуть
бути взяти до уваги, оскільки не спростовують правильності висновків суду.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від
05 червня 2006 року в частині
визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2
від 30 червня 2004 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа комунальне підприємство „Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації про визнання недійсним свідоцтва про право власності
на квартиру від 30 червня 2004 року.

В решті рішення суду І інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий Судді