Справа НОМЕР_9 - 163/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 лютого 2007
року місцевий суд Довгинцівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі:

головуючого: судді                                                               Козака А.В.

при секретарі:
Ленській МА.

за участю: позивача                                                             ОСОБА_1

представника позивача                                                       ОСОБА_2

представника відповідача                                                   Маслової Н.П.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Оріль" про
визнання неукладеними договорів, стягнення компенсації
втрати частини заробітної плати, моральної шкоди, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернувся до суду 20 травня 2005 року із вказаним
позовом, в якому зазначив, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач
ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю „Оріль"
ІНФОРМАЦІЯ_2. Прийняття на роботу відбувалось на підставі його заяви та наказу НОМЕР_1 про переведення
ОСОБА_1. до ТОВ „Оріль" з ТОВ „ІНФОРМАЦІЯ_3", де він працював за
безстроковим трудовим договором.

Ніякого
трудового договору при прийнятті на роботу він не підписував, але через рік, в
січні 2005 року
його попросив механік автоколони ТОВ «Оріль» ОСОБА_2. підписати надрукований бланк трудового договору, що було
потрібно ніби то для закриття табелю
ремонтних робіт. До цього бланку пізніше невідомою особою від руки було
внесені дата (заднім числом) і виправлення, з яких можна дійти висновку, що
позивач працює в ТОВ «Оріль» за строковим договором. Другого екземпляру такого
договору ОСОБА_1 не видавали, з виправленнями тексту не ознайомлювали.

Адміністрація
ТОВ «Оріль», приймаючи на роботу ОСОБА_1., не попереджала його ні про те, що
робота у ТОВ «Оріль» носитиме строковий характер, ні про строк дії трудового
договору. Тому позивач не мав підстав для сумніву в тому, що він працює за трудовим
договором, укладеним на невизначений строк.

За час роботи
ОСОБА_1. в ТОВ «Оріль» роботодавець неодноразово порушував трудові права
позивача, а саме:

·  не
повідомляв позивача про розмір тарифів, за якими повинна оплачуватися робота
позивача,

·  за деякі
місяці (січень 2004 року,
листопад - грудень 2004 року) заробітної
плати позивачу не заплатив взагалі,

·  заробітну
плату за лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2004 року заплачено в
розмірі, меншому мінімальної державної гарантії (мінімальної заробітної плати).

Крім того,
позивач випадково дізнався в квітні 2005
року при ознайомленні зі своєю трудовою книжкою (для оформлення пенсії), що
в ній з'явився запис під НОМЕР_2
про його звільнення з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, а саме
у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Також у трудовій книжці було
зазначено як підставу звільнення ОСОБА_1. наказ про звільнення НОМЕР_3. Про видання
зазначеного  наказу та про звільнення з
роботи  позивачу ніхто  не

2

повідомляв, його трудові відносини з ТОВ
„Оріль" тривали до його звернення в суд, до квітня 2005 року
безперервно, трудової книжки не видавали, виплат, що підлягають сплаті при
звільненні, не здійснювали, документи та ключі від автомобілю запишались у
позивача

Вже після того,
як ОСОБА_1. звернувся до суду за захистом свого порушеного права, відповідачем
було зроблено ще два записи в трудовій книжці позивача - під ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до
яких позивач був ніби то знову прийнятий на роботу з ІНФОРМАЦІЯ_5, за «трудовою
угодою» НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 і ще раз
звільнений з ІНФОРМАЦІЯ_6 в
зв'язку з закінченням строку трудової угоди. При цьому позивач не просто не
знав про ці прийоми і звільнення, а і не припиняв виконувати свої трудові
обов'язки, і, відповідно, не писав ні заяви про прийом на роботу, ні заяви про
звільнення, не був ознайомлений з відповідними наказами, якщо такі існували.

Щодо трудових
договорів НОМЕР_5 та
НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5, то при
прийнятті позивача на роботу до ТОВ „Оріль" жодної домовленості між
позивачем та адміністрацією товариства про строковий характер трудових відносин
не було, позивач вважав, що працює у ТОВ „Оріль" безстроково з ІНФОРМАЦІЯ_7. Прийняття
позивача роботу відбувалось на підставі його та наказу НОМЕР_1 (ас. 11), в якому немає
жодного слова про тимчасовий характер трудових відносин. В січні 2005 року до позивача
звернувся механік автоколони ТОВ „Оріль" ОСОБА_2. з проханням підписати трудовий договір, мотивуючи це
формальною необхідністю документального підтвердження трудових відносин для
закриття табелю ремонтних робіт. Наданий ним для підпису бланк трудового
договору містив лише печатний текст окремих умов та не мав ні номеру, ні дати
укладання. Другого екземпляру трудової угоди позивачу не було видано. Як
з'ясувалося згодом, ТОВ „Оріль", скориставшись довірою позивача та його
необізнаністю у трудовому праві, з власної ініціативи внесло до умов трудового
договору чисельні зміни, які чітко вирізняються через видимі виправлення тексту
та рукописні доповнення умов трудового договору. Таким чином, підписаний
позивачем бланк трудового договору перетворився у трудовий договір НОМЕР_5, за яким
позивач нібито працював у ТОВ „Оріль" за тимчасовим трудовим договором,
строк дії якого з ІНФОРМАЦІЯ_7 по ІНФОРМАЦІЯ_8. Не маючи
можливості зараз довести той факт, що відповідачем було фактично підроблено
трудовий договір, позивач вважає можливим захистити своє порушене право,
оскаржуючи цей трудовий договір як такий, що не відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Щодо строковості
трудових договорів, частина 2
статті 23 КЗпП
України визначає, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли
трудові відносини не можуть бути
встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної
роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. У будь-якому
випадку, строк трудового договору визначається за погодженням сторін,
п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України. Оскільки при прийнятті позивача на роботу
погодження строку трудового договору між позивачем та ТОВ „Оріль" не
відбулося, жодних домовленостей між позивачем та товариством про строковий
характер трудових відносин не існувало, то позивач наполягає на тому, щоб умова
про строк дії трудової угоди була визнана недійсною.

Таким чином,
позивач вважає незаконним його звільнення з роботи ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі п.2
ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки не існувало правових підстав для такого
звільнення, трудовий договір з позивачем був укладений на невизначений строк і
він не міг бути припинений у зв'язку зі закінченням строку його дії.

Тому,
відповідно, і наказ директоратов
„Оріль" НОМЕР_3 про
звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України є
незаконним.

В в день
„звільнення" -
ІНФОРМАЦІЯ_8 позивача не було ознайомлено під розписку з наказом про
звільнення НОМЕР_3, йому в
цей же день не було видано трудову книжку, як це передбачено ст.47 КЗпП
України, не було проведено виплату всіх сум, що належать позивачу від
підприємства, в порушення

3

вимог ст.
116 КЗпП України). Після ІНФОРМАЦІЯ_8 позивач
продовжував виконувати свої трудові обов'язки як і раніше, то навіть якщо б і
існував строковий трудовий договір з позивачем, то в силу дії ч.І ст.391
КЗпП України він за таких обставин набув би характеру безстрокового.

Після звернення
позивача до суду у травні 2005
року за захистом своїх трудових прав, йому стало відомо, що відповідач
нібито ще раз приймав позивача на роботу з ІНФОРМАЦІЯ_5 (запис у трудовій книжці НОМЕР_6, трудова угода НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5), а потім звільнив
з ІНФОРМАЦІЯ_6 ( запис у трудовій
книжці НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_6), про що
ОСОБА_1. також не повідомляли.

Підставою
„прийому" на роботу з ІНФОРМАЦІЯ_5 була
трудова угода НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5, яку підписала
за позивача невідома особа, без його відома та без його волевиявлення
(наприклад, заяви про прийняття на роботу).

Зазначена
трудова угода НОМЕР_4 носила
строковий характер, у п.6.1 якої зазначено термін: з ІНФОРМАЦІЯ_5 по ІНФОРМАЦІЯ_6). Позивач був
„звільнений" з роботи після закінчення строку трудової угоди - ІНФОРМАЦІЯ_6, хоч фактично
він до квітня 2005 року
продовжував працювати у ТОВ „Оріль", навіть не здогадуючись про свої
„звільнення" та „прийняття". Відповідач не відсторонював позивача від
виконання трудових обов'язків, і не повідомляв йому про зміну або припинення
трудових відносин.

Трудова угода НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 взагалі не мала
правових підстав для укладання, тому, що як уже було зазначено, на той час не
закінчилась і не була розірвана трудова угода, укладена з позивачем ще ІНФОРМАЦІЯ_7, а можливість
укладати дві угоди між робітником та роботодавцем на роботу за однією і тією ж
професією чинним законодавством не передбачена.

Обидві трудові
угоди НОМЕР_5 та НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 не можна
взагалі вважати укладеними, тому що відповідно до ст.638 Цивільного кодексу
України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди, застосування норм ЦК України до спірних правовідносин обумовлено ст.9 ЦК України.

Натомість,
обидві зазначені трудові угоди не містять узгоджених сторонами умов, що є
істотними для будь-якого трудового договору. Це стосується умови про режим
праці (тривалість щоденної роботи, змінність, тощо), розмір і порядок оплати
праці, підстави розірвання договору. За відсутністю узгодження цих умов обидві
трудові угоди мають бути визнаними неукладеними.

Крім того, умови
трудових договорів НОМЕР_5. та НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 р. є такими, що
погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю,
що тягне за собою настання наслідків передбачених ст. 9 КЗпП України.

Обидва договори
місять містять виправлення, дописки, зроблені односторонньо роботодавцем, та не
підтверджені згодою другої сторони договору (які могли бути зроблені,
наприклад, у вигляді підпису робітника поруч з дописками та виправленнями).
Другий примірник договору робітникові не видавався, що давало можливість роботодавцю вносити зміни після
підписання договору.

Щодо видання
наказу про звільнення з роботи НОМЕР_3, то
підставою першого „звільнення" позивача з ТОВ „Оріль" в трудовій
книжці зазначено наказ НОМЕР_3, з яким
позивача ніхто не знайомив і не повідомляв про існування такого наказу. Друге
„звільнення" позивача з роботи ІНФОРМАЦІЯ_6.
взагалі відбулося без видання відповідного наказу, лише на підставі закінчення
строку дії трудової угоди НОМЕР_4
від ІНФОРМАЦІЯ_5.

З огляду на
невідповідність наказу НОМЕР_3 вимогам
трудового законодавства та його оформлення
„заднім числом" він має бути визнаний незаконним.

4

Щодо внесення до
трудової книжки записів НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_8, НОМЕР_6, НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_6, то про видання
наказу НОМЕР_3 про
звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, а також
про вчинення відповідного запису у його трудовій книжці під НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_8 позивачу не
було повідомлено, трудову книжку видано не було, незважаючи на вимоги
Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства
соціального захисту населення України від 29.07.1993
року № 58 (далі - Інструкція про
порядок ведення трудових книжок).

Не відповідають
фактично існувавшим трудовим відносинам між позивачем і відповідачем та вимогам
діючого законодавства України записи у трудовій книжці позивача під НОМЕР_6 про прийняття
його на роботу та під НОМЕР_7
від ІНФОРМАЦІЯ_6 про
звільнення його з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Невідповідність
полягає в тому, що для внесення цих записів не було законних підстав, про
внесення зазначених записів до трудової книжки позивачу не було повідомлено
належним чином. Підставою для внесення запису про прийняття на роботу має бути
відповідний розпорядчий документ -
наказ, розпорядження (п.2.4. Інструкції про порядок ведення трудових
книжок), натомість підставою внесення запису НОМЕР_6 зазначено трудову угоду НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5,
підстава внесення запису під НОМЕР_7
від ІНФОРМАЦІЯ_6 взагалі
не зазначена

Щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі, то під час роботи у ТОВ „Оріль" в
окремі місяці лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2004 року - тобто, майже
протягом всього строку роботи заробітна плата позивачу нараховувалася за
невідомими тарифами і ставками, в розмірі, значно меншому ніж розмір офіційної
мінімальної заробітної плати, що діяв на той період.

В зв'язку з цим,
позивач вважає, що оплата його праці в занижених розмірах порушила його
конституційні та трудові права на гарантований рівень оплати праці, а також призвела до заниження сум відрахувань до
Пенсійного фонду України, тобто і до зменшення розміру пеней в майбутньому.

Позивач вважає,
що ТОВ „Оріль" повинно було сплачувати йому заробітну плату не нижче рівня
встановленого з урахуванням положень Генеральної угоди від ІНФОРМАЦІЯ_9 мінімального
рівня. Таким чином, ТОВ „Оріль" має доплатити йому заробітну плату за
лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2004 року, сума якої
становить 1267,06 грн,
згідно розрахунку, доданому до позовної заяви (додаток НОМЕР_8).

Оскільки у січні
2004 року та
листопаді-грудні 2004 року
відповідач взагалі не нараховував і не сплачував позивачу заробітну плату, то
він повинен нарахувати і виплатити позивачу за ці місяці заробітну плату у
розмірі 887,25 грн,
згідно розрахунку, доданому до позовної заяви (додаток НОМЕР_9).

Крім того, на
підставі ст.235 КЗпП України, у зв'язку із незаконним звільненням позивача ТОВ
„Оріль" має виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу,
який складає 7250,10 грн,
згідно розрахунку, доданого до позовної заяви (додаток НОМЕР_9).

Щодо поновлення
на роботі, то з огляду на незаконність та безпідставність звільнення з роботи в
ТОВ „Оріль" ІНФОРМАЦІЯ_8 та на
підставі ст.235 КЗпП України, позивач вважає, що має законні підстави для
поновлення на роботі у ТОВ „Оріль".

Позивач вважає,
що вищевказаними діями ТОВ «Оріль» завдало йому моральної шкоди. От.237і
КЗпП України передбачає можливість відшкодування власником або уповноваженим
ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під час роботи у
ТОВ „Оріль" позивач отримував заробітну плату, що ніяким чином не могла
забезпечити достатній життєвий рівень навіть одинокої особи, не кажучи вже про голову родини. Це призводило до
напруженості у сімейних відносинах,

5

частих скандалів з приводу неможливості (через
відсутність грошового забезпечення) придбати продукти харчування та необхідні
для родини речі, не кажучи вже про оздоровлення та відпочинок. Те, що позивач
не міг забезпечувати родині навіть мінімальний достаток, врешті-решт призвело
до її розпаду. Крім того, з невідомих причин, у певні місяці серпень, вересень,
жовтень 2004 року ТОВ
„Оріль" не відраховувало з заробітної плати позивача аліменти на утримання
доньки позивача, що призвело до погіршення його відносин з дочкою. Все це
спричинило моральні страждання позивача через втрату впевненості в собі як в
людині, чоловікові, батькові.

Моральні
страждання були викликанні і усвідомленням того, що ТОВ „Оріль",
скориставшись довірою позивача та необізнаністю у трудовому праві, грубо
порушувало його трудові права, вдалося до обману, підроблення його підпису,
зловживання своїм положенням роботодавця.

Звернення
позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів викликала
необхідність змінити його звичний образ життя, замість того, щоб працювати та
забезпечувати родину, як наслідок -
психоемоційне перевантаження, що негативно впливло на стан здоров'я
(загострення виразкової хвороби) та викликало необхідність звернення за
медичною допомогою (зазначена обставина підтверджується довідкою, виданою
міською клінічною лікарнею НОМЕР_9
м. Кривого Рогу, про перебування позивача на амбулаторному лікуванні з ІНФОРМАЦІЯ_10 через виразкову
хворобу). Враховуючи характер та тривалість моральних страждань позивач, вважає
справедливою вимогу про стягнення з ТОВ „Оріль" на його користь 8000 грн., в якості
відшкодування моральної шкоди.

В судовому
засіданні позивач та його представник ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги та
підтвердили доводи, викладені в позовній заяві. Вважають за необхідне
зобов'язати відповідача вчинити необхідні дії по оплаті листка його
непрацездатності НОМЕР_10. В
зв'язку з цим, просять суд визнати, що він працював в ТОВ „Оріль" на
підставі наказу НОМЕР_1 про
його прийняття на роботу на умовах безстрокового трудового договору. Визнати
неукладеним трудовий договір НОМЕР_5 між
ОСОБА_1. та ТОВ „Оріль". Визнати його звільнення з роботи з ІНФОРМАЦІЯ_8 незаконним; а
наказ директора ТОВ „Оріль" НОМЕР_3 про
звільнення ОСОБА_1. з роботи з ІНФОРМАЦІЯ_8 - недійсним.
Визнати недійсним трудовий договір НОМЕР_4
від ІНФОРМАЦІЯ_5 між ТОВ
Оріль" і ОСОБА_1. Визнати незаконними прийом ОСОБА_1 на роботу ІНФОРМАЦІЯ_5 та
звільнення з роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 через те, що
він працював в цей час по безстроковій трудовій угоді, дія якої не припинялася.
Визнати недійсними записи у трудовій книжці ОСОБА_1.., НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_8 про звільнення
з роботи на підставі п.2 ст. 36
КЗпП України, НОМЕР_6 про прийом
на роботу, НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_6 про звільнення
за п.2 ст.36 КЗпП України. Стягнути з ТОВ „Оріль" на користь ОСОБА_1.
доплату до мінімального рівня заробітної плати за лютий, березень, квітень,
травень, червень, вересень, жовтень 2004
року в розмірі 1267,06
грн. Стягнути з ТОВ "Оріль" на користь ОСОБА_1. заробітну плату
за січень, листопад і грудень 2005
року в сумі 887,25 грн.
Стягнути з ТОВ "Оріль" на користь ОСОБА_1 оплату
за час вимушеного прогулу з грудня 2004
року по жовтень 2006
року включно - 7 250Д0
грн. Стягнути з ТОВ „Оріль" на користь ОСОБА_1. компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати - загальна сума - 345,30 грн. Стягнути з
ТОВ „Оріль" 8000,00
грн. на користь ОСОБА_1., як компенсацію моральної шкоди, спричиненої
неправомірними діями ТОВ „Оріль", що порушили його трудові права
Зобов'язати відповідача вчинити необхідні дії по оплаті листа непрацездатності
ОСОБА_1. НОМЕР_10.
Поновити ОСОБА_1. на роботі з ІНФОРМАЦІЯ_8.

Представник
відповідача Маслова Н.П., позов не визнала та пояснила суду, що позивач був
прийнятий на роботу в ТОВ "Оріль" з ІНФОРМАЦІЯ_7. ТОВ "Оріль" займається
сільськогосподарською діяльністю. З робітниками були укладений трудові

6

договори,
які були підписані працівниками. Товариство з працівниками проводили
роботи. По закінченню першого договору, був укладений другий договір.
Відповідно до путівних листів була нарахована заробітна плата В ТОВ
"Оріль" проводилась перевірка, зауважень не було.

У судовому
засіданні свідок ОСОБА_3, пояснив суду, що він разом з ОСОБА_1. працював
ІНФОРМАЦІЯ_2 в ТОВ "Оріль". Він працював з 1987 року. Вони
обслуговували автомобілі, їздили в командирову. Він звільнився з ТОВ
"Оріль" у 2003
року. Заробітну плату йому не платили з 1995 року. Заробітна плата тільки нараховувалась, але не
виплачувалась. Замість зарплати. Працівникам видавали одяг, продукти побутову
техніку тощо. Коли він звільнявся, трудову книгу йому видали одразу.

У судовому
засіданні свідок ОСОБА_4, пояснив суду, що він працює в ТОВ "Оріль" з
1984 року. В
зв'язку з нестачею грошей почали укладати з 2004 року трудові договори.
До 2004 року вони працювали по найму
постійно. Путьових бланків ніхто не підписував.

Розглянувши
доводи позовної заяви, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1. обґрунтованими і такими, що
підлягають частковому задоволенню в зв'язку з наступним.

Судом
встановлено, що на підставі наказу НОМЕР_1
ОСОБА_1. був прийнятий на роботу ІНФОРМАЦІЯ_2 в автотранспортний цех по переводу,
згідно трудової угоди (ас. 11
- наказ НОМЕР_6).

Позивач був
звільнений із займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, а саме у
зв'язку з закінченням строку трудового договору, на підставі наказ про
звільнення НОМЕР_3 (а.с.9 - копія трудової
книжки, 12 - наказ).

З позивачем були
укладені трудові договори НОМЕР_5 та НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_5 (ас. 18,20), підписи
ОСОБА_1., в яких відрізняються, що може свідчити на підтвердження доводів
позивача Окрім цього в договорі НОМЕР_11          мають місце виправлення та
затирання за допомогою коректора, через що

можна зробити
висновок, що він підроблений, окрім цього вони є такими, що

погіршують
становище працівників.

Обидва договори
місять п.3.1, в якому сказано, що роботодавець розраховується з працівником за
фактично виконану роботу, згідно з нормами, розцінками, тарифними ставками, які
діють на підприємстві (при цьому розмір тарифів та норм договором не визначено,
окремо ж позивача з ними також ніхто не знайомив). Цей пункт не відповідає
вимогам трудового законодавства України, оскільки позбавляє працівника
можливості знати конкретний розмір своєї заробітної плати.

П.3.2.
зазначених договорів, який визначає, що „розрахунок здійснюється
сільськогосподарською продукцією по закінченню стоку сезонної роботи, оговореної
в даному договорі", також суперечить законодавству України, оскільки в
договорі нічого не сказано про „строк сезонної роботи" (роботи, які
вважаються сезонними, перелічені в Постанові Кабінету Міністрів України 278 від 28.03.1997, професії
позивача в ній немає), строки виплати
заробітної плати не відповідають вимогам сг.115 КЗпП України, ст 24 Закону України
України „Про оплату праці", ст.23 Закону України ,Про оплату праці"
встановлює форми виплати заробітної плати в українських гривнях, а не „сільськогосподарською
продукцією". Виплати заробітної плати натурою можуть здійснюватись лише з
урахуванням обмежень, встановлених ч.2 ст.23 ЗУ „Про оплату праці".

П.5.2. трудових
договорів НОМЕР_4 та НОМЕР_12, в якому
перелічені підстави припинення договору, містить взаємовиключні умови, тобто,
не можна вважати, що сторони узгодили умови та порядок припинення дії договору.

На підставі викладених обставин, суд визнає вказані
договори неукладеними.

До матеріалів справи додано листок непрацездатності
позивача НОМЕР_10  (а.с.219).
Зважаючи   на   вищевикладені   порушення
трудового

7

законодавства, суд вважає за необхідне зобов'язати
відповідача вчинити необхідні дії по оплаті листка непрацездатності ОСОБА_1. НОМЕР_10.

Пункт 2.5. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок визначає, що з кожним записом, що заноситься до
трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу,
переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний
ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена
наказом Мінстату від 27.10.1995
року 277), в якій
має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). При вчинення
у трудовій книжці позивача запису про звільнення позивача з роботи ІНФОРМАЦІЯ_8 такого
ознайомлення не було здійснено.

Пункт 4.1. Інструкції про
порядок ведення трудових книжок визначає, що власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним органу днем звільнення вважається день
видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься
запис до трудової книжки працівника. Таким чином, запис про день звільнення
позивача з роботи 30,06.2004
року має бути визнаний недійсним у порядку, встановленому п.2.10.
Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Відповідно до
Закону України „Про оплату праці" 108/95-ВР
від 24.03.1995 року (з
наступними змінами та доповненнями), Закону України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" 2050-Швід 19.10.2000 року,
підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення
встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або
уповноваженого ним органу (особи).

Оскільки з вини
ТОВ „Оріль" заробітна плата позивачу у січні-червні 2004 року та у
вересні-грудні 2004 року не
нараховувалась або нараховувалась у розмірах, що не відповідають державним
гарантіям оплати праці, тобто не була виплачена в повному обсязі у встановлені
строки, позивач вважає, що ТОВ „Оріль" має виплатити позивачу компенсацію
у зв'язку із затримкою виплати недорахованої заробітної плати, доплати до
мінімальних державних гарантій в оплаті праці та заробітної плати за час
вимушеного прогулу, загальна сума якої складає 345,30 грн.

Ст.638
Цивільного кодексу України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має
бути досягнуто згоди, застосування норм ЦК України до спірних правовідносин обумовлено ст.9 ЦК України.

Відповідно до
ст.43 Конституції України закріплює право кожного на заробітну плату, не нижчу
від визначеної законом. Закон України „Про оплату праці" 108/95-ВР від 24.03.1995 року з
наступними змінами та доповненнями (далі -
Закон України „Про оплату праці"), ст.95 КЗпП України визначають, що
мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на
всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм
власності і господарювання та фізичних осіб.

Оплата праці на
ТОВ «Оріль», в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, відповідно до п.п.4.3-4.5 колективного договору ТОВ «Оріль»
проводилась натур продукцією, по закінченню сезону або терміну дії
договору (ас. 188-200 - колективний
договір ТОВ «Оріль».

В судовому
засіданні судом оглянуто надану представником ТОВ «Оріль» книгу наказів по
відділу кадрів .ао

Відповідно до
ст.З Закону України „Про оплату праці", у разі коли працівникові, який
виконав  місячну (годинну)  норму праці, нарахована заробітна плата нижче

8

законодавчо
встановленого розміру мінімальної заробітної плати, підприємство провадить
доплату до її рівня.

Крім того, ст.14
Закону України „Про оплату праці" встановлює, що договірне регулювання
оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що
укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода),
регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях
відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди" Же
3356-ХІІ від 01.06.1993 року.

Ст.97 КЗпП
України, ст.15 Закону України „Про оплату праці" визначають, що форми і
системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових
окладів, умови запровадження і розміри надбавок, доплат і премій, винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з
дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами. У разі, коли колективний договір на
підприємстві не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний
погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а
у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на представництво органом. Як зазначено у листі № 08-01/628 від 18.11.2004 року
Національної служби посередництва та примирення, власник не має права в
односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують
умови, встановлені законодавством, генеральною та галузевими (регіональними)
угодами та навіть, якщо на підприємстві і не укладено колективного договору,
при визначенні розмірів оплати праці власник повинен додержуватись норм та
гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими
(регіональними) угодами.

Генеральна
угода, укладена між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськім об'єднанням
організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками та
профоб'єднаннями на 2004-2005
роки, положення якої діють безпосередньо, поширюються на підприємства,
організації та установи всіх фори власності, є обов'язковими як мінімальні
гарантії для застосування при укладенні галузевих та регіональних угод,
колективних договорів, у пункті 2.2.
встановлює мінімальну тарифну ставку робітника будь-якої професії
найнижчого розряду у розмірі не менш 120
відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Суд вважає, що вищевказаними діями, ТОВ «Оріль» завдало позивачу моральної шкоди.
Ст.2371 КЗпП України передбачає можливість відшкодування власником
або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Заявлену моральну шкоду позивачем в розмірі 8000 грн., суд вважає завищеною і з урахуванням всіх обставин
справи оцінює в 2000 грн.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст. 23,3 9і,41,47,23 5,23 7і
КЗпП України, ст.3,8,12,14,15 Закону України „Про оплату праці". Законом
України „Про колективні договори і угоди", Законом України „Про індексацію
грошових доходів населення". Постановою Кабінету Міністрів України „Про
затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" 100 від 08.02.1995 року,
п.2.4,2.5,2.10,4.1 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства
соціального захисту населення України від 29.07.1993
року № 58, ст.ст. 10,60,88,208,209,212-215,367 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю
"Оріль"   про   визнання       неукладеними   договорів,
стягнення

9

компенсації втрати частини заробітної плати,
моральної шкоди, поновлення на роботі, задовольнити частково.

Визнати, що
ОСОБА_1. працював в ТОВ „Оріль" на підставі наказу НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_7. про його
прийняття на роботу на умовах безстрокового трудового договору.

Визнати
неукладеним трудовий договір НОМЕР_5 між
ОСОБА_1. та ТОВ „Оріль".

Визнати
звільнення ОСОБА_1. з роботи з ІНФОРМАЦІЯ_8
незаконним, а наказ директора ТОВ „Оріль" НОМЕР_3 про звільнення ОСОБА_1. з роботи з ІНФОРМАЦІЯ_8 - недійсним.

Визнати
недійсним трудовий договір НОМЕР_4
від ІНФОРМАЦІЯ_5
укладений між ТОВ Оріль" і ОСОБА_1.

Визнати
незаконними прийом ОСОБА_1 на роботу ІНФОРМАЦІЯ_5 та звільнення
з роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 через
те, що він працював в цей час по безстроковій трудовій угоді, дія якої не
припинялася.

Визнати недійсними записи у трудовій книжці ОСОБА_1:

ІНФОРМАЦІЯ_11 (про
звільнення з роботи на підставі п.2 ст. 36
КЗпП України),

ІНФОРМАЦІЯ_12 (про прийом на
роботу),

НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_6. про звільнення
за п.2 ст. 36 КЗпП
України).

Стягнути з ТОВ
„Оріль" на користь ОСОБА_1. доплату до мінімального рівня заробітної плати за лютий, березень,
квітень, травень, червень, вересень, жовтень 2004 року - 1267,06 грн.

Стягнути з ТОВ
"Оріль" на користь ОСОБА_1. заробітну плату за січень, листопад і
грудень 2005 р. 887,25 грн.

Стягнути з ТОВ
"Оріль" на користь ОСОБА_1 та оплату за час вимушеного прогулу з
грудня 2004 р. о
жовтень 2006 р. включно
- 7 250,10 грн.

Стягнути
з ТОВ „Оріль" на користь ОСОБА_1. компенсацію втрати

частини
заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати - загальна сума -

345,30 грн.

Стягнути з ТОВ
„Оріль" на користь ОСОБА_1. компенсацію моральної шкоди, спричиненої
неправомірними діями ТОВ „Оріль", що порушили його трудові права, у
розмірі 2000 грн.

Зобов'язати
відповідача вчинити необхідні дії по оплаті листа непрацездатності ОСОБА_1. НОМЕР_10.

Поновити ОСОБА_1
на роботі в ТОВ "Оріль" на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 з ІНФОРМАЦІЯ_13

Відповідно до
п.п.2,4 ч.І ст.367 ЦПК України рішення в частині присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а також поновлення
на роботі незаконно звільненого допустити негайному виконанню.

На рішення суду
може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.