Справа №22ц-132/07                   Суддя по 1-й інстанції: Батченко О.В.
Категорія 39                                  Доповідач апеляційного суду: Буренкова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої Буренкової К.О., суддів Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ТОВ «Добриня і К*»
Гетманцева В.І., представника управління Панченко О.Л.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_1

на рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2006 р. у справі за її позовом до ТОВ «Добриня і К*»,
державного підприємства «Суднобудівний завод ім.61 Комунара», треті особи -
управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Миколаєві та у м. Севастополі, про визнання угоди недійсною та
встановлення факту нещасного випадку на виробництві,

встановила:

В вересні 2005 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Добриня і К*» про визнання угоди недійсною та встановлення факту
нещасного випадку на виробництві.

Позивачка зазначала, що під час роботи маляром у відповідача стався нещасний випадок внаслідок чого
вона отримала тілесні ушкодження, які спричинили
ушкодження здоров'я. Відповідач відмовляється скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, який є
підставою для відшкодування шкоди, посилаючись на
те, що нещасний випадок стався під час виконання
робіт за договором підряду, а тому на нього не може бути покладено обов'язок щодо проведення розслідування цього нещасного
випадку та складання відповідного акту.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила про задоволення позову.

Судом до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто державне підприємство «Суднобудівний завод ім.61 Комунара (далі -
завод)», а в якості третіх осіб - управління виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Миколаєві та у м. Севастополі (далі
- управління).

Справа слухалася судами
неодноразово.

2

Останнім рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада
2006 р.
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне, посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають дійсним обставинам  справі
і положенням матеріального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, її представника, представника ТОВ «Добриня і К*», представника управління,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону від 23 вересня 1999 р. №1105-Х1У «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності»
(далі - Закон) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому
професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та / або соціальних послуг.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи
середовища, що стались у процесі виконання ним трудових
обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або
настала смерть (ч.І ст.14 Закону).

Підстави, з яких на час виникнення спору нещасний випадок вважався
пов'язаним з виробництвом, наведені в п.6 Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві (затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 р. №1094
«Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві) (далі - Положення), які
були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона не перебувала в трудових
відносинах з ТОВ «Добриня і К*», між нею та відповідачем було
укладено договір підряду на виконання робіт по ремонту теплоходу «Оренбург», а
тому не є застрахованою особою, яка має право на
отримання матеріального забезпечення в відповідності до Закону.

Проте такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи та наявним в ній доказам, що в відповідності до пункту 3 ч.1
ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування
оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог ст. 837 ЦК 2004 р. за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій
ризик певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник - прийняти й оплатити виконану
роботу. Предметом договору підряду є певний
матеріальний результат виконаної роботи. Однак для
трудового договору він не обов'язковий, оскільки в даному випадку головне значення має трудова діяльність взагалі, а не
виконання разової конкретної роботи. За трудовим
договором працівник виконує роботу відповідно до його кваліфікації та посади
протягом невизначеного або певного строку. При цьому працівник
підпорядковується адміністрації, додержується встановлених правил внутрішнього розпорядку, виконує роботу, як
правило, засобами організації й не несе ризику загибелі предмета праці.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка з липня 1981 р. перебуває в трудових відносинах з заводом, де виконує роботи
маляра.

В зв'язку з неповною зайнятістю на
заводі і перебуванням у вимушеному простої з
відома адміністрації останнього ТОВ «Добриня і К*» та позивачка 23 липня
2004 р. уклали трудову угоду    на
виконання нею малярних робіт на

3

теплоході «Оренбург» на період з 23 квітня 2004 р. по 7 травня 2004 p., виробничу діяльність по ремонту якого вказане товариство здійснювало на території
заводу. Із пояснень позивачки в судовому засіданні видно, що при оформленні на
роботу в ТОВ «Добриня і К*» ОСОБА_1 надала копію трудової книжки, копію паспорта та ідентифікаційний код, що представник
товариства не заперечував.

Нещасний випадок з позивачкою стався 27 квітня 2004 р. під час виконання малярних робіт на вказаному об'єкті, виробничу
діяльність на якому здійснювало ТОВ «Добриня і К*».

Судом встановлено, що ТОВ «Добриня і К*» щомісяця вело табель обліку робочого часу на своїх працівників, в т.ч. і на
позивачку в квітні, травні та червні 2004 р. з зазначенням
кількості відпрацьованих годин, а заробітна плата нараховувалася в порядку, встановленому відповідачем (а.с.6, 7, 98, 98).
Крім цього, ОСОБА_1 підпорядковувалася адміністрації
ТОВ «Добриня і К*», додержувалася правил внутрішнього
трудового розпорядку цього товариства, виконувала
роботу засобами даного підприємства, процес виконання нею трудових обов'язків, обсяг виконаних робіт контролювався бригадиром,
майстром та головним технологом товариства. Ці обставини підтверджуються
поясненнями як позивачки, так і представника ТОВ
«Добриня і К*» (а.с. 26 - 29, 38 - 41).

Наведені обставини свідчать про те, що позивачка з 20 квітня 2004 р. працювала у ТОВ «Добриня і К*» на умовах сумісництва і
отримана нею 27 квітня 2004 р. травма стопи правої
ноги пов'язані з виробничою діяльністю на цьому
підприємстві.

Відповідно до вимог п.п. 25, 26 Положення нещасний випадок, що стався з
працівником, який тимчасово був переведений за договором з керівником підприємства на інше підприємство, або
виконував роботи за сумісництвом,
розслідується і береться на облік тим підприємством, куди його було переведено чи на якому він виконував роботу
за сумісництвом з почасовою оплатою праці.

Що стосується трудової угоди на виконання роботи, укладеної 23 квітня 2004
р. між ТОВ «Добриня і К*» та позивачкою, то вона фактично є трудовим договором, який погіршує становище позивачки порівняно з
законодавством України про працю, а тому
відповідно до ст. 9 КЗпП ця угода є недійсною.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія судців

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 16 листопада 2006 р. скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ
«Добриня і К*», державного підприємства «Суднобудівний завод ім.61 Комунара»,
треті особи - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Севастополі та у м. Миколаєві, про визнання угоди
недійсною та встановлення факту нещасного випадку на
виробництві задовольнити.

Встановити,
що факт нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 27 квітня 2004 p., внаслідок якого вона отримала травму стопи правої ноги при виконанні малярних робіт на теплоході «Оренбург»,
пов'язаний з виконанням нею трудових обов'язків у ТОВ «Добриня і К*».

Визнати недійсним договір на
виконання робіт, укладений 23 квітня 2004 p., між
ОСОБА_1 і ТОВ «Добриня і К*».

4

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України на протязі двох місяців з дня його проголошення.