АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа НОМЕР_12ц - 6597/2006                                  Головуючий суддя у 1 -й інстанції -Мороз В.П.
Доповідач -  Петренко І.О.
УХВАЛА ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

10 січня 2007 року                                                                                     м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської
області  в складі:

головуючого судді -                                              Петренко І.О.,

судців                -                                                     Болтунової Л.М., Лаченкової О.В.,

при секретарі -                                                         Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу по
апеляційній скарзі Відкритого акціонерного
товариства „Державний ощадний банк України" в особі
Дніпропетровського обласного управління на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України" в особі
Дніпропетровського обласного управління до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди заподіяної злочином в сумі 2353886, 78 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року позивач звернувся до суду з
позовною заявою і просив суд постановити рішення, яким стягнути з
ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України" в особі філії -Дніпропетровського обласного
управління заподіяну шкоду в розмірі 2383886 грн. 78 коп..

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що між ВАТ „Ощадбанк" в
особі Дніпропетровського обласного управління та ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" 31 серпня 2000 року був укладений кредитний договір НОМЕР_1 про відкриття останньому постійно відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 2500000 грн. із сплатою відсотків в
розмірі 30% річних, строком повернення до 31.08.2001 року. Строк повернення кредитних коштів було
пролонговано до 31.12.2001 року, згідно додаткової угоди НОМЕР_2 від 10.09.2001 року до
кредитного договору.(а.с.7-9)

В забезпечення повернення кредитних коштів було укладено договори застави майна та
договір поруки.

ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" не виконав зобов'язання належним чином і Банк використав своє право на звернення стягнення на заставне майно.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу
ОСОБА_2 07.02.2002 року за реєстровим НОМЕР_3 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на житловий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належить відповідачу та
автотранспорт і сільгосптехніку, згідно вищевказаних договорів застави.(а.с.24)

Згідно виконавчого напису від 07.02.2002 року за реєстровим НОМЕР_3 повинно бути примусово стягнуто заборгованість у розмірі 2817374,61 грн. , в зв"язку з чим ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м.
Дніпропетровська, було відкрито виконавче провадження Однак, в
процесі виконання виконавчого надпису було встановлено , що три комбайни КЗС-2000 , які являються забезпеченням повернення кредитних коштів, не є власністю ВКФ ТОВ „Гермес і Ко" , а знаходяться в користуванні товариства на підставі договору лізінгу від 17 липня 2000 року , укладеного з Дніпропетровською філією національного підприємства „Украгролізінг"
, а тому товариство не мало право надавати в заставу
вищевказані комбайни , так як не було власником
цих комбайнів , про що
знав директор ТОВ" Гермес
і Ко" ОСОБА_1
і ввів в оману Банк .

ВДВС Жовтневого
районного управління юстиції 4
березня 2003 року
закрив виконавче провадження. Однак, згодом виконавче провадження про примусове
виконання виконавчого напису від 7.2.2002
року за реєстровим НОМЕР_3
знову було відкрито 9
березня 2003 року

ОСОБА_1 та ВКФ
ТОВ „Гермес і Ко" 15 грудня 2003 року звернулися
до Жовтневого районного суду з позовною заявою до ВАТ „Державний ощадний банк
України" в особі Дніпропетровського управління, третя особа приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 і просили визнати договір
застави від 18 вересня 2000 року припиненим
з 28 березня 2001 року ,а
виконавчий напис - частково
недійсним.(а.с.43-46).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2005 року цей позов було задоволено і ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 6
квітня 2006 року це
рішення залишено без змін.

Однак, позивач
по даній справі вважає ,
що відповідач завдав шкоду Банку у розмірі 2383886 грн. 78
коп. і повинен відшкодовувати її ,
оскільки під час розслідування кримінальної справи , яка була
порушена по відношенню ОСОБА_1 СУ УУМВС України в Дніпропетровській області за
ст. ст. 222 ч.2 , 366 ч.2 КК України , останній
визнавав себе винним у скоєні злочину ,
що стало підставою для припинення кримінальної справи по ст..ст. 7-1 п. 4 , 10 КПК України з
передачею відповідача про даній справі на поруки трудовому колективу ВКФ ТОВ „Гермес і Ко". Оскільки під час
розслідування кримінальної справи Банк було визнано цивільним позивачем , останній вважає , що є підстави
для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував , відповідач ці
вимоги не визнавав.

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року в
задоволенні позовних вимог ВАТ „Державний Ощадний банк України" в особі
Дніпропетровського обласного управління відмовлено.

В апеляційній
скарзі ВАТ „ Державний
ощадний банк України" ставить питання про скасування рішення суду першої
інстанції і просить постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Вислухавши
пояснення учасників процесу ,
вивчивши матеріали справи ,
законність та обґрунтованість рішення суду , колегія суддів вважає , що апеляційну скаргу
слід відхилити , а рішення суду залишити без змін за
наступними підставами.

Як вбачається з
матеріалів справи 31 серпня 2000 року між
позивачем та ВКФ ТОВ „Гермес
і Ко" було
укладено кредитний договір НОМЕР_1
про відкриття останньому відновлювальної кредитної лінії з лімітом
кредитування 2500000 грн. зі
сплатою 30% річних
строком повернення до 31
серпня 2001 року , який було
пролонговано до 31 грудня 2001 року , згідно
додаткової угоди НОМЕР_2
від 10 вересня 2001 року. Всього ВКФ
ТОВ „Гермес і Ко" отримали
кредитних коштів на суму 2499990
,83 грн. Частково заборгованість була погашена , однак ,
на 4 лютого 2002 року вона
складала 2815574,61 коп.

Для забезпечення
повернення кредитних коштів було укладено учасниками договору кредитування
також і договір застави майна НОМЕР_4
від 18.09.2000 року за
реєстровим НОМЕР_5 ( ар. сп. 13-14), договір поруки №1 від 18.09.2000 року,(а.с.11-12), договір застави
майна від 06.04.2001 року,(а.с.15-16),
договір застави майна від 26.04.2001
року,(а.с.17-19), договір застави майна від 08.05.2001 року.(а.с.20-21).

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 вересня 2004 року договір
застави НОМЕР_2 від 6 квітня 2001 року в частині
застави комбайнів КЗС-9 держномера НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 визнано недійсним (ар. сп. 156-161)., а рішенням
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2005 року договір
застави майна НОМЕР_4 від 18 вересня 2000 року , укладений між
ВАТ „Державний ощадний банк України „
в особі Дніпропетровського обласного управління   цього банку
та ОСОБА_1   визнано припиненим у
зв"язку з виконанням забов"язання яке забезпечувалось цим договором
застави. Цим же рішенням виконавчий напис
від 7 лютого 2002 року за реєстровим НОМЕР_3 у цій частині визнано
недійсним. ( ар. сп. 29-34).

Виходячи з
наведеного , суд
першої інстанції обгрунтовано вказав на те , що у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України , обставини
встановлені судовим рішенням у цивільній ,
господарській справі,
що набуло законної сили не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть
участь ті самі особи , щодо
якої встановлено ці обставини.

При вище
викладених обставинах суд першої інстанції також обгрунтовано дійшов до
висновку про те , що у
відповідності до положень ст. 553
ЦК України ( в редакції 2003 року) поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов"язку
повністю , або
частково , однак
вона, порука,
припиняється , якщо
кредитор протягом трьох місяців з дня набрання строку забов"язання не
пред"явить позову до поручителя.

Окрім того , при викладених обставинах суд
дійшов правильного висновку і про те ,
що у відповідності до положень ст..
590 ЦК України та закону „Про іпотеку" задоволення вимог кредитора
здійснюється за рахунок звернення стягнення на майно заставодавця, а не шляхом
стягнення суми заборгованості з заставодавця.

Доводи
апеляційної скарги про те ,
що факт порушення кримінальної справи проти ОСОБА_1, притягнення його
у якості обвинувачуваного та припинення її за підставами ст.ст. 7-1 п.4 , 10 Кримінально-процесуального
кодексу України з передачею на поруки трудовому колективу свідчить про винність
відповідача у стаєнні злочинів передбачених ст.ст. 222 ч.2 , 366 ч.2 КК України , а тому і
винність у спричиненні шкоди позивачу слід вважати безпідставними , оскільки особа , відносно якої не було постановлено обвинувачувального
вироку у відповідності до положень ст..

2 КК України вважається не винуватою у скоєні злочину.

Решта доводів
апеляційної скарги зводиться до не згоди з висновками суду , викладеними у
оскаржуваному рішенні , хоча
право оцінки доказів по справі їх достатність та взаємний зв"язок належить
у відповідності до положень ст. 212
ЦПК України саме суду.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313,315,317,319
ЦПК України , колегія
суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства « Державного ощадного банку України» , в особі філії - Дніпропетровського
обласного управління -відхилити.

Рішення
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців

з          дня набрання законної сили до
Верховного Суду України .