Справа № 22ц-782                                             Головуючий в 1 інстанції-Каніщєва Н.О.
Категорія-21                                                                    Доповідач-
РІШЕННЯ

іменем        України

16 січня 2006 року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого-
судді Пономарьової О.М.

суддів- Бабенка
П.М., Бондаренко Л.І. при секретарі -
Баклановій Ю.В. за участю представника відповідача   Шашкова В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1  до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань України в м.Селидове Донецької області(
далі-відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої каліцтвом на виробництві та втратою ним професійної працездатності. Просив стягнути
на його користь 45 000 грн.

Рішенням
Селидівського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2006 року вказаний
позов задоволений частково. На користь позивача стягнуто з відділення Фонду 24000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачеві в задоволенні позову, зазначаючи що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Зазначив ,що суд
невірно застосував норми матеріального права, не врахував ,що моральна шкода позивачеві може бути відшкодована
лише на підставі висновку МСЕК, що відповідач не надав судові доказів про
заподіяння йому моральної шкоди.

Суд відмовив в
задоволенні клопотання про призначення МСЕК для встановлення факту спричинення
позивачеві моральної шкоди.

Крім того, суд надав неналежну оцінку наданим доказам у справі, стягуючи на
користь позивача вказану суму компенсації, не навів мотивів, за
яких він надійшов до висновку про саме таку суму відшкодування.

Також, зазначив, що Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на 2006
рік дію ст..ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" ,але суд на цей закон не звернув уваги і ухвалив рішення
,невірно застосувавши норми матеріального права.

Крім того, суд
не врахував вимог ст. 237-1
КЗпП про те ,що моральна шкода повинна бути відшкодована власником
підприємства, де потерпілий отримав каліцтво. Також суд не врахував ступінь
вини самого позивача у нещасному випадку (
5%).

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги ,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, рішення суду - зміні з наступних підстав.

За змістом
ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків   на   виробництві
та   професійних   захворювань
України   покладено   обов'язок

2

відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва.

Відповідно до ст.,23 ЦК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди ,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив ,
що позивач перебував в трудових відносинах з ДП „Селидіввугілля", працюючи
гірничомонтажником підземним у ВП шахта „Україна".

15.12.03 року при
виконанні трудових обов'язків, йдучи по мокрій поверхні він упав, вдарившись головою по металевому обладнанню,
отримав закриту черепно- мозкову травму, струс головного мозку, перелом
вилицевої кістки.

За висновком МСЕК від 20.04.05
року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 50 % через вказане
каліцтво , а також
третю групу інвалідності.

У зв'язку із втратою працездатності позивач зніс фізичні
,та зносить душевні

страждання, пов'язані з негативними наслідками каліцтва,
оскільки він не може       вести

повноцінну
трудову діяльність за станом здоров'я, втратив роботу за фахом , вимушений
докладати додаткових зусиль для утримання себе та своєї родини та для
повноцінного і своєчасного лікування і організації свого життя.

Встановлені судом першої інстанції обставини втрати
професійної працездатності та спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджені як
письмовими доказами (даними
трудової книжки, актами розслідування нещасного випадку висновками Донецької
ОКБП та МСЕК, виписками з лікарняних карток) ,так і поясненнями сторін в
судовому засіданні .

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт
заподіяння потерпілому моральної шкоди.

Але визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди, суд не врахував, що позивач не надав достатніх доказів щодо
глибини фізичних та душевних страждань та
що він вимушений додавати додаткових зусиль для організації свого життя .

Також суд не врахував конкретні обставини справи ,а саме ,що позивачеві
протипоказана лише тяжка фізична праця, праця в несприятливих умовах , не врахував ступінь вини підприємства у заподіянні шкоди,
вимог законодавства та вказаної Постанови Пленуму Верховного суду , не навів у
достатній мірі мотивів, за яких стягнув вказану суму на відшкодування моральної
шкоди, не дотримався вимог розумності та справедливості при визначенні грошової
суми на відшкодування шкоди.

Оскільки висновки суду про розмір відшкодування не відповідають
встановленим обставинам справи, апеляційний суд вважає , що суд першої
інстанції визначив відшкодування моральної
шкоди у явно завищеній сумі, без урахування конкретних обставин справи
та без дотримання принципів розумності та справедливості.

З урахуванням вказаного вище, апеляційний суд вважає за необхідним рішення
суду слід змінити, зменшивши суму відшкодування до 15 000 грн., цю суму
апеляційний суд вважає   справедливою
сатисфакцією для позивача .

Доводи апелянта про необхідність скасування рішення суду
та відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди через
зупинення дії ст.ст. 21,34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей не ґрунтуються
на законі, оскільки до Закону, який передбачає право потерпілого на відшкодування моральної шкоди, не внесено
відповідні зміни і не скасована відповідальність відповідача перед позивачем в
частині відшкодування моральної шкоди.

3

Інші доводи апеляції не грунтуються
на законі, тому апеляційний суд не приймає їх до уваги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.23 ЦК України,ст.ст.1,21,23,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", ст.ст. 303, 307 п.3, п.Зч.1 ст.309 ,
ст.313- 316 ЦПК
України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м .Селидове Донецької
області задовольнити частково.

Рішення
Селидівського міського суду Донецької області від   30
жовтня 2006 року
змінити.

Розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.
Селидове Донецької області на ОСОБА_1
зменшити з 24 000 грн. до 15 000 (п'ятнадцяти
тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України в
строк два місяці з дня його проголошення.

Головуючий:          (підпис)