Категорія - 21                                                            .                                       Доповідач - Гурова О.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11
січня 2007 року                                                                                                                  м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючої -
Гурової О.М., суддів -
Могутової Н.Г., Шевченко В.Ю. при секретарі - Миснянко М.П., за участю - сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровське на рішення
Кіровського міського суду Донецької області від 13
листопада 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кіровське про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровське Донецької області звернулись до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційними скаргами на рішення
Кіровського міського суду від 13 листопада 2006 року, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: з відповідача стягнуто на
його користь 12000 грн.
у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення,
оскільки моральну шкоду, яка
спричинена йому професійним захворюванням та його наслідками, оцінює у 40
000 гривень: у нього захворювання
важливого життєвого органу, а саме, хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології другої стадії
загострення, емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню, через порушення роботи легенів
він не може повноцінно працювати і тому почуває себе
обездоленим.

В апеляційній скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду
також просить скасувати зазначене
рішення у зв'язку з тим, що згідно з Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного захворювання" від 23.09.1999 p., всі
види соціальних послуг і виплат повинні бути підтверджені висновком МСЕК. Довідка ж МСЕК про відсоток стійкої
втрати працездатності не є підтвердженням
факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, відповідно до п.27 ст. 77
Закону України „Про державний бюджет України на 2006
рік, зупинено дію деяких статей ЗУ
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності".

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги
ОСОБА_1, посилався на те, що під
час виконання трудових обов'язків на вугільних підприємствах він отримав професійне захворювання -
хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології, емфізема легенів. За висновком
МСЕК від 3
серпня 2006 року йому вперше
встановлено втрату

професійної працездатності на 40%
безстроково, визнано інвалідом 3
групи. Він почуває себе

погано у зв'язку з цим захворюванням, постійно переживає
життєві труднощі, оскільки відчуває

себе слабким, фізично неповноцінним через приступи кашлю,
швидку втомленість, біль у

грудині. Він втратив роботу за фахом, розірвав стосунки з
трудовим колективом, не може

виконувати тяжку фізичну роботу в побуті, змушений
постійно приймати ліки для полегшення

дихання. Суд вважав за можливе стягнути з відповідача у
відшкодування моральної шкоди

ОСОБА_1 -12
000 грн.

Заслухавши доповідача суддю Гурову О.М., пояснення
сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд 1-ї
інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Встановлено, що судом при розгляді даної справи таких
порушень припущено не було, тому підстави для
скасування рішення відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач знаходився
у трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості з 1970
року, де працював гірничим
робітником, прохідником з повним робочим днем
на підземних роботах, внаслідок чого здобув професійне захворювання на
хронічний обструктивний бронхіт. За висновками МСЕК від 03.08.2006
року йому вперше встановлено 40% втрати працездатності в зв"язку з вказаним
профзахворюванням безстроково та визнано інвалідом 3-ї групи.

Відповідно до ст. 21 п.1 пп. „е" та ст. 28
Закону України „Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності",
у разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних випадків зобов"язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та
в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я,
виплачуючи йому грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам є
одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника і передбачено
ст. 1 згаданого
Закону незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004
p., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку
на виробництві чи професійного захворювання
полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у
зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров"я.

Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами
виробництва, спричинює порушення таких
особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров"я
тощо.

Ушкодження здоров"я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків, незалежно
від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Встановлення Законом обов"язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків відшкодувати
моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

Встановлюючи розмір моральної шкоди, що підлягає
стягненню з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань, суд першої інстанції
урахував конкретні обставини справи, характер і ступінь моральних страждань позивача, регулярне
перебування останнього на лікуванні у зв'язку із хворобою, постійний біль та слабкість, порушення нормального
укладу життя, неможливість відновлення втраченого
здоров"я і обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального і
матеріального права і підстави для його скасування
відсутні.

Доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кіровське про втрату позивачем права на відшкодування
моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини виникли під час дії Закону
України «„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...»,
який передбачає відшкодування потерпілим на виробництві моральної шкоди і до
вказаного Закону не внесені відповідні
зміни. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2006
рік» не скасована відповідальність відповідача перед позивачем
в частині відшкодування моральної шкоди, а тому він не
має зворотної сили.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про
необхідність додаткових висновків
МСЕК про спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки не грунтуються на Законі.

Керуючись ст.ст. 308,315
ЦПК України, Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кіровське відхилити.

Рішення Кіровського міського суду Донецької області від 13
листопада 2006
р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.