Справа № 22ц- 97 Категорія 21
Головуючий 1 інстанції - Юрьєва Т.І. Доповідач -Бабенко П.М.
РІШЕННЯ

іменем       України

16 січня 2006 року  Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - Пономарьової О.М.

суддів: Бабенка П.М.,Бондаренко Л.І.

при секретарі-
Баранові В.В.

за участю представника відповідача
Андрусенко Н.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1     до
відділення   виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському районі м.Донецька (далі-Фонду) про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2006 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача-
відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому
в результаті нещасного випадку на
виробництві у 1993 році, через що він втратив
професійну працездатність, просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування
моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 09 жовтня 2006 року позов задоволено частково. З
відповідача на користь позивача стягнуто на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. В решті
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду
,ухвалити нове рішення, яким відмовити у відшкодуванні моральної
шкоди, посилаючись на те ,що при ухваленні
рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального права .

Зазначив, що суд не врахував, що відповідно до п.27 ст.77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на 2006 рік дію ст..ст.21,34
Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Крім того ,суд не врахував, що висновком МСЕК не
встановлено позивачеві факту заподіяння йому через профзахворювання моральної
шкоди ,що при стягненні суми на відшкодування шкоди, судом не    дана належна оцінка глибині фізичних та
моральних страждань позивача.

Також зазначив, що нещасний випадок з позивачем стався до 01.04.01 року, тобто до моменту створення Фонду, тому
відповідальність за моральну шкоду повинен нести роботодавець. Крім того, суд
не врахував, що спричинення позивачеві моральної шкоди не встановлено висновком
МСЕК, а позивач не надав суду доказів на спричинення йому моральної шкоди ,а
також , що
позивачеві провадяться виплати Фондом на відшкодування шкоди, завданої
здоров'ю, позивач пропустив строк позовної давності за вирішенням спору про
відшкодування моральної шкоди.

В судовому
засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи ,перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає , що апеляційну скаргу слід
задовольнити, рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено , що позивач
знаходився в трудових відносинах з шахтою ім.. Абакумова працюючи гірничоробітником підземним.

14.10.1993 року   при виконання трудових обов'язків з ним
стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого він отримав каліцтво у
вигляді травми голови

2

За висновками МСЕК від 16.02.2005
року позивачеві вперше встановлено втрату професійної працездатності в
розмірі 30% , визнаний
інвалідом 3 групи

Позивач через каліцтво переніс
фізичні та моральні страждання, чим йому спричинено моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення в частковому
задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з вимог
ст.ст. 1,21,28,34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" (
далі - Закон)
на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України покладено обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяну умовами виробництва, який введено в дію
з 01 квітня 2001 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції
погодитись неможливо, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні
норм матеріального права.

Згідно ст.. 173 КзПП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, страховий
випадок з позивачем стався у 1993 році в період дії
Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 23 червня
1993 року № 472, якими було передбачено відшкодування моральної шкоди
потерпілому від нещасного випадку на виробництві.

Суд не врахував, що вказаний вище Закон введено в
дію з 01.04.01 року і дія його не розповсюджується
на страхові випадки, які сталися до 01.04.01
року.

Тобто зворотної сили даний закон на має, тому суд першої інстанції
помилково його застосував при вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідним рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачеві в задоволенні позову до відділення Фонду про
відшкодування моральної шкоди..

Керуючись
ст.ст.303, п.2 ч.1  ст.307 ,
п.4 ч.1  ст.309, 313-316 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

ВИРІШИВ : Апеляційну
скаргу   відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в Кіровському районі м. Донецька задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду Донецька від 09 жовтня 2006 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Кіровському районі м. Донецька про
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців
з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий: