УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року
січня місяця 30 дня колегія суддів судової палати по цивільних справах

„Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у
складі:

Головуючого судді
Любобратцевої Н.І.,

Суддів                                                                   Чистякової Т.І.,

Даніла.Н.М

При секретарі
Бахтагарєєвої М.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за

позовом ОСОБА_1 до виконкому Сімферопольської міської ради про

визнання права на жилу площу,

за апеляційною скаргою виконкому Сімферопольської міської ради на рішення

Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК від
28.08.2006
року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконкому
Сімферопольської міське ради про визнання права на жилу площу квартирі
АДРЕСА_1. Вимоги мотивовані тим, що вона з 2000 року проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю, вели сумісне
господарство, мали спільний бюджет, позивачка наглядала з; нею. Після смерті
ОСОБА_2 позивачка займалася її похованням. ОСОБА_2 не була проти її реєстрації
за вказаною адресою, але при зверненні до паспортної служби : цього питання їй
було відмовлено у зв'язку з тим, що вона не знаходилася з ОСОБА_2 у родинних
відносинах.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя АРК
від 28.08.2006 року
позов задоволено. За ОСОБА_1  визнано
право користування жилок: площею -
квартирою АДРЕСА_1.

На вищевказане рішення суду першої інстанції виконком
Сімферопольської міської

ради подав апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати. Апелянт вважає, що суд не

повно з'ясував обставини справи, оскільки відсутні докази
про те, що ОСОБА_1 постійно

сумісно проживала з ОСОБА_2., не з'ясовано, чи давала ОСОБА_2 згоду на;

проживання або прописку ОСОБА_1 у
спірній квартирі.

Заслухавши доповідача, проаналізувавши доводи апеляційної
скарги в межах ст. 303 ЦПК
України, дослідивши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка постійно проживала і була членом сім'ї наймача,
вела з ним спільне господарство, а тому набула права та обов'язки, що
випливають з договору найму жилого приміщення.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони;

відповідають фактичним обставинам, встановленим у
судовому засіданні, а також

вимогам чинного законодавства.

Справа № 22ц-481/07                                        Головуючий
у першій інстанції

Сердюк О.С

Доповідач Любобратцева H.І.

2

Так, відповідно до вимог ст.
64, 65 ЖК України членами
сім'ї наймача може бути

визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним/.

спільне господарство. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним,
користуються

нарівні з наймачем усіма правами
і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму  жилого приміщення. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї
права користування жилим приміщенням.

З матеріалів справи, а саме з пояснень свідків ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 вбачається, що позивачка
постійно з 2000 р. проживала з ОСОБА_2, вела з нею -спільне
господарство, мала з нею спільний бюджет, а тому суд обґрунтовано визнав її
членом сім'ї ОСОБА_2.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної
скарги, що на поселення в квартиру у якості члена сім'ї наймача потрібно
письмова згода, прописка, угода про ё
порядок   користування   жилим
приміщенням   та  ордер
на   вселення.   Так,
згідно  зі роз'ясненнями, що
містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985
р. № 2 (зі змінами, внесеними постановами від 10 березня 1989 р. № 2, від 2
грудня 1992 р. № 13 та від 25 травня 1998 р. № 15) „Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на
вселення до наймача потрібна письмова згода інших членів сім'ї наймача. З
матеріалів справи вбачається, що інших членів сім'ї у   ОСОБА_2 не було, а тому вимагати чиєїсь
письмової згоди потреби не було.

Відповідно
до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. № 9 „Про
застосування Конституції України при здійсненні правосуддя,,   при розгляді спорів про право користування
жилими приміщеннями необхідно брати до уваги,
що ст. 33 Конституції
гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на;  території України, свободу пересування та
вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування
жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для
відмови їй у цьому.

Крім
того, на поселення в квартиру у якості члена сім'ї наймача видача ордера
законом не передбачена.

За такими
обставинами оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм  матеріального і процесуального права, є
законним та обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

На
підставі викладеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314 Цивільного   процесуального кодексу України, колегія
судців судової палати у цивільних справах

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу    Сімферопольської    міської
ради    відхилити.    Рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 14 серпня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала  набирає
законної  сили  з
моменту її  проголошення,  але
може  бути оскаржена безпосередньо
у Верховний Суд України протягом двох місяців.

Головуючий у першій інстанції Сердюк
О.С. Доповідач Любобратце

Справа № 22-ц-481/07