Справа№2-14 2007 рік
РІШЕННЯ                             ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 лютого 2007 року                          Енергодарський міський суд Запорізької області

в складі головуючого судді: Курач І.В.,

при секретарі: Тімофєєвої І.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за

позовом       Комунального   підприємства   „   Експлуатаційне
дорожньо   -   ремонтне

підприємство"  до
ОСОБА_1 про   відшкодування  шкоди
,

заподіяної працівником при
виконанні трудових обов'язків , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду до відповідача з позовною заявою про
відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав , що відповідач по справі ОСОБА_1. працював в КП „ Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство" з ІНФОРМАЦІЯ_11 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року на посаді головного бухгалтера.

ІНФОРМАЦІЯ_2року між ним і підприємством був укладений договір про повну матеріальну відповідальність . Перевіркою контрольно - ревізійного управління в Запорізькій області зІНФОРМАЦІЯ_3 року по ІНФОРМАЦІЯ_4року в питаннях фінансово -господарської діяльності у КП „ ЕДРП" за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року , згідно з актом НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4року та проведеною інвентаризацією було встановлено нестачу бензину А -95 в розмірі 339,22 л на суму 2 060,49 грн.. Просить суд стягнути з відповідача на користь КП „ ЕДРП" шкоду в розмірі 2 060,49 грн і судові витрати.

В подальшому позивач позовні вимоги уточнював і просив стягнути з відповідача
суму основного боргу 2
060,49 грн., держмито в розмірі 51,0 грн., витрати на інформаційно
технічне забезпечення 30,0 грн, і 2 060 , 49 грн. для перерахування до державного
бюджету України (а.с.
51,52).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, ще раз збільшивши позовні
вимоги і просить суд стягнути з відповідача 2 933,05 грн. суму основного боргу, держмито в сумі 51 грн., витрати на інформаційно технічне забезпечення в сумі 30 грн., і 2 933,05 грн. до перерахування до державного бюджету України.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і показав , що він звільнився з підприємства в
ІНФОРМАЦІЯ_7року. Від керівництва на його діяльність нарікань не було. Перевірка КРУ мала місце за період з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Але
оскільки він звільнився в ІНФОРМАЦІЯ_7року, то нестача палива могла утворитись за ті сім місяців , коли він вже звільнився. При його
звільненні інвентаризація не проводилась під звітом матеріальних
цінностей в нього не було . Талони на бензин він отримував особисто, але передавав їх директору. Подорожні
листи на легковий автомобіль на (а.с. 14-17) складені директором, але їх могли скласти коли завгодно , його підпису там немає. Віддаючи талони
директору підприємства він документів від нього не вимагав. Просить
суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

-2-

Свідок ОСОБА_2 показала, що вона рік працює головним бухгалтером на підприємстві. За її участю була проведена інвентаризація
відІНФОРМАЦІЯ_9 року , згідно з висновками якої ОСОБА_1. було допущено порушення по
веденню бухгалтерського обліку по приходу і
списанню палива . Виявлена нестача по бензину марки А-95 на суму 2 933,05 грн., але бензин марки А-76 списувався при нульовому остатку зІНФОРМАЦІЯ_8року. Інвентаризація проведена на ІНФОРМАЦІЯ_10 року, тобто не період роботи ОСОБА_1 , але його до участі в інвентаризації
не залучали і у відомість не ставили.

Вислухавши доводи сторін суд прийшов
до наступного висновку.

ОСОБА_1 працював на посаді головного бухгалтера КП „ ЕДРП" відповідно до наказів НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_11 року ( а.с. 7) і НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_12 року ( а.с.
41) з ІНФОРМАЦІЯ_11 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Договором НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2року ( а.с. 8) між ОСОБА_1. і підприємством укладений договір про повну
матеріальну відповідальність.

Проте суд вважає, що ОСОБА_1, працюючи головним бухгалтером підприємства, не може бути матеріально відповідальною
особою, оскільки він фактично не приймав під звіт товарно - матеріальні цінності, тобто не був працівником , який безпосередньо обслуговує матеріальні
цінності і з ним позивач не мав права укладати такий договір, оскільки це
суперечить Положенню про матеріальну відповідальність робочих і службовців за збиток, заподіяний підприємству , установі, організації, затвердженої Указом президії Верховної ради СРСР 13.07.1976 року.

Відповідно до ст. 11. названого Положення письмові
договори про повну матеріальну відповідальність можуть
бути укладені підприємством , установою, організацією з працівниками (що досягли 18 - річного віку), що посідають посади або що виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням,
обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням в
процесі виробництва переданих їм цінностей, якщо посади, займані працівниками або виконувані ними роботи передбачені в
спеціальному переліку, затвердженому в установленому порядку.

Відповідно до прибуткових накладних на отримання палива ( а.с. 12, 12 об) є підпис ОСОБА_1. бухгалтерських
документів про передачу цінностей під звіт іншій особі
відсутні.

В справі подорожні листи про списання палива на легковий автомобіль
складені директором підприємстваОСОБА_3 ( а.с. 14 -17), що підтверджує пояснення ОСОБА_1  в тій частині , що він передавав талони на паливо безпосередньо директору підприємства, який фактично здійснював видачу
талонів на бензин. Бухгалтерських документів про
передачу цінностей , а саме талонів на паливо, іншій особі, а саме директору підприємства
ОСОБА_1 не складав.

Судом
встановлено , що
неналежним веденням бухгалтерського обліку ОСОБА_1. заподіяна шкода
підприємству .

Відповідно до
ст. 130 КЗпП
України працівники несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству , установі , організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Вирішуючи питання про розмір стягнення
шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України передбачено випадки
повної матеріальної відповідальності. Як установлено судом вище між ОСОБА_1. і
позивачем договір про повну матеріальну
відповідальність укладено незаконно, тому мова про повну матеріальну
відповідальність йти не може.

Судом установлено, що ОСОБА_1 виконуючи обов'язки
головного

бухгалтера підприємства неналежним чином вів
бухгалтерський облік по передачі

талонів на паливо , списанню палива , тому склалась пересортиця, нестача , відповідно до

Акта КРУ (а.с. 27-34).

-3-

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну
підприємству , установі, організації при виконанні трудових обов'язків , працівники з вини яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди , але не більше свого середнього
місячного заробітку.

Середній місячний заробіток ОСОБА_1 на момент звільнення складав 1077,44грн.   (а.с75).

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує
ступінь вини працівника і ту конкретну обставину, за якої шкоду
було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника , але й відсутності умов, що забезпечують
збереження матеріальних цінностей, розмір
покриття повинен бути зменшено . Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником , залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями
працівника, вчиненими з корисливою метою.

Судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу злочину, не встановлено , що шкода підприємству заподіяна відповідачем з корисливою
метою.

ОСОБА_1 на час розгляду справи ніде не працює, має сім'ю, на утриманні дитину 2002 року народження. Його сім'я
фактично перебуває на утриманні його батьків.

Приймаючи до уваги викладене суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача частково в розмірі мінімальної заробітної плати
, яка є в державі на час розгляду справи , а саме в розмірі 400 гривень.

Керуючись ст.
ст. 130,132, 134, 137 КЗпП
України, ст. ст. 10,
57-60,88,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства „ Експлуатаційне дорожньо - ремонтне підприємство „ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
заподіяної працівником при виконанні трудових
обов'язків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального

підприємства   „   Експлуатаційне   дорожньо
-  ремонтне   підприємство"    в   залік

відшкодування
шкоди 400 гривень, сплачені витрати за судовий
збір в сумі 51 грн., і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду
справи в суді в розмірі 30 грн., а всього -
481 грн..

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.