Справа № 2-26/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2007 р. Каланчацький районний суд Херсонської області в складі головуючого судді Прудкої Л.Г.,

при секретарі Шаховій О.В.,

за участю представників сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2до ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

встановив :

Позивачка ОСОБА_1звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням - АДРЕСА_1 з дня її вибуття. Свої вимоги мотивує слідуючим. Позивачка ОСОБА_1 має на праві приватної власності АДРЕСА_1, яку вона придбала на підставі договору купівлі-продажу. З 2001 р. по 1 жовтня 2005 р. як член її сім»ї в квартирі проживала відповідачка ОСОБА_2 В 2005 р. відповідачка добровільно змінила своє місце проживання і оселилась за адресою: АДРЕСА_2 З того часу відповідачка квартирою не користується, обов»язки члена сім»ї, передбачені ст.64 ЖК України, пов»язані з утриманням житла, оплатою комунальних послуг, не виконує. Однак вона залишається зареєстрованою в квартирі позивачки, що створює останній певні труднощі, оскільки їй доводиться оплачувати ці послуги в розмірі більшому, ніж потрібно. Позивачка вважає, що відповідачка втратила право користуватися спірним житловим приміщенням на підставі ст.107 ЖК України, оскільки вибула на інше постійне місце проживання.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала і пояснила, що відповідачка доводиться їй племінницею і після смерті своїх батьків / брата та невістки позивачки/ поселилась в її квартирі в 2001 р. Членом її сім»ї вона не була. В зв»язку з тим, що відповідачка була неповнолітньою, рішенням селищної ради опікуном над нею було призначено дочку позивачки - ОСОБА_5. Оскільки сім»я ОСОБА_5 мала невелику житлову площу, зі згоди позивачки дівчину поселили в неї. Приблизно з 2004 р. між сторонами стали виникати непорозуміння на побутовому грунті, зокрема, відповідачка стала погано вчитися в школі, приходила додому пізно, не допомагала їй по

2

господарству. В 2005 році вона вступила до Бериславського педагогічного училища, не поставивши її до відома, і це їй стало відомо від сторонніх осіб. У вересні 2005 р. ОСОБА_2 приїхала до неї додому і почала збирати свої речі, як думала позивачка, щоб забрати їх в м.Берислав. Однак від сусідів їй стало відомо, що речі дівчина перенесла до ОСОБА_6, які проживають в АДРЕСА_2. З того часу вони не підтримують ніяких стосунків, коли ОСОБА_2 приїжджає в смт.Каланчак, то зупиняється у ОСОБА_6, до неї ні разу не заходила і не цікавилась її життям. Зустрічний позов не визнає.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та заявила зустрічний позов, в якому просить вселити її в квартиру до позивачки та зобов»язати останню не перешкоджати їй у користуванні житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги, позивачка за зустрічним позовом вказує, що дійсно вселилась до житлового приміщення своєї тітки ОСОБА_1 після смерті своїх батьків у 2001 році як член її сім»ї. Наприкінці 2004 р. між ними склалися вкрай погані стосунки. Відповідачка за зустрічним позовом закривала її в квартирі, не давала дивитись телевізор. Коли вона вступила до Бериславського педучилища, приїхала додому,щоб взяти деякі речі. Однак ОСОБА_1 заставляла її забрати всі речі і сказала, щоб вона більше не приходила до неї. В той вечір її забрала до себе ОСОБА_7, а на слідуючий день її взяли до себе ОСОБА_6. Коли увечорі вона прийшла з ОСОБА_6 за речами, тітка заставила написати заяву, щоб їй призначили іншого опікуна. ОСОБА_2 вважає, що відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 з метою позбавити її прописки та права користуватися житловим приміщенням сварилась з нею.

Внаслідок створених відповідачкою ОСОБА_1 перешкод та її неправомірних дій позивачка не має можливості користуватися житловим приміщенням, а тому твердження ОСОБА_1, що вона добровільно змінила своє місце проживання, є хибним.

Крім того, ОСОБА_2 посилається на вимоги чинного законодавства, що за тимчасосово відсутнім наймачем або членом сім»ї наймача в зв»язку з навчанням зберігається житлове приміщення протягом усього часу навчання.

Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.2 ст.З Сімейного Кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Частиною 4 цієї статті передбачено, що сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. При цьому, згідно ст.156 ЖК України члени сім»ї власника

3

жилого будинку /квартири/, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що ОСОБА_2 вселилась в житло ОСОБА_1 як член її сім»ї, за згодою останньої, оскільки вона є її племінницею, постійно проживала з нею з 2001 р. Рішенням опікунської ради при Каланчацькій селищній раді від 30 серпня 2001 р. опікуном ОСОБА_2 призначено її двоюрідну сестру ОСОБА_5 Проживала вона у своєї тітки ОСОБА_1за адресою АДРЕСА_1. З вказаного місця проживання вона вибула на навчання до навчального закладу /відповідь на запит суду за № 10/01-14 від 19.01.2007 p./. Будучи неповнолітньою, вона отримувала пенсію по втраті годувальника, яка використовувалась позивачкою ОСОБА_1 на ведення спільного господарства.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно з 2004 р. між сторонами почали виникати непорозуміння, які стосувались в основному питань побуту. Це підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_8, які пояснили, що ОСОБА_2 після досягнення нею віку 16 років стала показувати характер, не хотіла допомагати тітці по господарству, грубила останній. Свідок ОСОБА_9 підтвердила, що ОСОБА_1 неодноразово говорила їй, що ОСОБА_2 неналежно веде себе і вона більше цього терпіти не може.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що в серпні 2005 р. між нею та позивачкою виник конфлікт, ОСОБА_2 кинула їй з балкону записку, де вказує, що тітка побила її, закрила двері і не пускає її з квартири. В цю ситуацію не втрутилась опікун неповнолітньої ОСОБА_2 -ОСОБА_5 Вона ж особисто говорила з ОСОБА_1,але та їй відповіла, що молить бога, щоб дав їй сили дотерпіти до 1 вересня. У вересні 2005 р. вона виставила відповідачку за двері, її приютили інші люди.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_6 пояснили також, що зі слів ОСОБА_2тітка вигнала її з дому, їм стало жалко двічини, тому вони взяли її до себе . При цьому ОСОБА_1 заставила дівчину написати заяву, що вона просить замінити їй опікуна.

Таким чином, позивачкою не надано доказів тому, що відповідачка ОСОБА_2 добровільно відмовилась від права користування житлом і вибула на інше постійне місце проживання.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 категорично висловлювалась проти проживання відповідачки в належній їй квартирі, що підтверджує підстави позову ОСОБА_2: ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися житловим приміщенням.

Відповідно до довідки за № НОМЕР_1. ОСОБА_2дійсно навчається в Бериславському педагогічному училищі на другому курсі шкільного відділу.

Згідно ч.З п.2 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання... у зв»язку з

4

навчанням /учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо/ - протягом усього часу навчання. Право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку навчання.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, є необгрунтованим, а позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщення є таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.156, 71 ЖК України, ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив :

Відмовити ОСОБА_1в задоволенні позову до ОСОБА_2про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_2до ОСОБА_1задовольнити.

Вселити ОСОБА_2в АДРЕСА_1 та зобов»язати ОСОБА_1 не перешкоджати їй користуватися вказаним житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до 18 лютого 2007 р. через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.