Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 січня 2007 року                                                                                         місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Поповича
С.С. з участю секретаря Черкес У.О. адвоката ОСОБА_1

сторін : позивачки ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконкому Івано-Франківської міської Ради
народних депутатів про визнання права власності на самочинну добудову згідно з
яким позивачка просить визнати за нею право власності на самочинно
добудовані нею до житлового будинку по АДРЕСА_1 : на першому поверсі будинку : зазначені в технічному паспорті кімнату 2-1 площею 15,5 кв., сходову клітку 2-3 площею 10 кв. м, туалет 5 площею 1 кв. м, ванну 2-4 площею 4,1 кв.м, кухню 2-6 площею 17,4 кв.м, житлову
кімнату 2-7 площею 20,2 кв.м, на другому
поверсі : сходову
клітку площею 17,9 кв.м, ванну 2-9 площею
5,9 кв.м, житлову кімнату 2-10 площею 14,6 кв.м, житлову кімнату 2-11 площею 15,3 кв.м, а також на
побудований гараж, зазначений під літерою «З», мотивуючи свою позицію тим, що
їй відповідно до договору дарування від 25
листопада 2002 року
належить на праві приватної власності 1/4
частина будинковолодіння по АДРЕСА_1, вона має державний акт на
право приватної власності на частину земельної* ділянки, що біля вказаного
будинковолодіння площею 0,0826
га, і на цій ділянці дійсно самочинно побудовано вказану прибудову, але при
цьому не порушено будівельних норм та правил та не порушуються інтереси інших
осіб. Іншим чином ніж у судовому порядку вирішити питання узаконення добудови
не може, їй органи влади рекомендували звернутися в суд, -

установив:

Представник міськвиконкому в судове засідання не
прибув повторно, хоч про День та час слухання справи судом повідомлявся. А тому суд при
обставинах справи вважає за можливе вирішити спір по суті без участі
представника міськвиконкому.

Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи суд
вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Ст. 376
Цивільного Кодексу України передбачає, що житловий будинок ( частина його ) вважається
самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без належного дозволу чи з
відхиленням від проекту, але за вимогою власника земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на
ній, і якщо це не порушує права інших осіб.

Подані суду докази підтверджують, що батько позивачка
ОСОБА_3 дійсно 25 листопада
2002  року
подарував  позивачці   1/4
частину  житлового  будинку
АДРЕСА_1  з

відповідною
частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 6).

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий на ім»я
позивачки підтверджує, що їй дійсно належить на праві приватної власності за
адресою АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 0,0826 га, цільове призначення
земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд ( а.с. 7 ).

При виготовленні технічного паспорту у вересні 2004 року було
встановлено, що дійсно має місце самочинне
будівництво вказаних позивачкою приміщень ( а.с. 8-12 ).

Висновок спеціаліста-будівельника
Івано-Франківського ОБТІ від 25 травня 2005 року підтверджує, що добудова до житлового будинку АДРЕСА_1 проведена у
відповідності до діючих державних архітектурних, будівельних, санітарних, екогологічних та протипожежних норм,
даним будівництвом не порушено права інших осіб (а.с. 19-29).

Висновок спеціаліста-будівельника Івано-Франківського ОБТІ від 16 вересня 2005 року
підтверджує, що гараж який самовільно побудований на приватизованій земельній
ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1
побудований у відповідності до діючих державних архітектурних, будівельних,
санітарних, екогологічних та протипожежних
норм, даним будівництвом не порушено права інших осіб ( а.с. 13-18).

Позивачка зверталася з метою узаконення самочинного будівництва до
виконкому міської Ради, але листом від 22 липня 2005 року в.о. начальника
управління архітектури повідомив, що для вирішення даного питання їй слід
звертатися до суду ( а.с. 30).

Таким чином досліджені докази підтверджують, що самочинні приміщення побудовані на земельній ділянці, що є у приватній
власності позивачки, добудова та гараж не порушують чинних будівельних та інших
норм і правил, інтереси інших осіб.

У ст. 373 Цивільного
Кодексу України зазначено, що власник земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. А в ст.. 375 Цивільного
Кодексу України вказано, що власник земельної ділянки має право зводити на ній
будівлі та споруди і набуває право власності на зведені ним споруди, право
власника на забудову здійснюється ним за
умови додержання архітектурних, будівельних, екогологічних, санітарних
та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням. В даному випадку ці всі вимоги позивачкою дотримано. Але
поскільки нею у встановленому порядку не було отримано зачасу на добудову
відповідного рішення органу влади та не виготовлено проекту забудови, то вона
не може іншим чином крім як у судовому порядку вирішити спірне питання.

Ст. 376
Цивільного Кодексу України передбачає, що на вимогу власника ( чи
землекористувач ) земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, що самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує відповідних норм та права інших осіб.

Так як після будівництва позивачкою прибудови змінилася частка її у
спільній власності на частину даного будинковолодіння, то вона зверталась до
ОБТІ і відповідно до розрахунку ідеальних долей від 13 червня 2006 року частка
позивачка у вказаному будинковолодіння
становитиме уже не 1/2 частина, а 68/100 від всього будинковолодіння.

На підставі викладеного, ст.ст. 331, 373, 375, 376 Цивільного
Кодексу України, ст.ст. 10,11,60
ЦПК України, керуючись ст.ст. 208-218
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на самочинно
добудовані нею до житлового будинку по АДРЕСА_1 : на першому
поверсі будинку : зазначені
в технічному паспорті кімнату 2-1
площею 15,5 кв., сходову

клітку 2-3 площею 10 кв. м, туалет 5 площею 1 кв. м, ванну 2-4 площею 4,1 кв.м, кухню 2-6 площею 17,4 кв.м, житлову кімнату 2-7 площею 20,2 кв.м, на другому поверсі : сходову клітку площею 17,9 кв.м, ванну 2-9 площею 5,9
кв.м, житлову кімнату 2-10 площею 14,6 кв.м, житлову
кімнату 2-11 площею 15,3 кв.м, а також на побудований гараж,
зазначений під літерою «З», що разом з частиною будинковолодіння що належала їй
раніше становитиме 68/100 від всього будинковолодіння, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до
апеляційного суду Івано-Франківської області може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання заяви про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку.

Суддя:                                                                                                                              С.С. Попович

Копія вірна: