Справа № 22ц-14/07 p.                                  Головуючий 1 інстанції
Категорія 34                                                    Суддя-доповідач апеляційного суду Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2007 року    колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої      -
Буренкової К.О., суддів: Козаченка В.І., Довжук Т.С,

при секретарі судового засідання                 Гапєєвій Т.В.,

за участю прокурора                             Пасічніченко В.М.,

позивачки                                                 ОСОБА_1,

відповідача                                                  ОСОБА_2,

представника органу опіки і
піклування   Меншової Н.Л.,

розглянула   у
відкритому   судовому   засіданні
міста   Миколаєва   цивільну
справу   за апеляційною
скаргою

ОСОБА_1

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 14 вересня 2006 року за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1,

третя особа -орган опіки та піклування Снігурівської районної державної
адміністрації

(далі - орган опіки та піклування),

про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

18 серпня
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2

2

про
відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Позивачка вказувала, що з відповідачем знаходилась в фактичних шлюбних
відносинах та з 2005 року проживала у будинку
його батьків в с. Широке Снігурівського району Миколаївської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_3, батьком якої записаний відповідач і який визнав себе батьком дитини. Після народження
дитини вона (позивачка) стала себе погано
почувати та була направлена на лікування в обласну лікарню. Після лікування
відповідач в будинок її не пустив, дитину не віддав та чинить перепони в
догляді за нею. На теперішній час почуває себе добре, проживає у своїх батьків
в с. Ново петрівка Снігурівського району
Миколаївської області і має все необхідне для повноцінного життя
доньки, яка потребує материнської уваги та піклування.

В подальшому
ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги та також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі
1/4 частини від всіх видів доходів
та на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 100 грн. щомісячно.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила позов задовольнити.

06 вересня 2006
року ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця
проживання дитини з ним мотивуючи тим, що ОСОБА_1 після народження доньки її
утриманням та вихованням не займалася.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 вересня
2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,
стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання -відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 щодо визначення
місця проживання дитини задоволено. Постановлено визначити
місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 будинок її
батька ОСОБА_2.

Додатковим рішенням того ж суду від 24 жовтня 2006 року в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини без
позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 14 вересня 2006 року
в частині відмови їй в позові про відібрання дитини
у відповідача без позбавлення його батьківських
прав скасувати та ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог. На думку
апелянта, суд неповно з'ясував обставини справи, порушив норми процесуального
права, та саме рішення суперечить принципам
захисту материнства та дитинства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в
межах її доводів не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої
інстанції, в межах заявлених позовних вимог повно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, які були
представлені сторонами, і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відібрання дитини у відповідача без
позбавлення батьківських прав. Тому
суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення
батьківських прав. Також правильний висновок суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання та на утримання доньки, так як
донька Каріна проживає з батьком і знаходиться
на його утриманні. Тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1
про стягнення з відповідача аліментів на її утримання та на утримання доньки.

Згідно вимог ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання
дитини від батьків або одного з них, не
позбавляючи їх батьківських прав, у випадках: ухилення від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини; жорстокого поводження з дитиною; є хронічними
алкоголіками або наркоманами;    вдаються
до будь-яких видів експлуатації

3

дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших
випадках, якщо залишення дитини у них є
небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Однак, всупереч вказаній нормі закону, сторони не надали суду доказів, які
б були підставою для відібрання дитини без
позбавлення батьківських прав.

Тому, рішення
суду в цій частині є законним й обгрунтованим і підстав для його скасування в
вказаній частині не вбачається.

Між тим,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, суд помилково визнав місцем
проживанні доньки будинок її батька ОСОБА_2 в с Широке Снігурівського району Миколаївської області.

З вказаним висновком суду не можна погодитися, так як суд не звернув
належну увагу на те, що статтею 161 СК України передбачено визначення
місця проживання дитини з одним із батьків, а не місця проживання цього батька.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду суперечить принципам захисту материнства та дитинства, які
закріплені в Конституції України, є безпідставними.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з позовом про визначення місця проживання дитини з нею до суду не
зверталася (а.с. 2-3, 13-14).

Враховуючи бикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі
ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення місця проживання дитини
за позовом ОСОБА_2, а в іншій частині вказане рішення є законним і
обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 301, 309,316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 вересня
2006 року в частині визначення місця проживання дитини змінити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, з батьком - ОСОБА_2.

В іншій частині вказане рішення
суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України через місцевий суд протягом двох
місяців з дня його проголошення.