Справа №2-4/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

1 лютого 2007 року                                 Іваничівський районний суд Волинської області

підгодовуванням   судді:                                                 НевероваІ.М.

з участю
: секретаря                                                       Киці
Л.Ф.

позивача                                                      ОСОБА_4

представника позивача                              ОСОБА_1

відповідача                                                  ОСОБА_2

представника відповідача                           ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Іваничі справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати за
роботу у вихідні, святкові дні та надурочний час і компенсацію за невикористану
відпустку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, пояснивши
при цьому, що з 07.07.2005
року по 17.08.2006 року
вона працювала продавцем в магазині с.Жашковичі Іваничівського району у
підприємця ОСОБА_2 Заробітна плата її складала 400 грн. щомісячно за 8-годинний робочий день, але
відповідачка примушувала працювати в надурочний час і фактичний робочий день
продовжувався до 24 години.
Крім того, вона працювала у святкові та вихідні дні, які їй також не
оплачувалися. При звільненні їй не виплатили компенсації за відпустку.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і додатково
пояснила, що заробітну плату за нормований робочий день їй відповідачка
виплатила повністю, але за роботу в надурочний час, вихідні та святкові дні не
заплатила. Також не виплатила компенсацію за невикористану відпустку. Просить
стягнути з відповідачки 16055
грн. 36 коп.
Раніше вона не працювала і трудової книжки не мала. Під час звільнення вона
звернулася до відповідачки про видачу їй трудової книжки із записом про
відпрацьований час та причиною звільнення, але остання відмовилась видати їй
трудову книжку.

Відповідачка позов не визнала повністю, посилаючись на те, що позивачка
працювала в неї з 07.07.2005
року продавцем із заробітною платою 400
грн. в місяць за сорокагодинний робочий тиждень без належного оформлення. В
січні 2006 року
вона заключила з
позивачкою трудовий договір. Розпорядок роботи магазину в с. Жашковичі був
встановлений з 9 до 24 години без
вихідних днів, однак вона не примушувала позивачку працювати більше восьми
годин на день і виходити на роботу у вихідні та святкові дні. Графік роботи в неї був вільний. Якщо позивачка і
виходила працювати у вихідні і ствяткові дні, то вона потім брала собі
дні відпочинку серед тижня. Покупців в селі мало і позивачка відкривала магазин
періодично, коли це було потрібно. Скільки годин на добу позивачка працювала,
вона не знає, так як табеля обліку робочого часу не велось, контролю з її
сторони за роботою продавця не здійснювалося. В серпні 2006 року вона
провела ревізію магазину і виявила нестачу в сумі 7225 грн. 76 коп., що стало
підставою для звільнення позивачки з роботи з 17.08.2006 року в зв'язку з втратою довіри. Так як позивачка була
звільнена з роботи у зв'язку з порушенням трудової дисципліни, то вона не
виплатила їй компенсацію за невикористану
відпустку . Трудову книжку вона на позивачку не
заводила, записів про роботу і причини
звільнення не робила. Про звільнення ОСОБА_4 вона видала наказ,
який надіслала позивачці.

Допитаний в судбвому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила,
що вона працює продавцем в магазині с.Жашковичі, в якому працювала ОСОБА_4.
Робочий день в неї ненормований, виходить на роботу в міру потреби, коли є
покупці. Знаходитися в магазині цілий день немає необхідності.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він
проживає в с. Жашковичі і періодично робить покупки в магазині, де працювала
ОСОБА_4 .Бували такі випадки, що продавець знаходилась на
роботі до пізнього вечора.

Вислухавши сторони, іх представників, показання
свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку,
що позов підлягає до часткового задоволення з слідуючих
підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що позивачка знаходилась в трудових відносинах з відповідачкою з 07.07.2005 року по 17.08.2006 року, що підтверджується поясеннями сторін і наявними в справі документами: відомістю нарахування
заробітної плати ОСОБА_4 за 2005-2006 p.p., довідками Іваничівського відділення
Нововолинської ОДШ про трудові відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4
від 14.09.2005
року та 01.01.2006 року, трудовим договором між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 13.01.2006 року. Заробітна плата позивачки за домовленістю сторін складала 400 грн. на місяць.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника
фактично було допущено до роботи. За вказаний період роботи
щорічна відпустка позивачці не надавалась і грошова компенсація не виплачувалася. В ст. 6 Закону України «Про відпустки», ст. 75 КЗпП України вказано, що
тривалість щорічної основної відпустки за відпрацьований робочий час не може бути меншою, ніж 24 календарні дні. Позивачка
відпрацювала 13 повних місяців і мала право на відпустку тривалістю 26 календарних днів. Відповідно до ст. 24 Закону України
«Про відпустки» і ст, 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за всі
невикористані ним дні щорічної відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористану
відпустку проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи. Таким чином середньоденна
заробітна плата ОСОБА_4 відповідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 р. складає 19,12 грн. з розрахунку 400 х 12: 251. Таким чином ОСОБА_4 має право на компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 19,12 грн. х 26 днів = 497,21 грн.

Відповідачка не надала суду доказів
звільнення ОСОБА_4 з роботи в зв'язку з втратою
довіри, тому з неї на користь позивачки необхідно стягнути 497,21 грн.

У задоволенні вимог про стягнення
заробітної плати за роботу в надурочний час , вихідні та святкові дні необхідно відмовити з тих підстав, що позивачкою
ненадано суду доказів про фактично відпрацьований
робочий час, який би перевищував нормовану тривалість робочого дня, а також про роботу у вихідні та святкові дні.
Також відповідно до ст. 63 КЗпП України оплата за роботу в надурочний час здійснюється, якщо працівник
залучався власником до надурочної роботи. Ст. 107 КЗпП України надає право на підвищену оплату праці у вихідні та святкові дні тільки за
розпорядженням власника. Тобто, дані вимоги
можливі лише у випадку видачі власником відповідного розпорядження або з його відома, а в судовому засіданні не встановлено фактів
залучення відповідачкою позивачки для роботи в надурочний час, у вихідні
та святкові дні.

При таких обставинах з відповідачки
на користь позивачки необхідно стягнути компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 497,21 грн.

Крім того, з відповідачки необхідно
стягнути судовий збір в сумі 51 грн. та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

Керуючись ст. ст.
10, 11, 60, 88,   212-215 ЦПК України, ст. ст. 2, 6 , 26 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року, ст.ст. 24, 63, 75, 107
КЗпП України, Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої
заробітної плати» , суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 497,21 грн.

Сума стягнення вказана без утримання
прибуткового податку1 з громадян та інших обов'язкових
платежів.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 51 грн. та ЗО грн. витрат за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження , якщо заяву про апеляційне оскарження
не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не
була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Волинської області через Іваничівський районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та апеляційної скарги- протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження , або шляхом подачі апеляційної скарги
без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.