УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді
Курської А.Г. суддів   Горбань
В.В.

Шаповалової
О.А.

при секретарі Войциховській Е.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання такими, що втратили право на житло, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного
суду м.Сімферополя АР Крим від 01.11.2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

05.10.2004 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на житло.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
вона проживає в квартирі АДРЕСА_1. У вказаній квартирі крім неї прописані її чоловік ОСОБА_2 та син
ОСОБА_3, але вони не проживають в цієї квартирі. Після розірвання
шлюбу відповідач ОСОБА_2 в 1997 році виїхав за межі України, і місце його
знаходження їй не відомо. її син ОСОБА_3 в 1998 році поїхав до Росії на
заробітки, де він перебуває зараз вона також не знає. До теперішнього часу
відповідачі зі спірної квартири не виписались, що створює для неї
труднощі, які пов'язані з оплатою комунальних послуг. Позивачка просила на підставі ст.71
ЖК України визнати відповідачів такими, що втратили право на проживання у
вказаній квартирі.

Рішенням суду позов задоволено,
визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на проживання в квартирі
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що
судом неповно з'ясовані обставини по справі та допущено порушення норм
процесуального права. Апелянт вказує, що на момент розгляду даної справи у суді, а саме з
ІНФОРМАЦІЯ_1 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, він знаходився в Каменській виправній колонії УДДУ ПВП
Запорізької області, де відбував покарання за вироком суду, але позивачка не
повідомила суд про його місце знаходження, суд також не з'ясував цей факт в
ході розгляду справи. Апелянт вважає, що порушення його процесуальних прав, які виразилися в тому,
що його не повідомляли про слухання справи, не надсилали копії позову та
процесуальних документів, унаслідок чого він був позбавлений можливості брати участь у справі, є
підставою для скасування рішення суду. Крім того, апелянт стверджує, що за
нормами ЖК України його право на житло
зберігається на час знаходження його під вартою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3,

розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає їх

обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а рішення суду -
скасуванню на

Справа №22-ц-1334/2007

2

підставі п.3 ст.311 ЦПК України з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції при задоволенні позову виходив з
його обгрунтованості і доведеності позивачкою факту непроживання у спірній
квартирі відповідачів більш шести місяців без поважних причин, що за нормами ЖК
України є підставою для визнання їх такими, що втратили право на проживання.

З такими висновками суду колегія суддів не може
погодитись, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суперечать
нормам процесуального права.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка повідомила суд про
те, що відповідачі хоча і зареєстровані у спірній квартирі, але там не
проживають і місце їх фактичного перебування їй не відомо.

Згідно зі ст.96 ЦПК України 1963 року, який діяв під час
розгляду справи, якщо місце фактичного перебування відповідача невідоме, суд
розглядає справу після надходження повістки з підписом службової особи
виконкому сільської ради народних депутатів за місцем знаходження майна
відповідача або домоуправління останнього відомого місця перебування
відповідача про те, що вручити повістку адресатові не можна через його
відсутність.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення
відповідачів про час та місце судового розгляду справи здійснено судом за
правилами ст.96 ЦПК України 1963 року ( а.с.11, 12). Після надходження судових
повісток за підписом заступника начальника ЖЕУ №1 з відміткою про те, що
відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_1, суд вважав їх належно
повідомленими і вирішив спір за їх відсутності.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснив,
що його матері - позивачці ОСОБА_1 було відомо, що він на момент розгляду
справи знаходився у місцях позбавлення волі, але суду вона надала недостовірні
дані про місце його знаходження, які суд не перевіряв, у результаті чого про
слухання справи він не повідомлявся.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки вони підтверджуються наданими ним доказами і не спростовуються
матеріалами справи. Згідно наданої апелянтом довідки Державного департаменту з
питань виконання покарань форми Б серії №НОМЕР_1 він відбував покарання у
місцях позбавлення волі з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.24).

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку
про те, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у
результаті чого не мав можливості реалізувати свої права як учасника процесу,
передбачені ст.99 ЦПК України ( в ред. 1963 року), що свідчить про
порушення судом норм процесуального закону про принцип змагальності сторін.

Оскільки суд
першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_3, який не був належним чином повідомлений
про час і місце судового засідання, то рішення суду підлягає безумовному
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,
304, 307, 311, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Київського районного суду м.Сімферополя АР
Крим від 01.11.2004 року скасувати і справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак

може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з
дня

набрання законної сили до суду касаційної інстанції.