АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31 січня  2006 року                                                                                                             м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого: Яремка В.В

Суддів: Міцнея В.Ф., Чупікової В.В.

Секретаря: Малої І.М. з участю позивача ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2., представників відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 на додаткове
рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право на користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського (нині Шевченківського) районного суду м. Чернівці від 4 квітня 2000 року в даній справі, яке вступило в
законну силу, позов ОСОБА_1 задоволено. Відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 визнано такими, що втратили право користування
житловим приміщенням у АДРЕСА_1.

У червні 2006
року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про ухвалення додаткового
рішення у цій справі щодо його вимог про визнання безвісно відсутнім
ОСОБА_7

Додатковим рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада
2006 року первинне рішення суду доповнено та визнано відповідача ОСОБА_7 таким, що втратив право користування
спірним житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка дії в інтересах ОСОБА_7 просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, а
справу повернути на новий розгляд.

Посилається на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

Зазначає, що підстав для ухвалення додаткового рішення не було, заявником пропущено строк для подачі заяви про ухвалення
додаткового рішення, який не підлягав поновленню.

Апелянт також зазначає, що відсутність відповідача ОСОБА_7 у спірній квартирі була обумовлена поважними причинами, висновок
суду першої інстанції щодо місця його проживання суперечить
іншим висновкам суду, рішення суду порушує положенням
Конвенції про права дитини.

В судовому засіданні апелянт та представник відповідача ОСОБА_7 підтримали вимоги
апеляційної скарги.

справа № 22ц-61                                                                              Головуючий у 1-й інстанції

категорія 29/32                                                                                                         Гончарова Г.М.

Доповідач Яремко В.В.

Позивач та його представник    апеляційної скарги не визнали. Вважають, що
додаткове рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, суд виходив з того, що стосовно
позовної вимоги про визнання неповнолітнього сина
відповідачки ОСОБА_4-ОСОБА_7 таким, що втратив право
користування спірним житловим приміщенням , щодо якої судом не ухвалено
рішення, подавалися докази. Тому, на думку суду є підстави для ухвалення додаткового рішення та визнання ОСОБА_7
таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Однак, до такого висновку суд першої інстанції прийшов внаслідок порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та постановления ухвали про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового
рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Таким чином, ухвалення додаткового рішення у такому випадку можливе у разі,
якщо сторони не тільки подавали докази, а й давали
пояснення з приводу відповідної позовної вимоги.

Як вбачається з протоколу судового засідання (а.с.9-11) з приводу
необхідності визнання саме ОСОБА_7 таким, що
втратив право користування спірним житлом позивач пояснень не давав. Він обмежився поясненнями в частині виїзду за
кордон лише відповідачів, якими по справі були ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Апелянт ОСОБА_7 не був відповідачем у справі, що також перешкоджає ухваленню
у цій справі додаткового рішення.

Тому, заява позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає і в ухваленні додаткового
рішення слід відмовити.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та прийшов до
помилкового висновку про необхідність ухвалення
додаткового рішення у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.220, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2006
року скасувати.

В заяві ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців .