Справа №
22-Ц-67/07                                                      Головуючий у 1 інстанції Віннічук І.Г.
Категорія 66                                                                        Доповідач Киця СІ.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2007 року

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого -
судді Расевича СІ.,

суддів Киці С.І., Подолюка В.А.

при секретарі Гордійчук І.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1
про визнання дій державного виконавця неправомірними та звільнення майна з-під
арешту за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського
міського суду від 12 грудня 2006 року.

Особи, які беруть участь у справі:

заявник ОСОБА_1,

представник заявника ОСОБА_2,

суб'єкт
оскарження - державна
виконавча служба у м. Володимир-Волинський та Володимир-Волинському районі,

представник ДВС Лавренюк Степан Володимирович,

стягувач - Акціонерно-комерційний
банк соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Колегія суддів

Встановила:

Заявник
ОСОБА_1подала апеляційну скаргу на ухвалу Володимир-Волинського міського суду
від 12 грудня 2006 року, в якій
просить скасувати її та постановити нову ухвалу про задоволення скарги в
повному об'ємі.

Зазначеною
ухвалою відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_1на дії органу державної
виконавчої служби.

В апеляційній
скарзі апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають   обставинам
справи   і   це
потягло   за   собою
неправильне

2

застосування
норм матеріального і процесуального права. Суд при розгляді справи порушив вимоги ч.І ст. 386 ЦПК України щодо учасників
процесу, оскільки дана скарга розглядається
за участю заявника і державного виконавця, рішення і дія якого оскаржується, інших
учасників не передбачено залучати. Суд не
взяв до уваги, що в неї є в наявності рухоме майно, яке перебуває у заставі стягувача і не застосував ч. 1 ст. 62 та ч.2 ст. 62-1 Закону
України «Про виконавче провадження».

При розгляді
судом першої інстанції встановлено, що згідно виконавчого
листа НОМЕР_1, виданого Володимир-Волинським
міським судом заявник ОСОБА_1є боржником, а
стягувач - АКБ «Укрсоцбанк». На виконання даного виконавчого документа відкрито виконавче
провадження і 17 липня 2006 року державним виконавцем накладено арешт на АДРЕСА_1, належну ОСОБА_1 Для
забезпечення кредитного договору від 30 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та АППБ
«Аваль» ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір застави спірної квартири. Вартість трьохкімнатної квартири не
перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Виходячи з цього,
суд відмовив у задоволені скарги на рішення і
дії державного виконавця.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч.З статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»
для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями,
стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість
предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно частин 1, 6 ст. 62 цього Закону звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення,
земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у
разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Одержавши документальне підтвердження належності боржникові на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна,
державний виконавець накладає на них арешт шляхом опису
і оцінки за їх вартістю на момент арешту та надсилає нотаріальному
органу за місцем знаходження майна вимогу про
реєстрацію даного фату. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме
майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно
повідомляє цих осіб.

17 липня 2006 року державним виконавцем державної
виконавчої служби у м.Володимир-Волинському та
Володимир-Волинському районі ОСОБА_3 накладено арешт на АДРЕСА_1
на виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1в користь АКБ «Укрсоцбанк» 29466,33грн. боргу і
294,66грн. судових витрат. При складані акту
опису і арешту майна боржником ОСОБА_1було заявлено, що дана квартира
перебуває під заставою в АППБ «Аваль» і ІНФОРМАЦІЯ_1 нотаріусом накладеного заборону на відчуження цієї
квартири.

з

Колегія суддів
прийшла до висновку, що наявність заборони відчуження
майна не може бути підставою для не накладення державним виконавцем
арешту на майно.

Крім того, з листа АППБ «Аваль» від ІНФОРМАЦІЯ_2  на ім'я ДВС вбачається, що кредитний
договір, укладений між ОСОБА_1і АППБ «Аваль» є діючим, кінцевий
термін повернення кредиту не настав і у випадку
звернення стягнення на заставлене майно ОСОБА_1 просять повідомити про
це банк.

Посилання
апелянта на те, що суд не застосував в даних правовідносинах
ч.І ст. 62 та ч.2 ст. 62-1 Закону України «Про виконавче провадження» не заслуговують на увагу, так як між нею та АППБ «Аваль» не було укладено іпотечного договору і апелянтом не надано
доказів, що у неї є достатньо коштів та рухомого майна
для задоволення вимог стягувача. Стаття 62-1 згаданого Закону регулює питання
лише щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим
написом нотаріуса або за рішенням суду і не поширюється на
випадки звернення стягнення на заставлене майно.

Також апелянтом не спростовано висновок суду першої інстанції про те, що вартість трьохкімнатної квартири, на яку державним
виконавцем накладено арешт, не перевищує розмір заборгованості
боржника заставо держателю. Розгляд судом
позову АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, на який посилається апелянт у
скарзі, не має відношення до вирішення даної справи.

Судом першої інстанції правильно визначено склад осіб, які беруть участь у даній справі, а тому посилання апелянта на
порушення судом вимог ч.І ст.386 ЦПК України є безпідставними.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що державний виконавець має право проводити звернення
стягнення на предмет застави в загальному порядку, так
як воно проводиться раніше, ніж настає встановлений в договорі застави строк.
За змістом частин 4, 5 ст. 523акону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість накладення арешту на заставлене майно і право заставодержателя
звернутись з позовом про звільнення заставленого майна
з-під арешту. Отже, оскаржувані рішення та дії державного виконавця є
правомірними.

Ухвалу судом постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 12 грудня 2006 року в даній справі
залишити без змін.

4

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.