УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

„22" січня 2007 р.                                                                   м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                         Вакарук В.М.

суддів                                     Павлишиної
А.Т., Мелінишин Г.П.

секретаря:                              Сем"янчук С.Й.

адвоката                                 ОСОБА_1

представник                          ВАТ
"Барва" Межибродської М.В.

відповідачки:                         ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,ВАТ "Барва", Івано-Франківського
міськвиконкому про виселення, визання ордеру недійсним, визнання права на житло
та вселення в житлове приміщення,-

встановила:

ОСОБА_3. оскаржує рішення Тисменицького районного
суду від 13.10.2006 p., яким йому відмовлено в позові до ОСОБА_2, ВАТ
"Барва", Івано-Франківський МВК про виселення, визнання ордеру
недійсним, визнання права на житло та вселення в житлове приміщення.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3. зазначає,
що суд допустив при розгляді справи порушення норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, не взяв до уваги, що в спірній кімнаті АДРЕСА_1 він проживав 15
років і поселився туди згідно рішення адміністрації і профкому по ордеру, а
тому адміністрація ВАТ "Барва" незаконно видала відповідачці ордер на
зайняте ним приміщення. Крім того, судом не допитано ряд свідків, яких він просив допитати з приводу обставин справи, та не
дано оцінку поясненням тих свідків, які були допитані. Тому просив
рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення його
позовних вимог.

В апеляційній інстанції апелянт вимоги скарги підтримав з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачка та представник ВАТ "Барва" вимоги
скарги заперечили, вважають, що суд постановив обгрунтоване рішення.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3., суд першої інстанції виходив з того, що
ним не представлено доказів щодо правомірності поселення і проживання в кімнаті
АДРЕСА_1 даного
гуртожитку, оскільке відсутнє рішення адміністрації і профкому та ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надану площу. До того ж позивач був
зареєстрований, згідно паспорта, в кімнаті НОМЕР_1. Суд також визнав, що ОСОБА_2 надано спірну кімнату у
встановленому законом порядку, а її вселення і

Справа №22-ц-23/2007 р.                            Головуючий
у І інстанції Струтинський P.P.

Категорія 29/30                                              Доповідач
Вакарук В.М.

2

проживання     проведено      на
законних підставах.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених стороною вимог і на підставі представлених нею
доказів. Кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що спір між сторонами існує з
приводу кімнати АДРЕСА_1..

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач посилається на те, що в 1989 році він поселився в дану кімнату згідно рішення адміністрації і профкому, йому було
видано ордер на вселення і проживав у
спірній кімнаті до листопада 2003 р. Однак, жодних доказів з цього приводу ним суду не представлено. Крім того, згідно його
паспортних даних він зареєстрований в кімнаті НОМЕР_1, однак вимог щодо вселення його в дану кімнату та
визнання права на це житло він не ставить.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.ст. 128, 129 ЖК України, п.10 Постанови РМУ "Примірного положення про гуртожитки" від 3.06.86 р. про те, що надання жилої площі в гуртожитку проводиться за спільним рішенням адміністрації та профкому, на
підставі яких видаєься громадянину
спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надану житлову площу-суд прийшов до правильного висновку про те, що за
відсутності у позивача вказаних
правовстановлюючих документів, які б підтверджували законність його зайняття спірної кімнати, не породжує для нього
правових підстав щодо захисту його порушеного
права. Крім того, в липні 2006 р. він звільнився з роботи по
власному бажанню.

За таких обставин адміністрація ВАТ
"Барва" вправі була відповідно до зазначених вимог закону виділити цю
кімнату у встановленому законом порядку гр. ОСОБА_2, видавши на зайняття кім. АДРЕСА_1 ордер на підставі спільного рішення
адміністрації і профкому від НОМЕР_2, яке було
прийняте в межах їх компетенції. ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено
реєстрацію в паспорті відповідачки по даній адресі і з того ж часу вона постійно проживає із сім"єю в гуртожитку та
сплачує комунальні послуги.

Враховуючи наведене, висновок суду про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. за недоведеністю
постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Тисменицького районного суду від 13.10.2006 р. залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців.

ВІРНО: