Справа
22ц- 248/2007 р.                        Головуючий в 1-ій інстанції Шитченко Н.В.
цивільна.                                Доповідач Смаглюк Р.І.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ.

25 січня 2007 року.      Апеляційний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Хромець
Н.С.,

суддів Смаглюк Р.І., Острянського В.І.,

при
секретарі Мехед Т.М.,

з участю
відповідача, його представника, представника Чернігівської міжрайонної
природоохоронної прокуратури,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
Чернігівської області в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду від 24 листопада 2006 року у справі за
позовом            виконуючого
обов"язки
Чернігівського     міжрайонного

природоохоронного прокурора в інтересах
Чернігівської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки та звільнення її від тимчасових споруд,-

встановив:

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення і закрити провадження
по справі, мотивуючи неправильним застосуванням судом норм матеріального і
процесуального права.

В серпні 2006 року виконуючий
обов"язки Чернігівського міжрайонного природоохоронного прокурора в
інтересах Чернігівської райдержадміністрації звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
повернення ним самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення тимчасових
споруд з тих підстав, що відповідач в прибережній захисній смузі річки Старик
біля села Прохорів Хутір самовільно використовує земельну ділянку розміром 0,02 га як місце
відпочинку, встановив з цією метою на ній тимчасову споруду, паркан. Після
притягнення до відповідальності за порушення земельного законодавства не
звільнив самовільно зайняту ділянку і не повернув її власнику - Чернігівській
РДА.

Рішенням
Чернігівського районного суду від 24
листопада 2006 року
позов задоволено, зобов'язано ОСОБА_1 повернути вказану ділянку до земель
Чернігівської РДА, на користь держави стягнуті судові витрати. Рішення суду обгрунтоване тим, що відповідач не має права
користування земельною ділянкою, в передбаченому законом порядку вона не
була йому передана в оренду. Посилання відповідача на договір оренди цієї
земельної ділянки від 20 червня 2001 року, строк дії якого скінчився, не може
бути правовою підставою для визнання правомірним використання земельної ділянки
ОСОБА_1, оскільки не набув права користування земельною ділянкою в порядку,
передбаченому ст. 125 ЗК України. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайнята земельна ділянка
підлягає поверненню власнику землі.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і закрити
провадження по справі з таких підстав. Даний спір необхідно розглядати
відповідно до КАС України, тому що стороною у справі є орган виконавчої влади - Чернігівська
РДА. Його користування земельною ділянкою є правомірним, оскільки в 2001 році
він уклав з Дніпровською сільською радою договір оренди строком на 5 років,
продовжує користуватися, тому відповідно до ст. 764 ЦК України строк дії договору оренди вважається поновленим. За таких
обставин суд безпідставно зобов"язав його повернути ділянку
власникові. Висновок суду про сільськогосподарське призначення ділянки є
помилковим, вона відноситься до земель водного фонду, тому він мав право
використовувати її для відпочинку.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до
ст. 125 ЗК
України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору
оренди та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в натурі /на місцевості/, одержання документа,
що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відсутність у
відповідача документів, передбачених ст.ст. 125, 126 ЗК України, свідчить про самовільне зайняття земельної
ділянки. Посилання його на договір оренди від 20 червня 2001 року, укладеного
між ним та Дніпровською сільською радою строком на 5 років, є безпідставним,
тому що при його укладенні не дотримані ці вимоги закону. Посилання відповідача
на ст. 764 ЦК України
є помилковим, оскільки стосується договорів оренди, укладених відповідно до
закону. Таким чином, висновок суду про самовільне зайняття земельної ділянки
підтверджений дослідженими доказами.

Доводи щодо
розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є необгрунтованими,
тому що в даному випадку виник спір з

2

земельних правовідносин,  який
розглядається  в  позовному
провадженні відповідно до ЦПК України.

За таких
обставин доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість
постановленого рішення не відповідають встановленим обставинам, не дають
підстав для його скасуввання. Тому апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1
підлягає відхиленню, рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313 -
315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Чернігівського районного суду від 24
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

3