РІШЕННЯ

іменем України

Справа №2-1/2007

(№2-313/2004, № 2-1/2005, №
2-1/2006)

21 лютого 2007 року Славутицький міський суд Київської
області у складі судді Орла А.С., при секретарях Мазяр Н.С., Стафєєвій Ю.М.,
Воробей М.М., з участю:

представників позивача Левицького С.В., Гарнаги
П.А., відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у
судовому засіданні у м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою державного спеціалізованого підприємства „Чорнобильска
атомна електростанція" до ОСОБА_1 про відшкодування завданої
при виконанні трудових обов'язків майнової шкоди, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2004 року до суду звернулося ДСП ЧАЕС з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування завданої недостачею товарно-матеріальних цінностей майнової шкоди
на загальну суму 287 787 гривень 76 копійок та судових витрат на суму 1 700
гривень.

У судовому засіданні представники позивача просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачка працювала
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею було укладено договір про
повну матеріальну відповідальність і вона допустила
недостачу ТМЦ на суму 119 829 гривень 65 копійок, за яку повинна нести
матеріальну відповідальність у розмірі 287 786 гривень 76 копійок відповідно
до постанови КМУ від 22.01.1996 р. № 116.

Відповідачка позовні вимоги визнавала частково, посилаючись на те, що бухгалтерією не були прийняті та не були враховані при
виведенні результатів інвентаризації 38 актів на списання
запчастин згідно наданих суду чотирьох накладних на відпуск запчастин до початку інвентаризації на складі. Крім того, при
виведенні результатів не було зараховано всі
виявлені надлишки, а також було безпідставно нараховано податок на додану вартість на частину недостачі ТМЦ, придбаних
за рахунок бюджетних коштів.

Позов підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № НОМЕР_2 ОСОБА_1, -відповідачка у справі, була прийнята на роботу в АТП ВО „ЧАЕС", правонаступником якого є ДСП „ЧАЕС" , - позивач у справі,
на посаду ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Славутичі.

4 грудня 1998 року підприємством було укладено з працівником типовий
договір про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення схоронності ввірених підприємством матеріальних цінностей при виконанні трудових обов'язків,
безпосередньо пов'язаних із зберіганням, відпуском, переміщенням у процесі
виробництва матеріальних цінностей.

Як видно з матеріалів інвентаризації підзвітних ОСОБА_1 ТМЦ, проведеної у період з 12.05.2003 р. по 02.10.2003 р., у неї виявлено недостачу ТМЦ на загальну суму 119229,65
грн..

2

Згідно розрахунку розміру шкоди від недостачі ТМЦ, обчисленого відповідно
до постанови КМУ від 22.01.1996 р. № 116, розмір завданої підприємству майнової
шкоди становить 287786 грн. 76 коп..

Посилання відповідачки на неправильне визначення суми недостачі та розміру шкоди спростовується матеріалами інвентаризації та
показаннями свідка ОСОБА_2 і до уваги судом не приймаються.

Відповідно до
ст. 130 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно ст. 134 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність
у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі,
організації, зокрема, у випадку, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому
для зберігання або для інших цілей.

Оскільки між
підприємством, - позивачем у справі, та працівником, -відповідачкою у справі, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу було
укладено типовий договір про повну
матеріальну відповідальність, то вона повинна нести матеріальну
відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству.

Відповідно до ч.2 ст. 137 КзпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового
стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника,
вчиненими з корисливою метою.

Як видно з наказу ДСП ЧАЕС НОМЕР_1, ОСОБА_1 звільнена з роботи
за власним бажанням по ст. 38 КзпП України.

У судове
засідання відповідачка подала довідку виконкому сільської ради від 15.02.2007 р. про те, що на території сільської ради вона
не працює. Згідно наданої суду довідки управління праці,
соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 перебуває на обліку і одержує допомогу
на дочку як одинока мати у розмірі 334 грн. 80 коп..

Як видно з долученої до справи копії постанови прокуратури м. Славутича від
30.05.2005 p., досудове слідство у кримінальній
справі, порушеній за ознаками злочину, передбаченого
ч. 5 ст. 191 КК України, по факту привласнення цінностей, які були ввірені і перебували у віданні ІНФОРМАЦІЯ_2  ДСП ЧАЕС ОСОБА_1, зупинено до
встановлення особи, яка вчинила злочин.

За встановлених обставин справи суд вважає за можливе зменшити розмір стягнення з відповідачки на відшкодування завданої
підприємству шкоди до 10 000 гривень на підставі ч. 2 ст. 137 КзпП України.

За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки підлягають судові витрати
позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 209, 215 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь державного спеціалізованого
підприємства „Чорнобильска атомна електростанція" на відшкодування завданої підприємству недостачею
товарно-матеріальних цінностей майнової шкоди 10 000 гривень та на відшкодування судових витрат 100 гривень, а всього
стягнути 10 100 гривень.

У решті позову відмовити.

3

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області. Заява
про апеляційне оскарження може бути подана протягом
десяти днів. Апеляційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.