Справа №22-ц-95                                              Головуючий у 1-й інстанції Білера П.П.
Категорія 16                                                       Суддя - доповідач Лузан Л.В.
РІШЕННЯ

іменем    України

2007 року січня «31 » дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -    БатюкаА.В.,

суддів               -    Лузан Л.В., Шевченка В.А.,

з участю секретаря судового
засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10
листопада 2006 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Водоторгприлад", Виробниче управління
водогінно-каналізаційного господарства про визнання відсутності заборгованості,

встановила:

Рішенням суду від 10 листопада 2006 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено
за безпідставністю.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку доказів у справі, невірне застосування
норм матеріального права прохає рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з постановлениям
нового рішення з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначала про те, що квартира
АДРЕСА_1 обслуговується ТОВ
"Водоторгприлад" та Охтирським виробничим
управлінням водогінно-каналізаційного господарства /далі - ОВУВКГ/.

В період з 01.01.1997 року в названій квартирі були прописані і фактично
мешкали З особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3 та вона -
ОСОБА_1.

18.02.2002 р. був виписаний з цієї квартири ОСОБА_2, 03.04.2002 р. - виїхала з міста та виписалась з квартири ОСОБА_3, з
вказаної дати в квартирі проживає тільки вона - ОСОБА_1.

Позивачка зазначала про те, що наявність заборгованості порушувала її
права, тому з метою погашення заборгованості нею була виплачена відповідачам
заборгованість за останні три роки, тобто за період 01.06.2003
р. по 01.06.2006 р. в сумі: ТОВ "Водоторгприлад" - 368,85 грн. та ОВУВКГ-94,14 грн. Конкретний період, за який
сплачувався борг, вона зазначала у квитанціях.

2

Позивачка
посилалась   на   те,
що відповідачі сплачені нею кошти безпідставно зарахували на погашення заборгованості за попередні роки, тобто з
початку утворення даної заборгованості,
а не за ті періоди, які вона зазначала в квитанціях, сплачуючи заборгованість.

Просила суд визнати, що станом на 01.06.2006 р. за квартирою АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за послуги, надані ТОВ "Boдоторгприлад" та
ОВУВКГ.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було
встановлено, що за даними

відповідачів за квартирою АДРЕСА_1
перед ОВУВКГ

існує заборгованість в сумі 129
грн., яка утворилась за період з 01.04.2002 року по час розгляду

справи в суді та перед   ТОВ "Водоторгприлад"   існує заборгованість в сумі 668 грн. 11
коп.,

яка утворилась до 2002 року, в тому
числі на 01.10.1998 р. вона складала 267 грн.98 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з
того, що кошти, які були сплачені позивачкою
в червні 2006 року, відповідач обґрунтовано спрямував на погашення заборгованості, що утворилась ще в 2002 році. При цьому суд
першої інстанції послався на вимоги ч.1 ст. 267 ЦК України про те, що особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання
не знала про сплив позовної давності.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені
на неповно з'ясованих обставинах справи, невірній
оцінці доказів у справі та невірному застосуванні норм матеріального
права.

Відповідачі не заперечують пояснень позивачки про те, що в період з
01.01.1997 р. в квартирі АДРЕСА_1 були прописані і
фактично мешкали З особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1.
18.02.2002 року з квартири був виписаний ОСОБА_2, а

03.04.2002    року виїхала з міста та виписалась з квартири
ОСОБА_3.

ОСОБА_1 /позивачка/, 1981 р. народження, була зареєстрована в названій

квартирі з 20.08.2003 року /а.с. 10/. В судовому засіданні позивачка
пояснила про те, що до

серпня 2003 року у зв'язку з очним навчанням вона проживала в м. Харкові.
Цих обставин

представник
відповідача також не заперечує.

Сторони не оспорюють фактичних обставин щодо розміру заборгованості та часу
її утворення. Відповідачі не заперечують і той факт,
що кошти, які до них надходили в період з

01.06.2003    р. по 01.06.2006 р. не йшли на погашення
заборгованості проміжного періоду, а

спрямовувались ними на погашення заборгованості з початку її утворення  /ас. 16/.

Колегія суддів вважає, що заперечення відповідача проти позову, а саме про
те, що отримані від позивачки кошти вони
спрямували на погашення заборгованості, яка утворилась за цією квартирою за минулі роки, в тому числі ще до 01.06.2003 року, не
ґрунтуються на законі. Така позиція відповідачів порушує
права і законні інтереси позивачки, яка сама має право визначати період погашення заборгованості, і, зокрема, в тому періоді, коли
вона поселилась і проживала в спірній квартирі. Право
позивачки на свій розсуд визначати період, за який вона визнає борг,
ґрунтується, зокрема, на положенні, закріпленому в ч.1 ст.12 ЦК України про те. що особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд.

Більше того, вищеназвані дії відповідача не можна визнати правомірними,
оскільки коштами позивачки вони погашали
заборгованість, яка утворилась під час проживання в цій квартирі інших
осіб.

3

З розрахунку, наданого позивачкою, який в частині даних про нарахування не заперечується представником відповідачів і узгоджується з
письмовими доказами у справі, вбачається, що за період з
01.06.2003 р. по 01.06.2006 р. по ТОВ "Водоторгприлад" було нараховано 414,03 грн., а по ОВУВКГ - 94.14 грн.
Відповідачі також не оспорюють той факт, що за зазначений період позивачка
заплатила ТОВ "Водоторгприлад" - 414,03 грн., а ОВУВКГ - 94.14 грн./
ас.54, 55/.

Тобто вбачається, що за період з 01.06.2003 р. по 01.06.2006 р. позивачка в
повному розмірі заплатила за всі послуги,
надані відповідачами. Таким чином у названому періоді заборгованості за послуги перед відповідачами позивачка не має. З наведених
підстав позовні вимоги щодо відсутності заборгованості у періоді з 01.06.2003
р. по 01.06.2006 р. - підлягають задоволенню.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що за період до 01.06.2003 р.
по квартирі АДРЕСА_1  вбачається
заборгованість за надані послуги, тому в цій частині позовні вимоги
не підлягають задоволенню. Одночасно колегія суддів зазначає, що не робить ніяких висновків щодо розміру цієї заборгованості,
періоду, за який вона утворилась та кола осіб, з вини яких
вона утворилась. Ці питання виходять за межі позовних вимог у даній справі та,
крім того, зачіпають інтереси інших осіб, які не були залучені до участі у
справі.

Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то
відповідно до ст.88 ЦПК України з ТОВ
"Водоторгприлад" та Виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства необхідно стягнути на
користь ОСОБА_1 по 28 грн. 50 коп. з кожного в рахунок повернення понесених нею судових
витрат.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, пп.З, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 316
ЦПК України колегія суддів -

вирішила    :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада
2006 року скасувати і постановити нове рішення .

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати, що за період з 01.06.2003 року по 01.06.2006 року за квартирою
АДРЕСА_1 відсутня заборгованість за послуги,
надані товариством з обмеженою відповідальністю
"Водоторгприлад" та Виробничим управлінням водогінно-каналізаційного
господарства.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

Стягнути з
товариства з обмеженою відповідальністю "Водоторгприлад" та Виробничого управління водогінно-каналізаційного
господарства на користь ОСОБА_1  по 28
грн. 50 коп. з кожного в рахунок повернення понесених нею судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.