Справа №2-1774/07
РІШЕННЯ

Іменем  України

16
лютого 2007 року     Бердянський міськрайонний суд Запорізької
області у складі:    головуючого -судді Пустовіт З.П.
при секретарі: Гоноболіній О.І., з участю прокурора Ємеєльяненко С.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за
позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Федерації професійних спілок України ,
треті особи на боці відповідача -
член ліквідаційної комісії ОСОБА_3, приватний
нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу недійсним і таким, що підлягає скасуванню,

за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа на боці відповідача
прокуратура м.Бердянська, про виселення без надання іншого житлового
приміщення,

ВСТАНОВИВ:

В ІНФОРМАЦІЯ_1 року прокурор м.
Бердянска в інтересах
громадянина ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання
недійсним і підлягаючим скасуванню договору купівлі-продажу 68/75 частин
гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 в м. Бердянську, який було укладено ІНФОРМАЦІЯ_2 року між
Федерацією профспілок України та ОСОБА_2. В позові зазначав, що на момент
продажу в гуртожитку проживали і тепер проживають громадяни. ОСОБА_1, який
мешкає в гуртожитку з ІНФОРМАЦІЯ_3
року, мав заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 9,91 грн. та не встиг
погасити її у зв'язку з ліквідацією КП «Бердянська будівельна дільниця ФПУ».
Тому на підставі ч.2 ст. 777, ч.2 ст. 822 ЦК України ОСОБА_1, як наймач, який
належно виконує свої обов'язки за договором найму, мав переважне право на
придбання свого займаного житла -кімнати НОМЕР_1. Порушення цивільного
законодавства та житлових прав ОСОБА_1. є підставою для визнання договору купівлі-продажу
недійсним і підлягаючим скасуванню.

Після
реорганізації прокуратури в ІНФОРМАЦІЯ_4 року Бердянський міжрайонний прокурор доповнив позовні
вимоги, зазначаючи, що додатковими підставами визнання договору купівлі-продажу
недійсним є порушення житлових прав наймачів житла, передбачених ст. 9 ЖК України на
безстрокове користування жилим приміщенням, на безкоштовне або по номінальній
ціні одержання у власність відповідної квартири. В результаті договору
купівлі-продажу були порушені права громадян,
закріплені в ст.ст. 22,47,64,68 Конституції
України, він суперечить вимогам

2

постанови
Кабінету Міністрів України №1521 від 11.10.ІНФОРМАЦІЯ_8 року, яка передбачає передачу житлового комплексу, яким є гуртожиток, з балансу однієї юридичної
особи на баланс другій юридичній особі, статут якої
передбачає можливість провадження такої діяльності. А приватна особа
ОСОБА_2 не може забезпечити діяльність гуртожитку,
так як її права наймодавця приватного житла обмежені гл.59 ЦК України, тобто це є порушення ст.ст. 13, 14 ЦК України. Угода суперечить вимогам ст.ст.128, 129, 132 ЖК України, п.п.1, 9, 11, 14, 17,
40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 року, згідно з яким гуртожиток
знаходиться у віданні підприємств, установ, організацій, а тому не може бути проданий приватній особі. При
нотаріальному посвідченні договору мало місце
фальшування: замість законних мешканців, які мали переважне право викупу своїх квартир, заяви про відмову від права купівлі були
затребувані від співвласників гуртожитку, тому ця
угода суперечить вимогам ч.2 ст. 15 Закону України «Про власність», відповідно до якої
наймач житлового приміщення у будинку
громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру
шляхом її викупу. Згідно ч.І ст. 203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити актам цивільного законодавства і на підставі ч.І ст.215 ЦК України  може бути визнаний недійсним.

В ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1., в якому просила виселити
його з квартири НОМЕР_1 будинкуАДРЕСА_1 в м. Бердянську без надання іншого житлового приміщення у зв'язку з тим, що відповідач на протязі півтора року, проживаючи із
своєю родиною в гуртожитку, не оплачує комунальні
платежі. В березні 2006 року позивач ОСОБА_2 доповнила позов, пред'явивши позовні вимоги до всіх членів сім'ї ОСОБА_1.-дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_5., та просила виселити
відповідачів із кімнати НОМЕР_1 гуртожитку без
надання іншого житлового приміщення у зв'язку з відсутністю підстав для надання житла, невиконання договірних зобов'язань
по внесенню щомісячної квартирної плати за
проживання, порушенням прав власника по
користуванню належним майном, зазначаючи, що у позивача як власника гуртожитку відсутні документи, на підставі яких було
здійснено вселення ОСОБА_1. та членів його сім'ї в кімнату
НОМЕР_1 гуртожитку, а тому є підстави вважати, що попереднім володільцем гуртожитку були порушені правила надання житлової
площі. Відповідачі на протязі більш як
півтора року порушують правила користування житловою площею, не вносячи квартирну плату за проживання, вимагають від власника гуртожитку оформлення їм у власність кімнати
НОМЕР_1, перешкоджають власнику ОСОБА_2 правомірно
користуватися своєю власністю, забороняючи їй доступ в кімнату для обстеження її технічного стану і проведення поточного
і капітального ремонту. В обґрунтування своїх вимог
посилається на ст.ст.3,21,22,24,41,47,55,64,68
Конституції України, ст.ст. 2,4,19,48,49 Закону України
«Про власність», ст.ст.3,15,16,386, 387
ЦК України, ст. 132 ЖК України, п.40 Примірного
положення про гуртожитки.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7. підтримала заявлений в інтересах
ОСОБА_1. позов повністю.

Позивач
(відповідач) ОСОБА_1 позов підтримав і пояснив, що в гуртожитку проживає з ІНФОРМАЦІЯ_6 року. З ІНФОРМАЦІЯ_7 року він поступив на роботу плотником в Бердянське ПМК «Укркурортрембуд» і звільнився в ІНФОРМАЦІЯ_8 році за власним бажанням, відпрацювавши 22 роки . Спочатку за спільним рішенням адміністрації і профкому в ІНФОРМАЦІЯ_6 році йому на сім'ю була надана кімната НОМЕР_9, яка

3

складалась із однієї кімнати, а
потім в ІНФОРМАЦІЯ_9 році була виділена кімната НОМЕР_1,
яка складається із двох кімнат,
санвузлу та душевої. Перед укладенням договору купівлі-продажу КП «ББД» ніяких
попереджень, пропозицій щодо купівлі йому не направляв, а про те, що
було здійснено продаж частини гуртожитку, він узнав вже після укладення
договору, коли ОСОБА_2 принесла на підпис договір найму житла строком на 11 місяців,
який він відмовився підписувати. Вважає, що в результаті укладення договору
купівлі-продажу були порушені його житлові права, бо їм ніхто не запропонував
викупити свої кімнати. Крім цього, не було виконане рішення виконкому про передачу гуртожитку до комунальної
власності. Зустрічний позов про виселення не визнав, оскільки отримав
кімнату на законних підставах, відпрацював на підприємстві більше 10 років.

ОСОБА_8 - представник
позивача (відповідача) ОСОБА_1. за усною заявою, пояснив, що зміст договору
купівлі-продажу суперечить законодавству. На момент продажу гуртожиток
відносився до громадського житлового фонду, бо належав громадській організації - Федерації
профспілок України. ОСОБА_2 придбала 68/75
частин гуртожитку як фізична особа, у зв'язку з чим змінився статус
гуртожитку. На момент укладення договору між сім'єю ОСОБА_1 та колективним
підприємством «Бердянська будівельна дільниця» існував усний правочин на
використання житла, згідно з яким підприємство виділило кімнату НОМЕР_1, а
сім'я ОСОБА_1 проживали та оплачували комунальні послуги як наймачі, якщо не
житла, то майна. Те, що цей договір не був
укладений в письмовій формі, не є підставою для визнання цих
правовідносин недійсними. Вважає, що відповідно до ст. 822 ЦК України, ОСОБА_1
мав переважне право купівлі, отже житлові права його були порушені. В пункті 9.1 договору від ІНФОРМАЦІЯ_2 року зазначено,
що майно не перебуває в користуванні інших
осіб, хоча в гуртожитку проживали наймачі. Тому на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України договір
купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним. Крім цього, як підставою
визнання договору недійсним просив застосувати ст.ст.П, 13, 203,215, 218, 319,
777, 822 ЦК України, п.1,2 рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005
року. Щодо зустрічного позову про виселення сім'ї ОСОБА_1 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку,
просив в його задоволенні відмовити, оскільки підстави, зазначені в позові, не
передбачені чинним законодавством, а позов не містить посилання на норми права
як підставу для виселення. Просив застосувати строк позовної давності до
обставин вселення в гуртожиток, бо ОСОБА_2 не має права оспорювати дії
попереднього власника.

ОСОБА_16,
представник відповідача (позивача) ОСОБА_2. (за дорученням) позов прокурора в
інтересах ОСОБА_1. про визнання договору купівлі-продажу 68/75 частин
гуртожитку недійсним не визнала та підтримала зустрічний позов ОСОБА_2. до
ОСОБА_1., ОСОБА_6, ОСОБА_5.
про виселення без надання іншого житлового
приміщення, пояснивши при цьому, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року Президією Федерації профспілок
України було винесено постановуНОМЕР_2, згідно якої колективне підприємство
«Бердянська будівельна дільниця ФПУ» підлягає ліквідації, у зв'язку з чим була
створена ліквідаційна комісія. ІНФОРМАЦІЯ_11 року виконавчим комітетом
Бердянської міської ради було винесено рішення
НОМЕР_3, відповідно до п.4 якого Федерації профспілок України було дозволено оформити
право власності на гуртожиток по АДРЕСА_1 в м. Бердянську. ІНФОРМАЦІЯ_12 року
ФПУ було видано свідоцтво про право власності на зазначений гуртожиток із
зазначенням колективної форми власності.ІНФОРМАЦІЯ_13 року на підставі
протоколу НОМЕР_4 засідання ліквідаційної комісії   у зв'язку із значними затратами на

4

підготовку до передачі гуртожитку до
комунальної власності було прийнято рішення щодо реалізації гуртожитку по залишковій вартості. В договорі
купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, посвідченому
приватним нотаріусом ОСОБА_9., відображена інформація про наявність прав третіх осіб на відчужуємий об'єкт і про
відсутність договорів стосовно його користування.
Договір купівлі-продажу не може бути визнано
недійсним, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду відІНФОРМАЦІЯ_14 року по цивільній
справі НОМЕР_5, відповідно до якого договір купівлі-продажу
частини гуртожитку та дії нотаріуса були визнані дійсними, а постановою суду від ІНФОРМАЦІЯ_15 року встановлено, що
гуртожиток не підлягає прийняттю до комунальної
власності. ОСОБА_2 є приватним підприємцем з видом підприємницької діяльності - здача в найом житла. Особам, які станом
на ІНФОРМАЦІЯ_2
року проживали в гуртожитку, не могло бути
запропоновано придбати у власність кімнати, які вони займали з членами своїх
сімей, тому що об'єкт нерухомості
продавався як цілий комплекс. В ІНФОРМАЦІЯ_16році, згідно акту державної комісії, будівля по АДРЕСА_1 приймалась в
експлуатацію як гуртожиток на 400
місць жилої площі, а мешканці гуртожитку не були добросовісними наймачами. ОСОБА_2 в повному обсязі виконує функції
управляючої, балансоутримувача і житлово-експлуатаційної
організації, що підтверджується рішеннями суду про стягнення з мешканців заборгованості за
житлово-комунальні послуги. Вважає безпідставними доводи прокуратури, що
ОСОБА_2 не може здійснювати цей вид підприємницької діяльності, бо існує
свобода договору і підприємницької діяльності. Згідно Примірного положення про
гуртожитки, житло в них надається в тимчасове користування- на час роботи чи навчання, тому відсутня норма закону щодо
надання житла в гуртожитках в
безстрокове користування та безкоштовно. Житлові права мешканців не були порушені, оскільки функціональне
призначення будинку не змінилось.
ОСОБА_1 не є наймачем, бо у нього відсутній договір найму житла. Згідно його трудової книжки, він працював в
«Укркурортрембуд», звільнився за власним
бажанням. ОСОБА_1 двічі отримував кімнати, проте без спеціального ордеру та спільного рішення адміністрації та
профспілки, тобто з порушенням правил надання
житла в гуртожитках, що є підставою для виселення. На сьогоднішній час ОСОБА_1 має заборгованість 563,43 грн. за користування житлом. Просила відмовити в задоволенні позову про визнання договору
купівлі-продажу недійсним та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2. до
відповідачів про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала та пояснила, що їх
сім'я була поставлена в чергу в ПМК на
отримання житла, а в ІНФОРМАЦІЯ_6 році були
поселена до гуртожитку на законних підставах. Будинок гуртожитку був
збудований господарським способом для своїх
працівників. У зв'язку з його продажем були порушені їх права як наймачів житла. Просила відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні позову про їх виселення.

Відповідач ОСОБА_5. в судове засідання не з'явився, в своїй заяві від ІНФОРМАЦІЯ_17 року просив
розглянути справу за його відсутності.

Відповідач
-Федерація профспілок України в листі НОМЕР_6
від ІНФОРМАЦІЯ_18 року просила розглянути справу без
свого представника, направивши до суду письмові пояснення, в яких
заперечувала проти позовних вимог, вважаючи позов безпідставним, та мотивуючи тим, що угода купівлі-продажу 68/75 частин гуртожитку укладена законним власником гуртожитку,
права якого підтверджені свідоцтвом про право власності, та зареєстровані
належним чином в БТІ. Колективне

5

підприємство «Бердянська будівельна
дільниця» було створено ФПУ на базі колективної
власності Федерації, яка прийняла рішення щодо ліквідації підприємства, призначивши
ліквідаційну комісію. Спірний гуртожиток не віднесений законом до об'єктів
права власності, які не можуть знаходитись у власності громадян, тому продаж
його фізичній особі не суперечить чинному законодавству. Договір
купівлі-продажу було укладено у відповідності до вимог Цивільного кодексу
України, зокрема, з додержанням вимог ст.ст. 203, 209 ЦК України. Права третіх
осіб, в тому числі ОСОБА_1, не були порушені, оскільки умови, на яких вони
мешкають в гуртожитку, залишились незмінними для нового власника. Крім цього,
за рішення суду відІНФОРМАЦІЯ_14 року, де
ФПУ виступала відповідачем, договір визнано дійсним, а відповідно до ч.З ст.61
ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у іншій цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Тому
відсутні підстави для визнання договору недійсним, просили в задоволенні позову
відмовити.

Третя
особа-приватний нотаріус ОСОБА_9 в судовому засіданні
ІНФОРМАЦІЯ_19 року позов не визнала, пояснивши,
що при посвідченні договору купівлі-продажу нею були затребувані всі документи, які
вимагаються Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій. При оформленні
продажу були відібрані заяви від
співвласників гуртожитку про відмову від права привілеиної купівлі. Вважає статтю
777 ЦК України
декларативною, оскільки законодавством не визначено порядку захисту прав
наймача, наслідків порушення цих прав, та на кого покладено обов'язок перевірки
добросовісності наймача на відміну від порушення прав співвласників. Розділом 6 п.п.3.2.2 договору
передбачено обов'язок продавця попередити покупця про наявність прав третіх
осіб на відчужуємий об'єкт. Перевірка нотаріусом цього факту законодавством не
передбачена. При цьому тільки покупець має право поставити в суді питання щодо
недійсності договору в разі не попередження його продавцем про права третіх
осіб, самі ж треті особи такого права не мають, бо не є стороною в договорі.
Законодавством не передбачено заборон на продаж гуртожитків - це є об'єкт
нерухомості як і любий інший, в результаті продажу
цільове призначення гуртожитку не змінилось. Ніякого оману при укладенні договору
не було, сторони домовлялись між собою щодо умов, після укладення купівлі-продажу
ніяких претензій сторонами по угоді не пред'являлось.

В судове
засідання ІНФОРМАЦІЯ_20 року
ОСОБА_9. не з'явилась, в листі від ІНФОРМАЦІЯ_21р. просила розглянути справу
без її участі у зв'язку із завантаженістю в роботі.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до
наступного висновку.

В судовому
засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між
Федерацією профспілок України та ОСОБА_2., посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_2 року приватним
нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_9, на праві
приватної власності ОСОБА_2 належить 68/75
частин гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_1 в м.Бердянську, що
підтверджується копією договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, витягу
про реєстрацію права власності на нерухоме майно від ІНФОРМАЦІЯ_22 року, акту
НОМЕР_7 прийому-передачі об'єкту до договору купівлі-продажу від
ІНФОРМАЦІЯ_23року

Згідно ст. 48 Статуту
Федерації професійних спілок України -
ФПУ є власником   майна, набутого в
порядку правонаступництва, за рахунок членських

6

внесків,
доходів від господарської діяльності підприємств, установ, організацій, заснованих на власності профспілок, майна, переданого
державою, юридичними чи фізичними особами, а також придбаного за договорами
цивільно-правового характеру та на інших
підставах, не заборонених законодавством. Майно та кошти ФПУ є колективною власністю членів профспілок,
розпорядження якою здійснюють виборні органи ФПУ відповідно до Статуту.

Згідно п.п.13, 20 ст. 38 Статуту Президія ФПУ має право приймати рішення про ліквідацію підприємств, а також про списання,
передачу, перерозподіл, обмін, реалізацію майна підприємств в межах і порядку,
зазначених Радою.

Відповідно до постанови Президії Федерації професійних спілок України від 16.03.2003р. № П-4-15 "Про ліквідацію колективного
підприємства "Бердянська будівельна дільниця ФПУ", у зв"язку зі
збитковою фінансово-економічною діяльністю
підприємства прийнято рішення щодо його ліквідації та утворена ліквідаційна
комісія, на яку покладені повноваження щодо управління підприємством та ведення його фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано ІНФОРМАЦІЯ_12р. виконавчим комітетом Бердянської міської
ради, власником гуртожитку є ФПУ, балансоутримувачем -
колективне підприємство "Бердянська будівельна дільниця ФПУ».

Відповідно до ст.ст.105,110 ЦК України - з моменту призначення ліквідаційної комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

ІНФОРМАЦІЯ_2р.-
Федерація професійних спілок України в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 68/75частин гуртожитку за
адресою м. Бердянськ, АДРЕСА_1, і цей договір купівлі-продажу був засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9, реєстраційний НОМЕР_8, що підтверджується копією цього договору. В склад цієї
частини входить і кімната НОМЕР_1 в якій проживає
ОСОБА_1 та члени його сім'ї.

Згідно ст. 2 Примірного
положення про гуртожитки, затвердженого Постановою
Ради Міністрів Українською РСР від 03.06.1986р. № 208, - гуртожитки призначаються для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або
навчання.

Згідно ст. 15 Примірного
положення про гуртожитки- жила площа в гуртожитку
не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом.

Згідно ч. 2 ст. 777 ЦК України - наймач, який належно виконує свої
обов"язки за договором найму, у разі продажу
речі, переданої в найм, має переважне право перед іншими
особами на її придбання.

Відповідно до ч. 2 ст. 822 ЦК України- у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право
на його придбання.

Посилання прокурора, позивача та представника позивача на порушення ст. ст.
777,
822 ЦК України при укладанні спірного
договору купівлі-продажу 68/75 частин гуртожитку є безпідставними, бо ОСОБА_1 з членами сім'ї поселявся в гуртожиток тимчасово, на період роботи на підприємстві в
Бердянському ПМК "Укркурортрембуд", де він
працював з ІНФОРМАЦІЯ_24р. по ІНФОРМАЦІЯ_8рік, і не набув статусу наймача житла, бо договір найму житла в гуртожитку не укладається
і не був укладений, оскільки, відповідно до п.38
Примірного положення про гуртожитки, громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні,

7

вносять плату
за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків
державного і громадського житлового фонду, а тому суд
приходить до висновку, що позивач не є наймачем житла і не має
переважного права на придбання об'єкту нерухомості, який продається. Крім того, гуртожиток продавався
єдиним об"єктом, а не по кімнатам. Співвласники іншої частини гуртожитку: ОСОБА_3, ОСОБА_11., ОСОБА_10, ОСОБА_12, виробничо-комерційне
підприємство "Лактон" від
свого переважного права, передбаченого ст.362 ЦК України, на придбання 68/75частин гуртожитку відмовилися, що
підтверджується копіями їх заяв.

Суд також не приймає до уваги твердження представника позивача про порушення його прав через невірне зазначення в п.9.1
договору інформації про відсутність будь-яких договорів
щодо відчуження та користування іншими особами, тому що в судовому засіданні не
надано доказів про наявність таких договорів, і насамперед,
договорів найму.

Відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній, господарській чи адміністративній
справі, яке вступило в законну силу, не доказуються при розгляді інших справ, в
яких приймають участь ті ж особи чи особа, у відношенні
якого встановлені ці обставини.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від ІНФОРМАЦІЯ_14р. спірний договір купівлі-продажу 68/75частин
гуртожитку від ІНФОРМАЦІЯ_2р., укладений між відповідачами, не був визнаний недійсним за позовом ОСОБА_13, який також зазначав однією з підстав визнання договору
купівлі-продажу недійсним порушення вимог ст. 777, 822ЦК України.

Посилання позивача на те, що
фізична особа не наділена правом мати у

приватній власності гуртожиток та
здійснювати підприємницьку діяльність з його

використанням,     суд            вважає             таким,              що            суперечать               ст.41

Конституції України, ст. 4 Закону України «Про власність». Крім цього, спірний гуртожиток не віднесений законом до об'єктів права
власності, які не можуть знаходитись у власності громадян,
тому продаж фізичній особі не суперечить законодавству.

Прокурор, позивач та представник в обґрунтування позову посилаються на порушення ст.9 ЖК України щодо безстрокового користування
громадянами жилим приміщенням, одержання житла у
власність, проте їх твердження суперечать ст. 127 ЖК України, п.2 Примірного положення про гуртожитки, відповідно до яких
гуртожитки призначаються до проживання робітників, службовців, студентів та учнів, та інших громадян на період роботи і навчання.
Щодо посилання на інші статті Житлового кодексу України та Цивільного
кодексу України, на ч.2 ст. 15 Закону України «Про
власність», суд вважає їх безпідставними і такими, що не можуть прийматись до уваги через невірне тлумачення змісту
правових норм, які не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Твердження щодо наявності змови та оману при укладенні договору
купівлі-продажу, порушень ст. 659 ЦК України, суд вважає спростовуються
поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_9.,
представника відповідача ОСОБА_14., яка підтвердила, що
ОСОБА_2 знала про проживання мешканців у гуртожитку,
копією самого договору, в якому в розділі 6 п.п. 3.2.2. зазначені обов'язки
продавця попередити покупця про права третіх осіб. Крім цього, посилання позивача на дану обставину є
неспроможним, оскільки в разі порушення

і-

8

ст. 659 ЦК України, право вимоги щодо зниження ціни договору чи розірвання договору
купівлі-продажу належить покупцю.

Таким чином, суд вважає, що договір купівлі-продажу було укладено з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а тому
підстав для визнання договору недійсним відповідно до
ст.ст.203, 215 ЦК України, не вбачається.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про виселення відповідачів із кімнати 82 гуртожитку, суд вважає їх також
безпідставними та необгрунтованими.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1. у зв'язку з трудовими відносинами з ІНФОРМАЦІЯ_7р. по ІНФОРМАЦІЯ_25р.
в Бердянській ПМК «Укркурортрембуд» на склад сім'ї із 4 чоловік в ІНФОРМАЦІЯ_6 році була
виділена кімната НОМЕР_9, а в ІНФОРМАЦІЯ_9 році- кімната НОМЕР_1 в гуртожитку ПМК по АДРЕСА_1 в М.Бердянську. В теперішній час в кімнаті НОМЕР_1
зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 ОСОБА_6-дружина, ОСОБА_5.-син. Вказані обставини підтверджуються довідкою ПП ОСОБА_2., копіями
паспортів відповідачів, копіями форми
НОМЕР_10, копією трудової книжки ОСОБА_1., копією листа начальника ПМК ОСОБА_3 та голови постройкому
ОСОБА_15. голові міської ради народних депутатів від ІНФОРМАЦІЯ_26 р.

Згідно ст. 47 Конституції України, ст.9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що до теперішнього часу статус гуртожитку не змінився, питання про його переведення в житловий будинок не
вирішувалось.

Відповідно до ч.2 ст. 132 ЖК України, п.п.2 п.40 Примірного
Положення про гуртожитки, працівники підприємств,
установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в
зв'язку з роботою, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення дисципліни або вчинення злочину.

Із трудової книжки ОСОБА_1. вбачається, що він в Бердянській ПМК «Укркурортрембуд» працював з ІНФОРМАЦІЯ_7 року по ІНФОРМАЦІЯ_25 року , тобто більше десяти років.

Згідно до ст. 125 п.2) ЖК України без надання іншого
жилого приміщення у випадках, визначених у ст. 124 ЖК України, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що
надали їм службове жиле приміщення, не менше як десять
років. Відповідно до п.п2) п.41 Примірного положення про гуртожитки з гуртожитку без надання іншого житлового
приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві,
установі, організації, що надала їм жилу площу в
гуртожитку, не менш як десять років. Таким чином, ОСОБА_1 з сім'єю не може бути виселений із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, яке згідно п.43 Примірного
положення про гуртожитки та ч.4 ст. 132 ЖК України, повинно
відповідати вимогам ст. 114 ЖК України. При цьому суд також приймає до уваги, що ОСОБА_1 з сім'єю у складі 4-х чоловік
вселився до гуртожитку в ІНФОРМАЦІЯ_6 році, звільнився за власним бажанням в
ІНФОРМАЦІЯ_8 році, що свідчить про те, що строки позовної давності
щодо законності вселення, про виселення в зв'язку з звільненням за власним бажанням сплили, питання про їх поновлення
позивач не ставив. До того ж, попередній власник
гуртожитку визнавав законність вселення відповідачів, їх права ним
не оспорювались у встановленому законом порядку.

9

Суд приймає до
уваги, що перелік підстав для виселення із гуртожитків, які зазначені в ст. 132
ЖК України, п.п 40-44 Примірного положення про гуртожитки є вичерпним, не
містить інших підстав, на які посилається позивач, зокрема, невнесення плати за
користування жилим приміщенням. Стверджуючи, що відповідачі порушують права
власника ОСОБА_2. щодо користування належним їй майном, в їх обґрунтування
позивачем не надано ніяких доказів.

За таких
обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2. до відповідачів щодо виселення
без надання іншого житлового приміщення не ґрунтуються на законі та не
підлягають задоволенню.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,
60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст.41, 42, 47 Конституції України, ст.ст. 9, 125, 127,132 ЖК України,
п.п.2, 40-44 Примірного
положення про гуртожитки, ст.ст.4, 48
Закону України «Про власність», ст. 105,110,203,215,237,
241, 319, 325, 362, 777,822 ЦК України ,
суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в
задоволенні позову Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Федерації професійних спілок України , треті особи-член ліквідаційної комісії ОСОБА_3, приватний
нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання
недійсним і таким, що підлягає скасуванню, договору купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_274 року 68/75 частин
гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 в м. Бердянську Запорізької області

Відмовити в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про
виселення без надання іншого житлового приміщення із кімнати НОМЕР_1 гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1 в м. Бердянську Запорізької області.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду:                  З.П.Пустовіт