Справа № 22ц -
97/07                                                     Головуючий у 1 інстанції Невар О.В.
Категорія: 18                                                                    Доповідач
____________ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ__________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року                                                                                                         місто Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого Шевчук Л.Я.

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.

при секретарі Матюхіній О.Г.

з участю позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Маневицького районного суду від 11 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

1
серпня 2006 року
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із позовної заяви ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на заставлене майно їй
стало відомо про наявність нотаріально посвідченого договору позики від ІНФОРМАЦІЯ_1, за яким вона
позичала у відповідача 25.000
грн., заключивши в забезпечення вказаного договору договір іпотеки,
предметом якого є належний їй на праві приватної власності АДРЕСА_1. Просить
цей договір визнати недійсним, оскільки він суперечить положенням ст.47
Конституції України, ст.ст.З, 71,
203, 215, 216, 224, 233 ЦК України, ст.ст. 150,
155, 156, 160 ЖК України, так як при укладенні договору позики,
забезпеченого іпотекою, не було угоди її дітей на відчуження житлового будинку,
вказаний правочин вона не підписувала і не могла підписати його із-за
перебування, в цей час, в м.Києві на продуктовій виставці-ярмарці. Недійсним є
правочин із-за невідповідності вартості будинку сумі позики і сам правочин не
спрямований на реальне настання правових наслідків вказаних у ньому, так як
перед укладенням його не були виготовлені документи на земельну ділянку, на
якій розміщений предмет іпотеки -
житловий будинок.

2

Рішенням
Маневицького районного суду від 11
грудня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій
апеляційній скарзі позивач, покликаючись на незаконність рішення із-за
недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, просила
скасувати оскаржуване нею рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали
апеляційну скаргу з підстав наведених в ній, просять рішення суду скасувати як
незаконне і ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач
ОСОБА_4 апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить відхилити її а рішення
місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Судом з
письмових матеріалів справи (а.с. 9),
оглянутої нотаріальної справи, показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між
сторонами був укладений та нотаріально посвідчений договір позики за умовами
якого ОСОБА_1 брала в борг у ОСОБА_4 25.000
грн. та забезпечувала виконання зобов'язань договором іпотеки, предметом якої
був належний їй на праві приватної власності АДРЕСА_1.

Вказаний
правочин ОСОБА_1 просить визнати недійсним із-за невідповідності його вимогам
закону та неможливості його укладення сторонами у зв'язку з перебуванням її з 8 по 10 липня 2004 року у м.Києві,
що стверджується письмовими доказами (а.с. 16-19).

Згідно ч.І ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з
наведених вимог закону та встановлених обставин справи, суд першої інстанції,
відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог виходив з того, що позивач
не довела факту укладення з ОСОБА_4 іншого правочину крім того, що оспорюється
нею. Доводи про неукладення зазначеного правочину спростовується, крім показів
зазначених свідків і письмових матеріалів, показами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
записами в реєстрі реєстрації вчинення нотаріальних дій Маневицької
держнотконтори, матеріалами нотаріальної справи, матеріалами перевірок з
постановами про відмову в порушенні кримінальної справи, проведених по заявах
ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_10 в правоохоронні органи щодо неправомірних дій її
бувшого чоловіка ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_4 стосовно належного їй на праві
приватної власності житлового будинку та технічної документації на нього.

Крім того, в своїх зверненнях в
правоохоронні -органи 8.12.2005
року та 17.03.2006 року
позивач вказувала на наявність договору позики, укладеного з

З

ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_5 в якому, як вона
вказувала, виступала поручителем і який укладався саме в цей час в Маневицькій
держнотконторі.

Зазначеними обставинами справи спростовуються доводи і докази ОСОБА_1 про
перебування її, в цей час, у м.Києві. Також ці письмові матеріали не можуть
бути беззаперечним доказом неможливості знаходження позивача в нотаріальній
конторі та укладення оспорюваного нею правочину.

Виходячи з кола
осіб, які були і могли бути присутніми при вчиненні правочину, неможливості
встановлення, що підпис в ньому належить або не належить позивачу, неможливості
подання позивачем доказів про вчинення іншого правочину, де вона виступала
поручителем, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, прийшов до
правильного висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову та постановив
рішення з додержанням норм процесуального і матеріального права, посилання на
які є в рішенні суду.

Інші доводи
апеляційної скарги про недійсність паспорта позивачки при укладенні правочину
не спростовують правильності висновків суду і були предметом дослідження судом
першої інстанції.

Отже, рішення постановлено з додержанням вимог закону, підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Маневицького районного суду від 11
грудня 2006 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.