Справа № 2 -176/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06
лютого  2007 р.
Індустріальний   районний   суд

м.
Дніпропетровська

у складі:              головуючого судді -  Слюсар Л.П.

при секретарі
-  Олексенко М.В.

за участю
прокурора  Кондратова О.Г.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську  цивільну

справу  за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус

Дніпропетровського     районного нотаріального округу
ОСОБА_4  про

визнання
заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ
:

У липні 2006 року позивач  звернувся до Індустріального районного  суду з

позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третя
особа приватний нотаріус Дніпропетровського
районного нотаріального

округу
ОСОБА_4  про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування

своїх
вимог в позовній заяві і в ході судового засідання позивач посилався на

те,
що  15 липня 2003 року його батько
ОСОБА_5 склав

заповіт,
відповідно до якого він заповідав йому всю належну йому частину

квартири
АДРЕСА_1.  Даний

заповіт
був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 16 липня 2003 року

приватним
нотаріусом ОСОБА_4був посвідчений новий
заповіт,  відповідно до

якого  ОСОБА_5
заповідав всю належну йому частину квартири АДРЕСА_1 в рівних
частках  ОСОБА_2, ОСОБА_3 і йому.  Батько від

підписання
заповіту відмовився. В зв'язку з чим для підпису заповіту була

запрошена
сусідка  ОСОБА_6.  Відмова від підпису заповіту

нотаріусом
була мотивована паралічем правої  руки,
однак факт параліч правої

руки
не відповідає дійсності.  ОСОБА_5  був інвалідом

першої
групи, із діагнозом : ампутаційна культі
верхньої третини лівого

стегна,
астено-невротичний синдром, хронічний піелонефріт і за станом здоров'я

потребував
постійного догляду.  Вважає, що внаслідок
збігу  тяжких обставин,

під
психологічним впливом   зі сторони
відповідачів, оскільки вони могли

відмовити  батьку в
елементарній допомозі,  ОСОБА_5
примусили скласти

заповіт
16.07.2003 року.   ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Представник
позивача підтримала позовні вимоги та просила суд позов

задовольнити.  Вважає, що саме  під впливом психологічного тиску  ОСОБА_5

склав
другий заповіт.

Відповідачка  ОСОБА_2
позовні вимоги не визнала. Просила в задоволені

позову
відмовити.  Суду пояснила, що її
чоловік  склав другий заповіт,  щоб

було
всім порівну і ніякого психологічного тиску на нього не було.  Навпаки

позивач  тиснув на батька і батько його боявся.

Відповідачка
ОСОБА_3  позовні вимоги не визнала.
Просила в задоволені

позову
відмовити. Вказала, що батько виразив свою волю, написавши другий

заповіт.  Дійсно батько дуже хворів, був інвалідом першої
групи, в нього не

було
однієї ноги. В нього був параліч рук.

Приватний
нотаріус ОСОБА_4   просив суд в
задоволені позову відмовити. Суду

пояснив,  що
він    двічі посвідчував
заповіти  на дому.  Заповіти

посвідчував  у відповідності до чинного законодавства
України: Закону “ Про

нотаріат”  та “Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами

України”.  І перший і другий заповіт  ОСОБА_5 надавав особисто

Сумнівів
щодо дієздатності ОСОБА_5 у нього не
виникало.  Перший раз

15.07.2003
року  до нього звернувся ОСОБА_1 з
проханням приїхати в

квартиру
АДРЕСА_1 до його хворого

не
ходячого батька ОСОБА_5 Приїхавши  в  квартиру, побачив ОСОБА_5 лежачим в
ліжку.   В квартирі був складений заповіт
і підписаний

заповідачем.   Наступного дня прийшла дочка  ОСОБА_5і передала прохання

батька
знову  приїхати.    В розмові
ОСОБА_5 сказав, що його мучить

совість,
що він заповів свою частину квартири сину, який дуже рідко його

навідує  і йому соромно перед своїми рідними, з якими
він проживає. Тому

вирішив
скласти новий заповіт і заповідати всім порівну.  Сказав, що став себе

почувати
гірше, і не зміг розписатися, було зіпсовано бланк,   тоді була

запрошена
сусідка, яка і розписалася в заповіті.

Суд,
вислухавши сторони,  свідків,   вивчивши матеріали справи,  вважає, що

позовні
вимоги  ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

Як встановлено в ході судового
розгляду,   ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження,  на праві спільної власності
на підставі

свідоцтва
про право власності на житло, виданого 21.05.1997 року

Дніпропетровським
міськвиконкомом за НОМЕР_1 належала квартира АДРЕСА_1 (  а.с. 25 ).
15 липня  2003

року  ОСОБА_5 склав заповіт , відповідно до
якого  він

заповідав
всю належну йому частку квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_1 ( а.с.

4).   16.07.2003 року  ОСОБА_5
склав на дому заповіт ,

відповідно
до якого  на випадок смерті зробив таке
розпорядження:   належну

йому
частку квартири АДРЕСА_1  в рівних
частках  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_1 ( а.с.5).

Відповідно
до свідоцтва про смерть від 10.03.2004 року
ОСОБА_5 помер по причині
розповсюджений атеросклероз ІНФОРМАЦІЯ_1 року (

а.с.6).

Суд
не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що  заповіт від

16.07.2003
року було складено ОСОБА_5 під впливом тяжких обставин та

під
психологічним впливом зі сторони відповідачів, оскільки це спростовується

як
показаннями  приватного нотаріуса
ОСОБА_4, який посвідчував заповіт так і

показаннями
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9

Так
свідок ОСОБА_7, розповів про те, що ОСОБА_5

розповів
про те, що  він склав заповіт на сина,
але вирішив його змінити, і сам

по
своїй волі написав другий заповіт.

Свідок  ОСОБА_6 , сусідка,  розповіла про те, що 16 липня  біля двох

годин
дня вона прийшла додому із роботи, зателефонували в двері, коли вона

відкрила
двері, то на порозі стояла ОСОБА_3,
яка  попросила її

прийти
до батька.   Коли вона прийшла, то їй
ОСОБА_5 сказав, що хоче

написати
заповіт на свою частину квартири на трьох, але не може підписати, один

бланк
уже був зіпсований, та просив її підписати заповіт.   Нотаріус прочитав

заповіт  і вона його підписала, про заповіт від 15
липня 2003 року свідок

нічого
не знала.

Свідок   ОСОБА_9, сусідка, розповіла про те, що їй
сказав ОСОБА_5 що він спочатку написав заповіт на сина, а потім виправив
помилку. ОСОБА_5 хворів ще до 13 липня 2003 року .

Суд не може прийняти до уваги показання   свідка
ОСОБА_10 брата

померлого,
оскільки він  путався в показаннях.

Згідно
до ст.57 ЦК України ( в редакції 1963 року) угода,  укладена
внаслідок

обману,
насильства, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою

стороною,
а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай

невигідних
для себе умовах внаслідок збігу  тяжких
обставин, може бути визнана

недійсною.

Таким
чином, оцінюючи всі докази по справі  суд
вважає, що позовні вимоги

ОСОБА_1
не  знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні і

задоволенню
не  підлягають .

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи  не інакше

як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього

Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших

осіб,
які беруть участь у справі.

Керуючись: постановою  Пленуму Верховного суду України  від 28.04.1978

року
№3 ( зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992 року №13 та від

25.05.1998
р. № 15) “ про судову практику в справах про визнання угод

недійсними”
ст. 57, 545  ЦК України ( в редакції 1963
року)  , ст.ст.3, 11, 15

,
58, 59,60,  212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову     ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може  бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк, з дня

проголошення
рішення, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги,   або без
подання заяви про апеляційне

оскарження,
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя

Л.П. Слюсар