У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 січня 2007 року                                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Гнатенка
А.В.,

суддів:                 Гуменюка В.І.,             Косенка В.Й.,

Григор'євої
Л.І.,           Данчука В.Г., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Евіс-авто» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2003 року ОСОБА_1. звернувся
із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Евіс-авто» про
відшкодування шкоди в сумі 4618 грн., посилаючись на те, що між ним та
відповідачем був укладений договір схову, згідно з яким він зберігав належний
йому на праві власності автомобіль ГАЗ-3110 д.н. НОМЕР_1 на автостоянці відповідача
по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві. В ніч з 20 на 21 березня 2003 року невідомі особи
викрали з автомобіля СД програвач, посилювач, маршрутний комп'ютер, лампу-фару,
балонний ключ.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 9 січня 2004 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 18 березня 2004 року рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 9 січня 2004 року скасовано і ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить
скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом скасоване судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної
інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1. та ТОВ «Евіс-авто»
був укладений договір схову. Оскільки ТОВ «Евіс-авто» не забезпечило збереження
майна позивача, відповідно до ст.ст. 418, 419 ЦК України 1963 року з нього
стягнуто вартість викраденого майна.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що 20 березня 2003 року
ОСОБА_1., передаючи автомобіль на стоянку, повинен був надати черговому
переліку предметів, які знаходяться у салоні автомобіля, але не входять у
комплект обладнання і приладів, передбачених заводом - виготівником. Оскільки
викрадені з автомобіля позивача речі не входять у комплект приладів,
передбачених заводом - виготівником, то відповідно до положень пункту 25 Правил
зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, ТОВ «Евіс-авто» не
несе відповідальності за їх збереження.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач у порушення вимог пункту 25 Правил зберігання транспортних засобів
на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22
січня 1996 року № 115, не ознайомив позивача під розписку із вимогами
зазначених Правил.

Крім того, суд першої інстанції
правильно виходив з положень ст.ст. 418, 419 ЦК України 1963 року, відповідно
до яких ТОВ «Евіс-авто» як організація, для якої схов є статутною діяльністю,
несе підвищену відповідальність за втрату, недостачу і пошкодження майна.

Судом першої інстанції встановлено, що
речі, на які вказує позивач, були встановлені стаціонарно у його автомобілі, і
викрадені 21 березня 2003 року невідомими особами з платної стоянки ТОВ
«Евіс-авто».

Враховуючи викладене суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідальність має нести
ТОВ «Евіс-авто», оскільки зазначеними предметами був укомплектований автомобіль
позивача, про що він довів у судовому засіданні.

Підстави вважати обґрунтованим рішення
апеляційного суду відсутні.

За таких обставин рішення апеляційного
суду Миколаївської області підлягає скасуванню, а рішення місцевого суду
залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської
області від 18 березня 2004 року скасувати і залишити в силі рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 січня 2004 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 В.І.
Гуменюк

Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко