Справа
№ 22-Ц-81/07                   Головуючий
категорія 19                                            Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРЇНИ

13 лютого 2007 року
м. Луцьк

Колегія судової палати у цивільних справах апеляційного
суду

Волинської області в
складі:

головуючого судді                           Стрільчука В.А.

суддів                                                 Карпук А.К., Здрилюк О.І.

при. секретарі                                     Губа рик
К.А..

участю

представників позивача                  ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства
„Луцьке ремонтно-транспортне підприємство" про стягнення неодержаних
доходів

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду від ЗО листопада 2006 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом
покликаючись на те, що 31
січня 2000 року між
ним та відповідачем ВАТ „Луцьке РТП" укладено договір оренди земельної
частки-паю, розміром 2.64
кадастрових гектарів, строком на 5
років.

У червні 2001
року йому видано  Державний акт на
право приватної власності на указану земельну ділянку, а у серпні 2005 року проведено
винесення меж земельної ділянки в натурі.

У зв"язку з самовільним зайняттям земельної ділянки
йому було заподіяно шкоду у вигляді неодержаних доходів в розмірі 14617 грн. 96 коп. виходячи із
вартості та врожайності зерна у Луцькому районі, які він просив стягнути з
відповідача у його користь. Також просив відшкодувати йому добові та витрати,
пов"язані із проїздом його представника у судове засідання у сумі 612.65 грн.

2

Рішенням Луцького міськрайонного суду від ЗО листопада 2006 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ „Луцьке РТП" в користь ОСОБА_3
3009 грн. 16 копійок
неодержаних доходів та 51
грн. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач
просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному
обсязі, у зв"язку з неправильним застосуванням норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, які
суд вважав доведеними.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а
рішення Луцького міськрайонного суду від 30
листопада 2006 року до
скасування у частині відмови у стягненні судових витрат, пов"язаних з
явкою представника позивача до суду та ухваленням нового рішення у цій частині
позовних вимог.

Вирішуючи спір на підставі ст. 125 Земельного
Кодексу України, ст. 1214
ЦК України, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про
безпідставність використання відповідачем земельної ділянки, належної ОСОБА_3
та вірно визначив розмір неодержаного доходу виходячи із врожайності зернових у
даному господарстві та вартості зерна, відчужуваного даним господарством.

Разом з тим, суд помилково дійшов до висновку про
відсутність підстав для відшкодування витрат, пов"язаних з явкою
представника позивача до суду.

Статтею 79
ЦПК України визначено поняття судових витрат, до яких, крім інших,
віднесено витрати сторін, пов"язані з явкою до суду.

Відповідно до ч. 2
ст. 85 ЦПК
України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові
сплачуються іншою стороною добові, а також компенсація за втрачений заробіток
чи відрив від звичайних занять. Стаття 88 цього Кодексу передбачає
пропорційність розподілу судових витрат відповідно до розміру задоволених
позовних вимог.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 „Про норми
відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон"
встановлено виплату добових у розмірі 25
грн. на добу.

Відповідно до п. 1.5
Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон,
Затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 з послідуючими
змінами, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 31 березня 1998 року за № 218/2658, при відрядженні
працівника строком на один день або в таку місцевість, звідки працівник має
змогу щоденно повертатися до місця постійного проживання, добові
відшкодовуються як за повну добу.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача
ОСОБА_2 прибувала у місто Луцьк із села Чаруків Луцького району для участі у 19 судових
засіданнях, та подала проїздні квитки на суму 61 грн.

Враховуючи, що судом задоволено 20,8 відсотка
заявлених позовних вимог, пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає
стягненню з відповідача ВАТ „
Луцьке РТП" в користь позивача 111
грн. 49 копійок
добових та витрат на проїзд представника позивача. /25 грн. х 19 + 61 грн./ х 20.8%= 111.49 грн./ а також
судовий збір в розмірі 51
грн., всього 166 грн. 49 коп.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на Законі.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 663 „Про норми
відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон" , п. 1.5 Інструкції про
службові відрядження в межах України та за кордон, Затвердженої Наказом
Міністерства фінансів України від 13
березня 1998 року № 59 з послідуючими
змінами, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 31 березня 1998 року за № 218/2658, керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 30 листопада 2006 року в частині
відмови у стягненні судових витрат, пов"язаних з явкою представника
позивача до суду скасувати та ухвалити нове рішення у цій частині позовних
вимог.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство" в користь ОСОБА_3 166 грн. 49 копійок судових
витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Луцьке
ремонтно-транспортне підприємство" в користь ОСОБА_3 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи апеляційним судом Волинської
області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу
набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді