Справа № 2-206
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2007 р.                               Стахановський
міський суд Луганської області

у складі :

головуючого: судді     ШАРГАРОВСЬКОЇ
В.І.

при секретарі                 СКРИПНИК Г.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стаханові справу за позовом
ОСОБА_1 до комунального підприємства «Стахановське ТТУ» про стягнення
заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати
заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Стахановського міського суду
Луганської області із позовом до

відповідача про стягнення заборгованості по заробітній
платі, компенсації за порушення

строків виплати заробітної плати,
вихідної допомоги, моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він працював на
підприємстві відповідача з 03.12.2004
р. по 19.09.2005 р.
Звільнився за власним бажанням, т.я. на підприємстві не виплачувалася заробітна
плата. При звільненні йому не була виплачена заборгованість по зарабітній платі
в сумі 1695,66 грн.
Заборгованість утворилася в період з червня 2005 р. по вересень 2005
р. і не виплачена по теперішній час. Просить стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в сумі 1695,66
грн., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 105,15 грн., вихідну
допомогу в сумі 1076 грн. та
моральну шкоду в сумі 5876,81
грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі і суду надав пояснення, які повністю співпадають з
доводами, викладеними в позовній заяві. Проосить позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Представник
відповідача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково і суду
повідомив, що підприємство дійсно має перед позивачем заборгованість по заробітній
платі, яку визнає у повному обсязі в
сумі 1695,66 грн.
Також підприємство визнає вимоги позивача про нарахування та сплату компенсації
за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 105,15 грн. Суму
вихідної допомоги не визнає, т.я. позивач був звільнений за власним бажанням, а
не на підставі ст. 36 Кодексу
законів про працю України, тому ,
на думку, представника відповідача, вказана вихідна допомога не ' повинна бути
стягнута на користь позивача. Моральну шкоду, зазначену в сумі 5876,81 грн. визнає
частково в сумі пред'явленої вихідної допомоги, т.я. підприємство знаходиться у
скрутному матеріальному становищі, субвенція на покриття витрат підприємства по
перевозкам пільгової
категорії громадян, державою не відшкодовується, що позбавляє підприємство
можливості своєчасно сплачувати заробітну плату працівникам. Просить позов
задовольнити частково, в частині визнаних відповідачем позовних вимог.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що її чоловік, який

є позивачем по справі дійсно працював на
підприємстві відповідача. В вересні 2005 р. він

звільнився з підприємства ,
т.я. підприємство не виплачувало своєчасно заробітну плату і

утворилася заборгованість по заробітній платі. У зв'язку з відсутністю
коштів родина

опинилася у скрутному матеріальному становищі, не мала змогу придбати ліки,
зробити

заготовку на зиму.

Заслухавши пояснення сторін, показанія свідка, дослідивши
письмолві докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд
приходить до наступних висновків:

відповідно до ст. 116
Кодексу законів про працю України при звільненні працівника, виплата всіх
сум, призначених йому при звільненні, проводиться в день його звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 03.12.2004 р. по 19.09.2005 р. знаходився з
відповідачем в трудових відносинах, що підтверджено копією трудової книжки ( а.с. 15-16 ). В день
звільнення позивача відповідач не виплатив йому заборгованість по зарабітній
платі в сумі 1695,66 грн.,
яка підтверджена документально (а.с 3-4
). Таким чином вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості по
заробітній платі в сумі 1695,66
грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 р. підприємства,
установи та організації всіх форм власності та господарювання, які своєчасно не
виплатили своїм робітникам заробітну плату, повинні в обов'язковому порядку під час виплати цієї заборгованості
нараховувати робітникам компенсацію втрати частини заробітної плати в
зв'язку з порушенням термінів її виплати. В судовому засіданні встановлено, що
відповідач своєчасно не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі,
тому вимоги позивача про нарахування та стягнення з відповідача компенсації за
порушення строків виплати заробітної плати є обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі. Розрахунок компенсації проведено у відповідності
до Закону ( а.с. 17-18
).

На підставі ст. 44 Кодексу
законів про працю України при припиненні трудового договору в наслідок порушення
власником або уповноваженим ним органом законодавства
про працю, умов колективного чи трудового договору з цих питань ( ст. 38 і 39 ) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі,
передбаченому колективним договором, але не менш тримісячного середнього
заробітку. Згідно з положенням ч. 1
ст. 115 Кодексу
законів про працю України заробітна плата виплачується працівникові регулярно в
робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів
на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Як
було зазначено вище, у відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи,
організації проводиться в день звільнення. В судовому засіданні встановлено, що
відповідач не регулярно виплачував позивачу заробітну плату у зв'язку із чим у
позивача утворилася заборгованість по заробітній платі. В день звільнення , тоб - то 19.09.2005 р,. відповідач
не виплатив позивачу усі суми, які йому належали від підприємства. Представник
відповідача підтвердив, що умовами колективного договору комунального
підприємства «Стахановське ТТУ» передбачені пункти щомісячної виплати ( два рази на місяць ) заробітної плати, та проведення повного розрахунку з працівником на час
його звільнення. Таким чином відповідач під час звільнення позивача порушив
вимоги законодавства про працю та умови колективного договору у зв'язку із чим
вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього
заробітку є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розрахунок вихідної допомоги проведено у відповідності до Закону ( а.с. 4, 18 ).

На
підставі ст. 237-1 Кодексу
законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвело до моральних страждань, втрати
нормальних

життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В
судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з порушенням відповідачем норм законодавства про працю в частині несвоєчасної
виплати заробітної плати, були порушені законні права позивача на
щомісячне, два рази на місяць, отримання заробітної плати, останній був
вимушений прикласти додаткових зусиль для організації свого життя та життя
своєї родини, шукаючи грошові кошти, щоб забезпечити свою родину самим необхідним для задоволення щоденних потреб, що
підтверджує, перенесені ним моральні страждання. Але враховуючи
матеріальний стан підприємства, той факт, що воно не є прибутковим, суд вважає
за необхідне вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди
задовольнити частково, в сумі 1500
грн.

Відповідно до положень ст.367 ч.1
п.2 ЦПК України виплати заборгованості по заробітній платі, але не більш
ніж за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

На підставі ч.1.3 ст. 82 ЦПК України,
враховуючи майновий етан відповідача суд вважає за необхідне судові витрати по
справі віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 44,
115, 116, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 34 Закону України « Про оплату праці», Постановою
Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 г., ст. 10, 11, 30, 82 ч.1,3, 212-215, 224-228 ЦПК
України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з комунального підприємства «Стахановське ТТУ» на користь ОСОБА_1:

-заборгованість по заробітній платі в сумі 1695,66 грн.;

-компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 105,15 грн.; -вихідну допомогу в сумі 1076 грн.; -моральну шкоду
в сумі 1500 грн., а всього в сумі 4376,81 грн.

Присуджені ОСОБА_1 виплати заборгованості по
заробітній платі, але не більш ніж за один місяць, звернути до негайного
виконання.

Судові витрати віднести на користь держави.

Рішення
може бути оскаржено шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження, яку слід надати до Стахановського міського суду Луганської області
та шляхом подання протягом 20
днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження- апеляційної скарги до
Апреляційного суду Луганської області через Стахановський міський суд
Луганської області з одночасним спрямуванням
до Апеляційного суду Луганської області копії апеляційної скарги особою, що
оскаржує рішення суду.