У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року                                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                      Гуменюка
В.І.,

Барсукової В.М.,                Данчука В.Г.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування моральної та матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2004 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2004 рокуОСОБА_1. звернулася в суд із позовом
до  ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи тим, що 30 жовтня
2003 року неповнолітній ОСОБА_4., керуючи належним ОСОБА_2. мотоциклом вчинив
дорожньо-транспортну пригоду, у результаті якої позивачка отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості. Внаслідок цього ОСОБА_4. був притягнутий до
кримінальної відповідальності.ОСОБА_1. просила суд стягнути з відповідачів на
її користь 607 грн. 94 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Снігурівського районного
суду Миколаївської області від
29 квітня 2004 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути
з        ОСОБА_4. на користь позивачки
затрати, понесені на лікування та харчування, у розмірі 198 грн. 23 коп., на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн., понесені витрати на юридичну допомогу
в розмірі 150 грн., усього 2348 грн. 23 коп.; а на користь держави 51 грн.
державного мита. В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 22 червня 2004 року рішення суду першої інстанції
змінено в частині стягнення на користь
ОСОБА_1. матеріальної
шкоди: постановлено стягнути з ОСОБА_2. на користь позивачки 198
грн. 23 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та                 51 грн. державного мита на
користь держави; у іншій частині рішення залишено без зміни.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,ОСОБА_1. подала
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,
просить оскаржувані судові рішення змінити не передаючи справу на новий
розгляд, і задовольнити повністю її позовні вимоги.

Касаційна
скарга ОСОБА_1. підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення
матеріальної шкоди не з винної особи ОСОБА_4., а з його батька ОСОБА_2.,
апеляційний суд виходив із того, що останній взяв на себе зобов'язання про
відшкодування шкоди потерпілійОСОБА_1.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не
можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах,
неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4. був
притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 286             КК України.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської
області                 від 28 квітня
2004 року закрито кримінальну справу стосовно ОСОБА_4. в зв'язку з передачею
його на поруки трудовому колективу на підставі ст. 10 КПК України.

Оскільки ОСОБА_4. досяг 17 років, має самостійний
заробіток, то суд першої інстанції правомірно стягнув з нього матеріальну та
моральну шкоду, а також судові витрати.

На момент розгляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_4
виповнилося 18 років.

Усупереч
вимогам ст. 440, 447 ЦК УРСР апеляційний суд на це не звернув уваги.

Оскільки
обставини справи встановлені з порушенням вимог ст. 440, 447          ЦК УРСР та ст. 213 ЦПК України, то
ухвала апеляційного суду в цій частьині не може залишатися в силі.

Разом із тим, судом першої інстанції повно та всебічно
встановлено обставини справи, рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове
рішення апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах ухвала апеляційного суду в
частині стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_2.
підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню без зміни.

Рішення судів у решті вимог відповідають зібраним у
справі доказам, яким дана належна оцінка, вірно визначена юридична природа
правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює.

З огляду на викладене апеляційний суд правомірно
погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4.
моральної шкоди та залишив його без зміни.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не
спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги в частині стягнення не
в повному обсязі матеріальної та моральної шкоди не дають підстав для висновку
про порушення судами норм матеріального або процесуального, а отже відсутні
підстави для скасування постановлених судових рішень, колегія суддів вважає за
необхідне в цій частині відхилити касаційну скаргу.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2004 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 198 грн. 23 коп. матеріальної
шкоди та на користь держави
51 грн. державного мита скасувати й залишити в цій частині рішення
Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2004 року без
зміни.

У решті ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня           2004 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук