Головуючий у 1-й інстанції:
Справа №22ц-1699/2007 р.
Доповідач: Сегеда СМ.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

15 травня 2007
року
м. Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого                          Сегеди СМ.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського
СП., при секретарі
Шкрабак В.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2006 року, по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором
позики, відсотків за несвоєчасне виконання грошового забов'язання, витрат на
юридичну допомогу, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
угод недійсними,

встановила:

25 жовтня 2002
року позивач звернувся з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 між ним та
відповідачкою був укладений договір займу, відповідно до якого він передав
ОСОБА_1 в позику 4500 доларів
США, а вона прийняла на себе зобов'язання повернути зазначену суму до 01.06.2000 року, на
підтвердження чого видала розписку. ІНФОРМАЦІЯ_1 між ним
та відповідачкою знов був укладений договір займу, відповідно до якого він
передав ОСОБА_1 в позику 2500
доларів США, а вона прийняла на себе зобов'язання повернути зазначену суму
до 01.07.2000 року, на
підтвердження чого також видала розписку. У встановлений договором строк
відповідачка прийняті на себе зобов'язання не виконала, повернувши через
півтора року після спливу строку на виконання зазначених договорів лише 1100 доларів США,
відмовившись від повернення решти боргу в сумі 4900 доларів США, що на час звернення до суду складає 26117 грн. Посилаючись
на зазначені підстави, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив
стягнути з відповідачки суму боргу. Крім цього, позивач просив стягнути з неї
3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, що складає 2851
грн., витрати на юридичну допомогу в розмірі 1500 грн., а також завдану йому у
зв'язку з невиконанням умов договору моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Відповідачка
позовні вимоги не визнала, посилаючись на відсутність будь-яких боргових
зобов'язань перед позивачем. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач дійсно передавав їй 2500 доларів США, але
не в порядку позики, а в порядку сумісної діяльності, із яких вона 2100 доларів США йому
повернула, а 400 доларів
США за взаємною згодою були зараховані у рахунок боргу ОСОБА_2 перед нею.

2.

Крім цього,
відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому вона зазначених
вище підстав просила суд визнати договір позики від ІНФОРМАЦІЯ_2 мнимою угодою,
яка була вчинена без наміру створення юридичних наслідків, а угоду від ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати
удаваною, укладеною з метою приховати їх спільну підприємницьку діяльність у
сфері громадського харчування.

Справа слухалась
судами неодноразово.

Останнім
рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково, та було стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у розмірі 24745 грн., а також
три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 2851 грн. В решті
вимог ОСОБА_2 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

14.02.2007 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду Одеської
області із апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій ставить питання
про його скасування з направлення справи на новий розгляд через порушення судом
першої інстанції норм процесуального права.

Апелянт мотивує
свою скаргу тим, що справа розглянута у відсутність його та його представника,
про вказане рішення суду їй стало відомо лише 11 серпня 2006
року після отримання копії заочного рішення. Після цього вона подала заяву
про перегляд заочного рішення і 16.01.2007
року заяву було залишено без задоволення.

Ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області
від 10.04.2007 року
строк на апеляційне оскарження апелянту був поновлений.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається із
матеріалів справи в судовому засіданні 05.07.2006
року, в якому було ухвалене заочне рішення, була присутня представник
відповідачки ОСОБА_3 а.с.206, що свідчить про належне сповіщення про день і
час розгляду справи також відповідачки ОСОБА_1

Тому доводи
відповідачки про несповіщення її про розгляд справи безпідставні і
спростовуються наявними у справі доказами.

Доводи ОСОБА_1
про те, що суд оголосив перерву і пішов до нарадчої кімнати, а потім ухвалив
заочне рішення, спростовуються протоколом судового засідання, на який зауважень
від осіб, котрі беруть участь у справі не надходило а.с.207.

Стосовно
часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1, то суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що між сторонами
двічі укладались договори позики, а тому відповідачка зобов'язана виконати
умови договору у повному обсязі, на підставі ст.ст. 161, 162, 374, 375 ЦК
України, в редакції 1963
року. Крім того, на підставі ст. 214
зазначеного ЦК, суд також обґрунтовано стягнув з відповідачки три проценти
річних за прострочення грошового зобов'язання.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди та
витрат на правову допомогу, а також в задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що зазначені вимоги
безпідставні і не підтверджені наявними у справі доказами.

Згідно п.1 ч.І
ст. 308 ЦПК
України, суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції ухвалене судове рішення з додержанням вимог закону.

3.

Суд першої
інстанції правильно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив
законне і обґрунтоване судове рішення у відповідності з вимогами матеріального
і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують судового
рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись п.1
ч.1ст. 307; ст.ст. 308; 313 - 315; 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Суворовського районного суду м. Одеси від 05
липня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до Верховного Суду України.