У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 квітня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів:              Левченка Є.Ф.,        Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Романюка
Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини А-2170, житлової комісії
військової частини  А-2170 (треті особи -
Тернопільська міська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4) про визнання недійсними і
незаконними рішень про розподіл житла та зарахування на квартирний облік,
визнання недійсною прописки та зняття з квартирного обліку,

в с т а н о в и л а :

У травні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішення командування та
житлової комісії військової частини від             12 березня 1993 року про
зарахування ОСОБА_2 із сім'єю на квартирний облік є незаконним, оскільки сім'я
ОСОБА_2 на час прийняття такого рішення була забезпечена житлом у м. Тернополі,
у зв”язку з цим є незаконним і рішення житлової комісії військової частини А-2170
від 11 лютого 2003 року про виділення двокімнатної АДРЕСА_1  ОСОБА_2 та членам його сім'ї - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, також є недійсною  й прописка
третіх осіб за адресою АДРЕСА_2, як у гуртожитку військової частини, оскільки
зазначений будинок як гуртожиток не зареєстрований; наведеними  неправомірними рішеннями порушені його,
позивача, права, оскільки він із сім'єю перебуває в списку на позачергове
отримання житла під № 2, після ОСОБА_2

Позивач просив визнати недійсною
прописку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, рішення про
зарахування        ОСОБА_2 на квартирний
облік від 12 березня 1993 року та про виділення   ОСОБА_2 АДРЕСА_1 від 11 лютого 2003 року, а
також зобов'язати військову частину зняти ОСОБА_2 з обліку осіб, які потребують
покращення житлових умов.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 7 жовтня 2004 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Тернопільської області від 23 грудня 2004 року, позов
задоволено частково, постановлено визнати недійсним рішення командування та
житлової комісії військової частини А-2170 від 17 березня 2003 року про
виділення двокімнатної АДРЕСА_1  ОСОБА_2,
а також незаконною прописку  ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2; в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині задоволення
позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив із того, що прописка ОСОБА_2 та членів його сім'ї за адресою АДРЕСА_2
проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки такий будинок як
гуртожиток не зареєстрований і рішення про це виконкомом міської ради не
приймалось; незаконним є також рішення спільного засідання житлової комісії та
командування військової частини    А-2170
від 17 березня 2003 року про надання ОСОБА_2 на склад сім'ї із трьох осіб спірної
квартири, так як члени його сім'ї (дружина та дочки) на час зарахування на
квартирний облік були забезпечені житлом у м. Тернополі по середній нормі жилої
площі у АДРЕСА_3, тому не мали права бути зарахованими на облік громадян, що
потребують поліпшення житлових умов.

Разом з тим, суд також дійшов до
висновку, що рішенням спільного засідання командування та житлової комісії
військової частини від 12 березня  1993
року про зарахування ОСОБА_2 на квартирний облік права ОСОБА_1 не порушено і є
безпідставними вимоги позивача про зняття ОСОБА_2 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Проте з такими висновками суду
цілком погодитись не можна, виходячи з наступного.

За
змістом ст. ст. 42, 43, 46 ЖК України жилі приміщення надаються громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Таким громадянам
жилі приміщення надаються в порядку черговості. Громадяни, які мають право на
позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Суд у порушення вимог ст.ст. 202, 202-1, 203
ЦПК України 1963 року, який був чинним на час розгляду справи, на зазначені
положення закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин, встановив факти та обставини справи, однак
відповідної оцінки їм не дав.

Судом визнано
недійсним рішення командування та житлової комісії військової частини
А-2170 від 17 березня 2003 року про виділення двокімнатної квартири  ОСОБА_2, хоча не скасовані та залишились
чинними як рішення від 12 березня 1993 року про зарахування ОСОБА_2 на
квартирний облік, так і рішення від 16 січня 1995 року про включення сім'ї
ОСОБА_2 до списків осіб, що мають право на позачергове одержання жилих
приміщень, на підставі яких спірна квартира і була надана саме сім'ї ОСОБА_2

Крім того, звертаючись до суду з
позовом, ОСОБА_1 порушував питання про визнання недійсним рішення житлової
комісії військової частини А-2170 від 11 лютого         2003 року, протокол № НОМЕР_1,
натомість суд у порушення положень ст. 15-1 ЦПК України 1963 року вийшов за
межі заявлених вимог та визнав недійсним рішення командування та житлової
комісії військової частини А-2170 від 17 березня 2003 року.

Ухвалюючи  рішення про визнання незаконною прописки
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, суд не звернув уваги на те, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були притягнуті до участі у справі як відповідачі, а
ухвалення рішення щодо прав третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог,
суперечить нормам ст. 108 ЦПК України 1963 р.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 301, 313 ЦПК України 1963 року у
достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив
конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2     ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 7 жовтня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 23 грудня 2004 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк