РІШЕННЯ

Іменем України

17 січня 2007 року                                                                                     м.Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Белякова І.І., Собослоя
Г.Г.

при секретарі - Махмутовій
В.Ю.

з участю - позивачки
ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє
від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним, -

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2006 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, яка є законним представником
малолітнього сина ОСОБА_3, про визнання недійсним укладеного між сторонами
договору дарування від 09.10.2002
р, згідно якого позивачка подарувала, а відповідачка прийняла в дар на ім'я
малолітнього ОСОБА_3 однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1.

У заяві позивачка зазначала, що підписала договір не
читаючи, оскільки вважала, що у ньому передбачено зобов'язання забезпечувати її
довічно утриманням та доглядом, а також, що до її смерті відповідачка не має
права відчужувати квартиру, тобто ті умови, про які вони домовились з
відповідачкою. Однак, як виявилось, договір мав інший зміст і вона була
позбавлена права власності на квартиру. Відповідачка не забезпечує її доглядом
та утриманням. Крім того, їй стало відомо, що у газеті «Новини Мукачева» за
жовтень 2005 р.
розміщено оголошення про продаж квартири.

У подальшому позивачка неодноразово змінювала
обґрунтування позовних вимог і просила визнати договір дарування недійсним з
тих підстав, що в момент його вчинення вона не усвідомлювала значення своїх дій
та не могла керувати ними (а.с.84), а потім з підстав, що договір був укладений
внаслідок обману (ст.57 ЦК України 1963
р.,а.с.104).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.11.2006 р. змінений
позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано договір дарування від
09.10.2002 p., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діє від імені
малолітнього сина ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності.

Справа № 22 ц-97/07                                        Номер рядка статистичного звіту: 13

Головуючий у першій інстанції: Куропятник О.М. Доповідач: Боднар О.В.

2

Не погоджуючись
з рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на
його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, апеляційний суд визнав, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК до договорів, що
були укладені до 1 січня 2004 р. і продовжують
діяти після набрання чинності ЦК 2003
p., застосовуються
правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання
договорів окремих видів, незалежно від дати їх укладення. Оскільки про питання
недійсності таких договорів в Прикінцевих та перехідних положення ЦК 2003 р. нічого не
зазначено, то при розгляді таких справ мають застосовуватись правила Кодексу,
що діяв на момент укладення такого договору. Таким чином при вирішенні даного
спору щодо недійсності спірного договору дарування повинні застосовуватись
правила ЦК України 1963 р.

Згідно ст.57 ЦК України 1963 р. угода, укладена, внаслідок обману, насильства,
погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а
також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе
умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Якщо угода
визнана недійсною на підставі ст.57 ЦК 1963
р., то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею
за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодовується
його вартість. Майно, одержане за угодою потерпілим від другої сторони (або
належне йому), звертається в доход держави. При неможливості передати майно в
доход держави в натурі -
стягується його вартість.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.12
постанови від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову
практику у справах про визнання угод недійсними» ( із змінами і доповненнями) при вирішенні позовів про
визнання угоди недійсною на підставі ст.57 ЦК (1963 р.) суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть
бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної
угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для
сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням
сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Під обманом у таких
випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом
повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування
обставин, які мають істотне значення для угоди, що укладається..

Визнаючи договір дарування недійсним з підстави,
передбаченої ст.57 ЦК 1963 р., суд першої інстанції виходив з того, що при його
укладенні мав місце обман дарувальниці ОСОБА_1, оскільки вона вважала, що
підписує договір довічного утримання, згідно з яким взамін переданої у
власність квартири відповідачка зобов'язується надавати їй довічно матеріальне
забезпечення у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Проте такий
висновок суду не відповідає обставинам справи.

Договір
дарування є угодою щодо якої законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну
форму. Спірний договір дарування посвідчено державним нотаріусом Мукачівської
державної нотаріальної контори Герцускі В.Л.

3

Відповідно до п.28 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,- затвердженої наказом Міністерства юстиції
України від 14.06.1994 р. № 18/5 (в даний час
втратила чинність), при посвідченні угоди нотаріус зобов'язаний роз'яснити
сторонам зміст і значення поданого ними проекту угоди і перевірити, чи
відповідає зміст посвідчуваної угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Під час розгляду справи відповідачі заявляли клопотання про виклик у судове
засідання і допит у якості свідка державного нотаріуса Герцускі В.Л. Проте
позивачі заперечували проти цього і у задоволенні клопотання відповідачам було
відмовлено з тих підстав, що немає жодних відомостей, що державний нотаріус при
посвідченні договору дарування порушив
встановлені законом правила посвідчення угод (а.с. 114).

Будь-які інші докази про те, що в момент укладення
договору дарування позивачка була навмисно введена в оману відповідачкою щодо
його змісту і тільки внаслідок цього уклала спірний договір в матеріалах справи
відсутні.

Показання свідків ОСОБА_6
та ОСОБА_7 судом помилково були розцінені як докази, що підтверджують факт
обману, оскільки вказані свідки при посвідченні угоди присутні не були, і як
зазначено у рішенні суду, ствердили тільки той факт, що дізнавшись в 2005 p., тобто через 3 роки після
укладення договору дарування, про продаж квартири з оголошення в газеті
позивачка ОСОБА_1 була дуже засмучена, плакала і говорила, що можливо документи
на підпис їй підсунули (а.с.118).

Відповідно до п.3 ст.309 ЦПК невідповідність висновків
суду обставинам справи є підставою для скасування рішення першої інстанції і
ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у позові про визнання договору
дарування недійсним з підстави, передбаченої ст.57 ЦК 1963 р.

У зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції і
ухваленням нового рішення про відмову у позові підлягає скасування і ухвала
Мукачівського міськрайонного суду від 5
травня 2006 р. про
вжиття заході забезпечення позову

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України,
ст.57 ЦК України 1963 p., апеляційний суд,
-

РІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 2 листопада 2006 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідченого 9.10.2002 р. державним нотаріусом Мукачівської державної
нотаріальної контори, недійсним -відмовити.

Ухвалу Мукачівського
міськрайонного суду від 5
травня 2006 року про
накладення арешту на квартиру в АДРЕСА_1
- скасувати.

4 Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у
касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді:

Беляков I.I.               Боднар О.В.   Собослой Г.Г.