справа № 2-5-07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01
лютого 2007 року              Каланчацький
районний суд Херсонської області у складі:

судді   Кравченко К.В.

при секретарі Мазур Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Каланчак справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виділення в натурі 1/4 частини
будинку, визнання права користування приміщеннями будинку, присадибною
земельною ділянкою та водопроводом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1 про
визнання договору дарування недійсним ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначає,
що він є співвласником частини житлового будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29.11.1985 року з часткою 1/4. Інша частка даного будинку належить
відповідачу, з якою у нього розірваний шлюб 09.02.1994р.. Оскільки відповідач
чинить перешкоди йому у вільному користуванні зазначеним житловим будинком,
господарськими спорудами та присадибною земельною ділянкою, просить суд
виділити у натурі належну йому частку у будинку та визнати за ним право
користування господарськими спорудами та присадибною земельною ділянкою.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2. звернулася до
суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1. про визнання договору дарування
1/4 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1, укладеного нею з ОСОБА_1.
29.11.1985 р. недійсним, посилаючись на те, що цей договір був укладений
під впливом насильства та погроз.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримав, а заявлений по справі зустрічний позов ОСОБА_2. не визнав та
просив відмовити в його задоволенні. ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2. не дає йому
можливості користуватися належною йому часткою будинку, тому він просить суд
виділити йому у натурі 1/4 частину
даного житлового будинку у складі кімнати 1-5, площею 10,7 м. кв. та сараю -
літ. „Б" площею 7,125 м. кв.,
а також просить визнати за ним право вільного проходу по території
АДРЕСА_1, право на користування допоміжними приміщеннями цього будинку, право
на користування у цьому домоволодінні сараєм (літ."Б"), водопроводом,
присадибною земельною ділянкою площею 0,0375 г..

ОСОБА_2. в судовому
засіданні заявлений до неї позов не визнала, заявлений до ОСОБА_1. зустрічний
позов підтримала, просила його задовольнити і пояснила,    що
укласти    договір        дарування    ОСОБА_1
1/4    частини

2

домоволодіння по АДРЕСА_1 від
29.11.1985 р. її змусив сам ОСОБА_1 під впливом насильства та погроз.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

ОСОБА_1 на праві
спільної часткової власності належить 1/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування, укладеним між ОСОБА_2 ( вона же ОСОБА_2.) та ОСОБА_1. 29
листопада 1985 року, посвідченого того ж дня державним нотаріусом Каланчацької
державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за НОМЕР_1. Право власності
зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно
16.04.2006р., що підтверджено відповідним витягом з реєстру за №НОМЕР_2 від
16.04.2006р.

Згідно
технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 21.04.2006р. в цілому
домоволодіння складається з житлового будинку загальною площею 50,8 м.кв. і
житловою 38,3 м.кв., сараю та водопроводу.

Відповідно до
довідки Каланчацької селищної ради за НОМЕР_3ОСОБА_1 належить присадибна
земельна ділянка площею 0,0375 га. по АДРЕСА_1.

Шлюб між
сторонами розірваний 09 лютого 1994 року, що підтверджено свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 09.02.1994р.

При розгляді
заявлених сторонами позовних вимог суд виходить з того, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового
права та інтересу і одними із способів захисту є визнання права та визнання правочину
недійсним - ст. 16 ЦК України.

Статтею 364 ЦК України
передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього
Кодексу), співвласник, який виділу має право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з п.6
Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991р. №7 „Про практику
застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок" при вирішенні справ про виділ в натурі часток
жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі,
що це можливо, якщо кожній із сторін може буди виділено відокремлену частину
будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при
наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до
Наказу Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. №53/5 „Про затвердження
інструкції про призначення та проведення судових експертиз та
науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових
експертиз" розробка варіантів поділу будинку і надвірних будівель
відповідно до ідеальних часток кожного зі співвласників є одним із головних
завдань будівельно-технічної експертизи.

Оскільки суду не
надано висновків відповідної експертизи щодо можливості виділу у натурі ОСОБА_1
1/4 частини у вищезазначеному будинку і сторони не заявляли клопотань про
призначення відповідної експертизи судом, підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1. про виділ у натурі 1/4 частину
житлового будинку по АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до
п.1,2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд
та має право вчиняти щодо свого

3

майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Власник житлового будинку має право використовувати
помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
(ст. 383 ЦК України).

Враховуючи
зазначене, суд вважає таким, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1.
про визнання за ним права вільного проходу по території АДРЕСА_1, про визнання
за ним права користування допоміжними приміщеннями цього будинку, про визнання
за ним права користування у цьому домоволодінні сараєм (літ."Б"),
водопроводом, присадибною земельною ділянкою площею 0,0375 г..

Відповідно до
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду не були
надані належні докази, які б свідчили про те, що договір дарування від
29.11.1985 року, був укладений під впливом насильства.

Наявність фактів
застосування ОСОБА_1. насильства відносно ОСОБА_2. під
час їх шлюбу, на які посилається ОСОБА_2., як на
підставу своїх зустрічних позовних вимог, не є безумовним доказом того, що 29
листопада 1985 року ОСОБА_2.
підписала нотаріально посвідчений договір дарування ОСОБА_1 1/4 частини будинку під впливом насильства
з боку ОСОБА_1..

Враховуючи
зазначене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. про визнання
недійсним договору дарування від 29.11.1985 р. є необгрунтованими і задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2.
задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_1. право вільного проходу по території АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1.
право користування допоміжними приміщеннями АДРЕСА_1 Визнати за ОСОБА_1. право
користування сараєм (літ."Б"), водопроводом та присадибною земельною
ділянкою площею 0,0375 га.АДРЕСА_1В решті позову відмовити.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2. до
ОСОБА_1. про визнання недійсним договору дарування 1/4
частиниАДРЕСА_1Херсонської області від 29.11.1985 р. відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області,
через Каланчацький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.