У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого                  Григор'євої
Л.І.,

суддів:                             Барсукової В.М.,            Балюка М.І.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на
земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про продовження
строку прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Житомирської області від              1 лютого 2007 року,

встановила:

У липні 2006 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить ½ частина
будинку     АДРЕСА_1, яку вона отримала в
спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 та ½ частина вказаного будинку,
яку прийняла в дар від свого сина ОСОБА_4 за договором дарування від 27 березня
1996 року.

Посилаючись на те, що після смерті сина ОСОБА_4 дізналася про те, що
належна до будинку земельна ділянка була ним приватизована, просила визнати за
нею право власності на вказану земельну ділянку площею 0,05 га.

У листопаді 2006 року відповідач звернувся до суду зі зустрічним позовом, у
якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття
спадщини на спірну земельну ділянку, посилаючись на те, що йому не було відомо
про існування приватизованої його батьком ОСОБА_4 земельної ділянки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 9 листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1
та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 у вигляді належної останньому на праві
власності спірної земельної ділянки площею 500 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 у порядку спадкування право власності
по 250 кв.м вказаної земельної ділянки. В решті вимог сторонам відмовлено за
безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 1 лютого 2007 року
рішення Богунського районного суду м. Житомира від 9 листопада 2006 року
скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за
нею право власності на спірну земельну ділянку площею 0,05 га. ОСОБА_2 в
задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від    1 лютого 2007 року та залишити в силі
рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 9 листопада 2006 року, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права та передбачені ст. 338 ЦПК України
підстави для його обов'язкового скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 1 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:

В.М. Барсукова

М.І. Балюк