Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого суддів:
Гнатенка А.В., Волкова О.Ф., Косенка В.Й.,
Барсукової В.М., Данчука В.Г., -
розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ майна товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
ІНФОРМАЦІЯ_1 та поділ товару,
в с т а н о в и л а :
року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказував, що в
січні 2002 року він та ОСОБА_3 заснували ІНФОРМАЦІЯ_1 з часткою кожного 50%.
При цьому згідно договорів купівлі-продажу вони придбали у власність у рівних
частках квартири НОМЕР_1 і НОМЕР_2
АДРЕСА_1 та приміщення в будинку АДРЕСА_2, яке використовувалось в
якості магазину. 5 червня 2005 року ОСОБА_3 помер. У зв'язку з цим, ОСОБА_1
просив здійснити поділ зазначених квартир, приміщення магазину та його
обладнання, а також поділити товар товариства, який призначався для
Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 травня 2006 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2006 року,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: позивачу виділено на праві
приватної власності приміщення магазину в будинку АДРЕСА_2 в м. Вінниці,
визнавши за ним право приватної власності на ½ частину магазину вартістю
1223360 грн.; ОСОБА_2 виділено на праві приватної власності квартири НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 АДРЕСА_1 загальною вартістю 355268 грн., визнавши за відповідачкою
право приватної власності на ½ частину цих квартир. Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 434046
грн., як різницю вартості частин приміщень. Також рішенням здійснено поділ
товару, що знаходився в приміщенні магазину та на його складі, виділивши
позивачу товару на суму 366836 грн. 66 коп., а відповідачці 366839 грн. 64 коп.
Крім того здійснено поділ майна ІНФОРМАЦІЯ_1 з виділенням ОСОБА_1 матеріальних
цінностей на суму 5590 грн. 18 коп., а ОСОБА_2 на суму 4090 грн. 50 коп. із
стягненням з позивача на користь відповідачки 650 грн. 18 коп.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального
права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати
з направленням справи на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
вимог статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд  перевіряє законність судових рішень лише в
межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 338 ЦПК
України передбачено підстави для скасування судових рішень і передачі справи на
новий розгляд, серед яких є порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, в разі, якщо такі порушення призвели до неправильного
вирішення справи.

Під час
касаційного розгляду виявлено порушення судами норм матеріального та
процесуального права, що вплинули на правильність висновків, викладених у
судових рішеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин (п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України “Про судове рішення” від 29 грудня 1976 року №11).

Суди першої та
апеляційної інстанцій задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 виходили з того, що
ОСОБА_2 мала право на частку в майні ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємиця померлого
засновника цього товариства ОСОБА_3, оскільки позивач відмовив відповідачці у
вступі до товариства. Суд також вважав, що дія установчого договору припинилась
у зв'язку зі смертю другого засновника - ОСОБА_3, який мав частку в розмірі 50
% у майні ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте з такими
висновками судів погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам
справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а
саме вимогам Законів України “Про господарські товариства”, “Про власність”,
вимогам Цивільних кодексів України 1963 року та 2003 року.

Визначивши норми
закону, які врегульовують спірні правовідносини, суди неправильно їх
застосували.

Так, залишилось
неврахованим положення пункту 11 Установчого договору товариства, який
укладався з урахуванням вимог статті 61 ЦК України (1963 року), відносно того,
що у випадку смерті, реорганізації (ліквідації) одного з засновників
ІНФОРМАЦІЯ_1 всі його права та обов'язки переходять до правонаступника, яким в
даному випадку є ОСОБА_2 Аналогічні положення містяться в статті 1219 ЦК
України та пункті 5.7.1. Статуту ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того,
відповідно до частини 5 статті 147 ЦК України частка у статутному фонді
товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи
або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом
товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших
учасників товариства. Судом не було встановлено, що установчі документи
ІНФОРМАЦІЯ_1 містили такі вимоги щодо переходу частки у статутному фонді
товариства з зазначеною умовою.

Застосовуючи
статтю 54 Закону України “Про господарські товариства”, суд залишив поза увагою
підстави за яких відбувається поділ майна товариства, хоча вказана норма
застосовується в разі виходу учасника товариства з нього.

Також, судами не
враховано те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником приміщення магазину, розташованого по
АДРЕСА_2, оскільки це приміщення внесено до
статутного фонду вказаного товариства. У зв'язку з цим, суду необхідно було
залучити до участі в справі ІНФОРМАЦІЯ_1, чого зроблено не
було, що свідчить про порушення вимог статті 35 ЦПК України й що є підставою
для скасування судових рішень та направленням справи на новий розгляд, оскільки
судом вирішено питання про права та обов'язки юридичної особи, яка не брала
участі в справі.

Враховуючи
наведене оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню за направленням
справи на новий судовий розгляд на підставі статті 338 ЦПК України.

При новому
розгляді суду першої інстанції також слід звернути увагу на положення Закону
України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення
підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” від 15
грудня 2006 року №483-V, який
набрав чинності з 29 грудня 2006 року, з приводу підсудності даної справи суду
загальної юрисдикції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного суду України

у  х в а л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 травня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області від 14 липня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В.Гнатенко

Судді:
В.Й.Косенко

В.Г.Данчук

В.М.Барсукова

О.Ф.Волков