Справа 22 ц-9/07                                           Головуючий
суду 1 інстанції Гулий
Категорія 21                                    Суддя -
доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

12 січня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого -
ПаліюкаВ.П.,

суддів : Шолох З.Л., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання - Негрун І.О., за участю
позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною   скаргою

ОСОБА_1 на   рішення
Казанківського   районного   суду
Миколаївської області   від З
травня 2006 року у справі за

позовом

ОСОБА_1                                                                  до       товариства       з
обмеженою

відповідальністю    „Батьківщина"       Казанківського   району
Миколаївської

області   ( далі ТОВ „Батьківщина" )   про
відшкодування шкоди, заподіяної

ушкодженням
здоров'я,

встановила:

В липні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ „Батьківщина" про
відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

Позивач
зазначав, що 12 липня 1980 року, працюючи різноробочим в колгоспі ім. Карла
Маркса Казанківського району, з ним стався нещасний випадок, в результаті чого
він втратив праву руку. 30 жовтня 1980 року йому встановлена 3 група
інвалідності з втратою 75 % професійної працездатності. З цього ж часу він
отримує пенсію і відшкодування шкоди, у зв'язку з трудовим каліцтвом.

Висновком
спеціальної медичної комісії від 12 березня 1981 року він визнаний інвалідом 3
групи з втратою 60 % професійної працездатності безстроково.

Відповідач є правонаступником зазначеного колгоспу.

30 липня 2001
року, зазначав позивач, відповідач передав його справу про відшкодування шкоди
до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в Казанківському районі
(далі Фонду), де йому призначені та проводяться страхові виплати з 1 квітня
2001 року з розрахунку втраченого заробітку 51, 82 грн.

Позивач вважав,
що оскільки на момент отримання травми відшкодування йому складало 101, 96 руб., тому відповідач
повинен був виплачувати не менше 101, 96 грн. на відшкодування шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я. Однак, безпідставно зменшив цю суму до 51,82
грн.

Посилаючись на
викладене, просив стягнути з відповідача 5 164, 42 грн. на відшкодування шкоди
за період з 1 травня 1992 року по 31 липня 2001 року та зобов'язати надати до
Фонду довідку про розмір його втраченого заробітку 101,96 грн.

В січні 2006
року ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 4 517,
85 грн., які, на його думку,   йому не
доплачені в

2

порядку
відшкодування шкоди за період з 1 січня 1992 року по 1 квітня 2001 року із
розрахунку 101, 96 грн., а також надати Фонду відповідну довідку.

Рішенням
Казанківського районного суду Миколаївської області від З травня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на його користь 536,
35 грн. заборгованості по відшкодуванню шкоди станом на 1 квітня 2001 року.
Покладено зобов'язання на відповідача надати довідку до Фонду про розмір
втраченого позивачем заробітку 70, 80 грн.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду,
просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення апелянта та його представника, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Суд повно,
всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі та
прийшов до обгрунтованого висновку про те, що розмір втраченого позивачем
заробітку, в зв'язку з трудовим каліцтвом, підлягав перерахунку.

Зокрема, суд
вірно встановив втрачений заробіток у сумі 70, 80 грн. та зобов'язав
відповідача надати до відділення Фонду довідку про його розмір станом на 1
квітня 2001 року, а також стягнув з відповідача 536,35 грн. заборгованості по
відшкодуванню шкоди.

Розрахунок судом
проведено у відповідності до ст.3 Закону України від 24 березня 1995 року „Про
оплату праці" та п. 28 Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків" від 23 червня 1993 року, що були чинні в період з 1 липня 1993
року по 11 липня 2001 року.

Доводи апелянта
про розмір втраченого ним заробітку 101, 96 грн.-безпідставні та пов'язані з
невірним тлумаченням законодавства щодо відшкодуванням шкоди у зв'язку з
трудовим каліцтвом та без врахування того, що порядок визначення розміру
втраченого заробітку та грошова одиниця з 1980 року неодноразово змінювалися.

За таких
обставин немає підстав для скасування рішення місцевого суду, постановленого з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської
області від З травня   2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня її проголошення.