Справа №2-187/2007 p.
РІШЕННЯ Іменем України

31 січня 2007 року
Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого - судді - Нестеренка С.Г.

при секретарі               - Бельченко Н.Л.,
Предоляк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 року до суду
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Просив стягнути
на свою користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 20 тис. грн. в
разовому порядку та 1
200 грн. щомісячно, починаючи з 01
січня 2006 року за життя його матері ОСОБА_3 та моральну шкоду в
розмірі 1 500 грн. (а.с. а.с.5-6,22-24).

Посилався, що у
квітні 2003 року
його мати - ОСОБА_3
в результаті ДТП отримала
тілесні ушкодження, внаслідок чого тривалий час перебувала на лікуванні та
потребувала стороннього догляду.

Винним у ДТП було визнано
відповідача ОСОБА_2, якого було звільнено від кримінальної відповідальності у
зв'язку із застосуванням акту амністії.

Вказував, що
змушений постійно доглядати за матір'ю, представляти її інтереси і не має змоги
працевлаштуватися та дати лад своєму особистому сімейному життю.

У судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на
обставини і підстави зазначені у позовній заяві.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи
необґрунтованістю та безпідставністю.

Третя особа
ОСОБА_3 позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що самостійно не може вести домашнє господарство, має вади у
пересуванні.

Представник третьої особи - відділу ДВС
в    Автозаводському районі м. Кременчука
Пшенична В.Г. поклалася на розсуд суду щодо прийняття відповідного рішення.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, третіх осіб, показання свідка, вивчивши матеріали справи,
встановив наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою,
яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Судом достовірно встановлено і це
постає з пояснень сторін, третьої особи ОСОБА_3, та рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука по цивільній справі № 2- 442/2005 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та постанови Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 29
грудня 2003 року по
кримінальній справі за №
1-107/2003 р. по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України, що 21 квітня 2003 року на ОСОБА_3
було вчинено наїзд автомобілем ВАЗ 2108
р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2.

У результаті ДТП, третя особа
ОСОБА_3, яка є матір'ю позивача ОСОБА_1, одержала тілесні ушкодження середньої
тяжкості, що призвело до стійкого зниження здоров'я та встановлення третьої
групи інвалідності (а.с. а.с.
12, 90-106,109 -132).

З показань свідка ОСОБА_4 та медичної карти стаціонарного
хворого третьої міської лікарні м Кременчука за НОМЕР_2 постає, що
ОСОБА_3 перебувала на лікуванні у зазначеній лікарні в травматологічному
відділенні з 05 травня 2003 року до 23 червня 2003 року.

Згідно висновків
комісійної судово - медичної
експертизи за № 156 від 27.11.2006 року постає, що
хвора (ОСОБА_3) потребувала стороннього догляду з 21.04.2003 року на період
лікування до появи ознак консолідації перелому, тобто близько шести місяців з
моменту травми. На момент огляду (24.10.2006
року) підекспертна ОСОБА_3 стороннього догляду не потребує (а.с. а.с. 141-145).

З показань свідка ОСОБА_4, медичної карти
стаціонарного хворого третьої міської лікарні м Кременчука за НОМЕР_2, а також з
медичної амбулаторної карти ОСОБА_3 вбачається, що лікарями на час проведення
лікування ОСОБА_3,  починаючи з  21   квітня  2003  року протягом
шести  місяців  сторонній безперервний  постійний
догляд  зі  сторони
родичів,  у  тому
числі  позивача,   не рекомендувався та не призначався, у тому
числі під час стаціонарного лікування ОСОБА_3
Крім того, свідок ОСОБА_4 показав, що
догляд за ОСОБА_3
під час її стаціонарного лікування здійснював медичний персонал відділення
лікарні, а позивач здійснював відвідання хворої, приносив продукти харчування,
ліки. Також, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні
підтвердили  факт,  що
ОСОБА_1   постійно  не
знаходився  у  лікарні
біля ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1
та третя особа ОСОБА_3 не подали суду належних і допустимих доказів про
здійснення позивачем постійного безперервного стороннього догляду за його
матір'ю ОСОБА_3, про наявність такого під час її стаціонарного лікування, про заподіяння відповідачем ОСОБА_2
матеріальної та моральної шкоди безпосередньо позивачу ОСОБА_1.

Надання
позивачем допомоги ОСОБА_3 під час її лікування та після лікування внаслідок
травми, одержаної під час ДТП, у вигляді: відвідування позивачем матері під час
її лікування з доставкою їжі, одягу, придбання ліків, ведення домашнього
господарства - суд вважає виконанням позивачем свого обов'язку по догляду за
матір'ю ОСОБА_3 у забезпечення умов для одужання на виконання вимог ст. 81
Кодексу України про шлюб та сім'ю та ст. 202 Сімейного Кодексу України
(відповідно до часу дії цих Кодексів). Виконання обов'язків позивачем стосовно
матері ОСОБА_3 не є окремою підставою для стягнення матеріальної та моральної
шкоди з відповідача безпосередньо на користь позивача.

Доводи позивача
ОСОБА_1 про те, що він був змушений звільнитися з роботи для догляду за матір'ю
після одержання нею травм не заслуговують уваги, оскільки на час одержання
ОСОБА_3 травми та її стаціонарного лікування, ОСОБА_1 не працював. Крім того,
доводи позивача ОСОБА_1 про необхідність постійного догляду за хворою матір'ю і
неможливістю ним працювати спростовується фактом його працевлаштування та роботою
в період з 08 вересня 2003 року до 19 березня 2004 року.

На підставі
встановлених фактів, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є
необгрунтованим та безпідставним, і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.
22,23,1166,1167 ЦК України,
ст.ст. 57-62,64,208,209,212-215,218,223
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення протягом
десяти діб з дня проголошення та апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти діб з дня подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження,
апеляційної скарги у випадку їх спільного чи окремого неподання або розгляду
справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.