Справа № 22-ц-бЗ 2007р.                                      Головуючий у 1-й інстанції - Семенюк І.М.
Категорія - 33                                                         Суддя-доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 року січня 25 дня колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючої - Смирнової Т.В.,

суддів                - Ільченко О.Ю., Данильченко
Л.О.,

з участю
секретаря

судового засідання - Пархоменко А.П., та осіб, які приймають

участь у справі
- представника позивача, відповідачів та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Конотопського місбкрайонного суду від 14
листопада 2006р. у справі за позовом  ОСОБА_1 в інтересах

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, Конотопського міського управління земельних ресурсів; 3-ті особи ОСОБА_7 і
КП "Конотопське міське бюро технічної інвентаризації
про встановлення земельного сервіту­ту та усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

17.08.2006 року
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що його мати ОСОБА_2 є
власником частини домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 є
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 і на прилеглій земельній ділянці до їх
частини будинку знаходиться проїзд до будинку НОМЕР_1 і що іншого
під"їздного шляху не має. Однак, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 чинять
перешкоди по проїзду загальною

2

ділянкою, перегороджуючи її різними предметами та
висаджуючи посадження, що ускладнює мешканцям будинку НОМЕР_1 вирішувати
соціально-побутові потреби. І, оскільки, звернення до різних інстанцій, не дали
можливості вирішити конфлікту з сусідами, то він просив в судовому порядку
вирішити питання про встановлення постійного земельного сервітуту на право
проїзду і проходу по земельній ділянці, що прилягла до будинку відповідачів.

Крім того,
просив зобов"язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні проїздом,
(а.с.114).

Аналогічні
вимоги були заявлені до ОСОБА_4 та Конотопського міського управління земельних
ресурсів позивачем ОСОБА_3, який є співвласником будинку НОМЕР_1 (а.с.54).

Рішенням суду
було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в вимогах щодо встановлення земельного
сервітуту та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В апеляційних
скаргах ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 посилаються на невідповідність висновків обставинам справи, що рішення
постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. І,
зокрема, зазначають, що суд не врахував того факту, що відповідачі не мають
правоустановлюючих документів на земельну ділянку та що проїзд був передбачений
містобудівною документацією, у зв"язку з чим безпідставно було відмовлено
в захисті їх прав. Просили рішення суду скасувати і постановити нове рішення,
яким задоволити їх вимоги.

Колегія суддів
дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача, заперечення відповідачки ОСОБА_4, її представника,
відповідачів ОСОБА_6 та представника управління земельних ресурсів, дійшла
висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню з постановлениям нового рішення яким позовні вимоги задоволити
частково виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в
позовних вимогах, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачі не надали
відповідних доказів щодо необхідності обтяження сервітутом земельної ділянки
відповідачів. За цих умов, суд відмовив і у вимогах про усунення перешкод в
користуванні земельної ділянки, яка використовувалась позивачами як проїзд до
будинку НОМЕР_1.

3

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду, оскільки вони
постановлені у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків обставинам справи.

Згідно ст.100
Земельного Кодексу України власник або землекористувач
земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї
ділянки. А ч.2 цієї норми зазначає, що земельний сервітут встановлюється за
домовленістю між власниками сусідніх
земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Суд 1 інстанції не врахував цих положень Закону і не з'ясував питання щодо правового статуту земельної ділянки,
прилеглої до будинку НОМЕР_1 та будинку НОМЕР_2.

Однак, як вбачається із матеріалів справи і чого не заперечують сторони: ні позивачі, ні відповідачі не є власниками або
користувачами земельної ділянки, прилеглої до
будинків НОМЕР_1 та НОМЕР_2; на підтвердження цього факту вони не надали правоустановлюючих документів щодо надання у користування або власність земельної ділянки
мешканцям цих будинків. Із листа міського управління земельних ресурсів
вбачається, що вилучення із користування
Конотопського заводу "Червоний металіст земельних ділянок та передача у постійне користування мешканцям будинків
не проводилась.

Відповідно до п.5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянами України, затвердженого наказом
Державного комітету України по земельних
ресурсах від 15.02.1993 року НОМЕР_2 встановлення
меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) виконують землепорядні
органи на замовлення відповідних рад.

А після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують державний акт на
право приватної власності.

Стаття 125 ЗК України, який набрав чинності з 1 січня 2002р., зазначає,
що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на
неї та державної реєстрації забороняється.

В суді апеляційної інстанції сторони, як представник позивачки ОСОБА_2 , так і відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . не
заперечували того факта,
що вони не звертались до міської ради з

4

заявами про надання у користування чи власність земельної
ділянки прилеглої до їх будинків. З огляду на вищевикладені обставини, слід
зазначити, що відсутня наявність правових підстав у позивачів вимагати
встановлення земельного сервітуту.

І, враховуючи
те, що суд 1 інстанці невірно визначився в правах та обов"язках сторін і
відмовив в позові про встановлення сервітуту з інших підстав та неправильно
застосував діюче законодавство, то рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про відмову в цих вимогах за вищеприведених обставин.

Зі змісту позовних
заяв вбачається, що позивачами крім вимоги про встановлення сервітуту,
ставились вимоги про зобов"язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що є в загальному
користуванні. Відмовляючи в цьому позові, суд належним чином не з"ясував
це питання. Однак, позивачі посилались на те, що відповідачі безпідставно
перешкоджають їм проходити по земельній ділянці, а саме перекопують її та
засаджують клубникою, перегороджують
забором та вірьовками.

В суді
апеляційної інстанції ці обставини знайшли своє часткове підтвердження. І,
зокрема, відповідачка ОСОБА_4 визнала факт, що вищезазначені перешкоди
влаштовувала вона, оскільки вважала, що їй належить спірна земельна ділянка.

Враховуючи те,
що не було добуто доказів про те, що земельна ділянка перебуває в користуванні
ОСОБА_4 на законних підставах, тобто вона не є ні власником, ні користувачем
конкретної земельної ділянки, то слід на відповідачку покласти
зобов"язання по усуненню перешкод в користуванні ділянкою загального
користування.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження факту, що
відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чинять перешкоди в користуванні земельною
ділянкою, тому в позові до цих відповідачів слід відмовити.

За викладених
умов, рішення суду в цій частині вирішених підлягає скасуванню у зв"язку з
неповним з"ясуванням обставин справи.

Враховуючи те,
що позовні вимоги позивачів задоволені частково, то підлягають поверненню на їх
користь в половинному розмірі судові витрати. Кожний із позивачів сплатив
державне мито в сумі 51 грн., але по

5

спірним правовідносинам слід було сплатити 8 грн. 50 коп.
Таким чином, до стягнення на їх користь підлягають витрати по розгляду справи в
суді 1 інстанції (8 грн. 50 коп.+15 грн. ІТЗ)+(4 грн. 25 коп.+15 грн. витрати,
пов"язані з розглядом апеляційної скарги, а всього на кожного із позивачів
підлягає стягненню 42 грн. 75 коп. з відповідачки ОСОБА_4 Зазначене грунтується
на вимогах ст.88 ЦПК України.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст.307 ч. п.2, 309 ч. п.3, 313-314 ЦПК
України, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 задоволити частково.

Скасувати
рішення Конотопського міськрайонного суду від 14 листопада 2006 року в даній
справі та постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_1
та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6, Конотопського управління земельних
ресурсів про встановлення земельного сервітуту відмовити за безпідставністю.

Позов ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 про усунення перешкод задоволити та зобов"язати ОСОБА_4 не чинити
перешкод в користуванні землею загального користування, розташованої біля будинку НОМЕР_2, що по АДРЕСА_1 і
зобов"язати її убрати з території загального користування забор,
грядку з насадженням клубники та більйову вірьовку.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та
ОСОБА_6 відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 судові витрати по 42 грн. 75 коп. на кожного.

Рішення
апеляційного суду набрало законної сили, проте може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.

Головуюча - Смирнова Т.В.

Судді  - Ільченко О.Ю.,
Данильченко Л.О.