Справа № 2-250/07
Провадження №-
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2007 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Стоянової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 20, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про розділ спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив виділити в наїурі 54 частину квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в спільній сумісній власності подружжя. У випадку неможливості провести виділ в натурі, просив зобов`язати відповідачку сплатити йому компенсацію Уг частини зазначеної квартири.

Після проведення судової будівельно-технічної експертизи, ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги просив зобов`язати відповідачку сплатити йому еквівалент вартості спірної частини квартири в розмірі 30000 доларів США.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з відповідачкою, під час їх шлюбних відносин, придбав спірну квартиру. Домовитися про поділ квартири в добровільному порядку вони не можуть. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, пославшись на те, що позивачем по справі був пропущений строк позовної давності в три роки, який почав відраховуватися з часу розірвання шлюбу з 1997року. Відповідачка також зазначала, що вона з позивачем перестала підтримувати шлюбні стосунки з 1989 року. В 1990році частину пайових внесків за квартиру, в розмірі 4800 карбованців, вона сплатила самостійно. Інша частина пайових внесків в розмірі 6861,75 гривень до 1989 року була сплачена під час їх знаходження в шлюбних відносинах.

Суд, заслухавши сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного.

Відповідно до ч.І ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Часина 2 той же статті, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч,2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.З ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що 14.03.1974 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Зазначений шлюб було розірвано між сторонами у першому відділі РАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси - 14.11.1997 році.

Підставою для розірвання шлюбу стало рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.10.1997 року, яке набрало законної сили. Зазначеним рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1989 року не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства.

У відповідність до ч.З ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт не підтримання шлюбних відносин та відсутність ведення спільного господарства між сторонами по справі з 1989 року, також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які з 1980-х років постійно працювали з відповідачкою та постійно приходили до неї в гості.

З довідки голови ЖБК Іллічівський-24 № 87 від 28.12.2006р. вбачається, що пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 було сплачено у повному обсязі в розмірі 11661, 75 карбованців, станом на 24.05.1991 року. Частка пайових внесків в розмірі 6861,75 карбованців була сплачена сумісно Мастегами. Інша частка паю в розмірі 4800 карбованців була сплачена ОСОБА_2 в 1990 році самостійно. При визначені розміру частки у спільній сумісній власності подружжя, дані обставини на думку суду є істотними.

Отже, враховуючи, що між сторонами фактичні шлюбні відносини були припинені у 1989 році, то враховуючи процентне відношення сплати пайових внесків сторонами по справі сумісно, а також окремо самою відповідачкою після припинення між сторонами шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання компенсації частки квартири з спільної сумісної власності подружжя в розмірі 1/3 частини. Зазначений розмір частки виходить з наступних розрахунків: 6861,75 карбованців : 2 х 100% : 11661,75 карбованців.

Відповідно до заключення № 3661/3662 від 11.09.2006р. судової будівельно- технічної експертизи ринкова вартість спірної квартири складає 72170 доларів США.

1/3 частина яка припадає на відповідача як компенсація, в цьому випадку складає 21651 доларів США, що в еквіваленті по відношенню до гривні України за курсом Національного Банку України станом на день розгляду справи (5.05 гр. за 1 долар США) складає 109338 гривень.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідачки та її представника щодо пропуску ОСОБА_1 з 1997 року строку позовної давності по виниклим правовідносинам, за наступних підстав. Строк позовної давності - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого порушеного права. Розірвання шлюбу між сторонами не є порушенням прав або інтересів. Починаючи з дня розірвання шлюбу між сторонами, а саме з 1997 року по день звернення ОСОБА_1 з дійсним позовом до суду, будь-які права чи його інтереси відносно спільного сумісного майна подружжя, порушено не було. Отже, ствердження, що ОСОБА_1 був пропущений строк позовної давності є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.І ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 компенсацію належної йому на праві спільної сумісної власності подружжя частики квартири АДРЕСА_1 в розмірі 109338 гривень.

Суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, після сплати ОСОБА_2 зазначеної вище компенсації на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.10,11,57,61,63,64,66,81,88,209, 212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 компенсацію належної йому на праві спільної сумісної власності подружжя частики квартири АДРЕСА_1 в розмірі 109338 гривень.

Після сплати ОСОБА_2 зазначеної компенсації ОСОБА_1 , припинити спільну сумісну власність подружжя на квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на зазначену квартиру.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: