Справа №2-53/ 2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

16
січня  2007 року                                                            Добровеличківського
районного суду

Кіровоградської області

в складі головуючого:                                                          Кучеренко О.П.

при секретарі:                                                                       Ісуповій В.В.

з участю позивача                                                                ОСОБА_1

відповідача                                                                           ОСОБА_2

представників відповідача                                                  ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Добровеличківка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного
майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася до суду з позовом до відповідача про розподіл сумісного майна
подружжя, в якому зазначила, що вона з 25.10.1997 року по 11.10.2004 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Після розірвання шлюбу продовжували сумісне проживання до
31.08.2005року. За час сумісного проживання з відповідачем за сумісні кошти і з
допомогою їх батьків вони збудували будинок в АДРЕСА_1 і будівництво було
завершено в 1998році, будинок було зареєстровано і видано свідоцтво на право
власності на відповідача, а надвірні будівлі продовжували будувати під час сумісного проживання , а також рухоме майно :
автомобіль ВАЗ-21061, кольоровий телевізор LG, м'який
куток, меблеву стінку, стіл-книга, спальний гарнітур. Після припинення
сумісного проживання добровільно провести розподіл майна відповідач
відмовляється .

В судовому засіданні
позивач заявлені позовні вимоги підтримала повністю та пояснила суду , що з
25.10.1997р. зареєструвала шлюб і стала проживати з відповідачем в АДРЕСА_2 в
побудованому відповідачем будинку.Починаючи з вересня 1997року вони вдвох в
будинку доробили внутрені роботи які не були зроблені, це поклеїли обої,
покрасили вікна, двері. Після реєстрації шлюбу постелили підлогу,
дофарбували" вікна, двері, робили парове опалення, підвели воду в двір і
будинок, зробили обмостку навколо будинку, поставили огорожу з фундаментом,
збудували гараж, добудували літню кухню біля гаража, добудували сарай для
свиней, доробили сарай, який був побудований до шлюбу, заасфальтували двір,
вважає, що має право на 1/4 частину будинку і просить стягнути вартість 1/4
частини будинку. Крім того ними було куплено автомобіль, який вона оцінює в
12425грн., на якому вони їздили по дорученню, в доручення був включений і
батько відповідача.Крім того під час шлюбу ними куплено телевізор кольоровий за
604грн., стінку меблеву за 800грн., м"який куточок 960грн.,спальний
гарнітур 700грн., стіл-книгу 240грн. Бажає отримати грошову компенсацію за дане
майно і автомобіль, поскільки у неї немає житла і немає куди його забрати.

Відповідач і
представник відповідача в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги
не визнали повністю і пояснили суду , що в 1995р. ОСОБА_2 разом зі своїми
батьками розпочав будівництво будинку в АДРЕСА_1 . До реєстрації шлюбу   будинок
і   сарай   були
побудовані   і   після
реєстрації   шлюбу   вони
стали проживати в ньому, разом з позивачкою підвели воду в хату ,
зробили опалення, достроїли кухню з шифера, сарай для свиней, заасфальтували
двір уже після розірвання шлюбу літом 2005р., автомобіль був придбаний його
батьком по дорученню, а майно яке вказує позивач він згоден розділити, а не
сплатити грошову компенсацію.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими,
наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: Сторони
проживали в зареєстрованому шлюбі з 25.10.1997 року по 11.10.2004 року , що
підтверджується свідоцтвом про одруження , актовий запис ІНФОРМАЦІЯ_1 виданого
Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області
та свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис ІНФОРМАЦІЯ_2, виданого ВРАЦС
Добровеличківського РУЮ. З моменту розірвання шлюбу по 31 серпня 2005 року
сторони продовжували сумісне проживання. Вказані обставини справи останніми не
оспорювалися.

Відповідно до
вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того
що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до
вимог статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають діти.

З пояснень сторін та матеріалів справи з'ясовано, що за період сумісного
проживання останніми було придбане слідуюче майно :

·
телевізор кольоровий на 604грн.;

·
стінку меблеву за 800грн.;

·
м"який куточок 960грн.;

·
спальний гарнітур 700грн.;

·
стіл-книгу 240грн.

З врахуванням
того, що перелічене вище майно було нажите сторонами за час перебування в шлюбі
та спільного проживання, тому на думку суду воно є сумісною власністю подружжя
і кожна сторона має право на 1/2 його частину.

Відповідно до
вимог статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьму суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка,
дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження
одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно допускається лише за його згодою.

Враховуючи те,
що сторонами не надавалося пропозицій щодо розподілу майна , суд вважає доцільним розділити дане майно в натурі. З
огляду на те, що дитина сторін проживає разом із матір'ю - позивачем по
справі, суд вважає доцільним збільшити її частку виділити їй телевізор
кольоровий за 604грн.,м"який куточок 960грн.;стіл-книгу 240грн.на загальну
суму 1804грн. відповідачу виділити стінку меблеву за 800грн., спальний гарнітур
700грн. на загальну суму 1500грн.

Серед
зазначеного позивачем в позовній заяві майна, вказано автомобіль марки ВАЗ-21061. Проте з пояснень сторін з'ясовано, що
зазначеним автомобілем останні користувалися та розпоряджалися на
підставі доручення. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_1 власником автомобіля марки ВАЗ 21061 є ОСОБА_4, документів, які б
підтвердили право власності сторін на автомобіль останніми не надано та не заявлялося суду клопотань про їх
витребування.

Крім того
позивачем зазначено, що за  час сумісного
проживання з відповідачем за

сумісні кошти і з допомогою їх
батьків вони збудували будинок в АДРЕСА_1 і
будівництво було завершено в 1998році, будинок було зареєстровано і видано
свідоцтво на право власності на відповідача, а надвірні будівлі
продовжували будувати під час сумісного проживання . Проте в судовому засіданні
позивач пояснила, що будинок був побудаваний відповідачем до шлюбу, до
реєстрації шлюбу вона разом з відповідачем поклеїли обої, покрасили вікна,
двері, після реєстрації шлюбу постелили підлогу, дофарбували вікна, двері,
робили парове опалення, підвели воду в двір і будинок, зробили обмостку навколо
будинку, поставили огорожу з фундаментом, збудували гараж, добудували літню
кухню біля гаража, добудували сарай для свиней, доробили сарай, який був
побудований до шлюбу, заасфальтували двір.

Відповідно до
архівної копії від 21.11.2006р. НОМЕР_2 рішення виконавчого комітету Липнязької
сільської ради від 27 квітня 1995року про виділення земельної ділянки та
надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку і
господарських будівель виділено ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 0,15га в
АДРЕСА_1 і дозволили будувати індивідуальний житловий будинок. Згідно свідоцтва
про право особистої власності на жилий будинок від 10 квітня 1998року жилий
будинок з прилежними до нього будівлями, розташований в АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_2 на праві особистої власності, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3. Липнязькоє
сільською радою. Сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 25.10.1997 року по
11.10.2004 року.

Відповідно до вимог статті 57 СК України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,ним до шлюбу.З врахуванням
викладеного суд вважає, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої
приватної власності ОСОБА_2 і не є спільної сумісною власностю подружжя
ОСОБА_1.

Відповідно до
вимог статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на
вказане на користь позивача слід стягнути з відповідача судові витрати
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та витрати пов"язанні з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

На підставі ст.
ст. 57, 60,70,71 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду
України " Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок ", від 04.10.1991 року № 7, керуючись ст. ст. 10,11,60,88„212,213,214,215,218
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя задовільнити частково.

Виділити в
натурі та закріпити на праві приватної власності за ОСОБА_1 слідуюче рухоме
майно :

телевізор
кольоровий за 604грн.,м"який куточок 960грн.;стіл-книгу 240грн.на загальну
суму 1804грн.

Виділити в
натурі та закріпити на праві приватної власності за ОСОБА_2 слідуюче рухоме
майно :

стінку меблеву
за 800грн., спальний гарнітур 700грн. на загальну суму 1500грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору
в сумі 51грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в сумі 30 ( тридцять ) гривень на загальну суму 81грн.

В остальній
частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду в Кіровоградській області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, в порядку частини 4 статті 295 ЦПК України .

Суддя