Справа № 2-359/ 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2007 року
Киево-Святошинський районний суд в складі головуючого судді Дубас Т.В. , при секретарі Рудіч М.П., розглянувши   позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа      ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної
шкоди, -

встановив:

У ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного ІНФОРМАЦІЯ_2 році
попереднього договору, за яким позивачка
зобов»язалася у майбутньому, після настання відкладальних обставин, а саме -після отримання державного акта на право власності на
вказану земельну ділянку з цільовим
призначенням землі - для ведення особистого селянського господарства, відчужити
відповідачеві належну їй земельну частку (пай) багаторічні насадження, розташовану на землях Шпитьківської сільської
ради Киево-Святошинського району Київської області.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, попередній договір повинен бути визнаний недійсним , оскільки його було укладено під час дії
мораторію на відчуження земельних часток (паїв),
встановленого п.15 розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України. Крім того цей договір
укладено нею під впливом тяжких обставин, на вкрай невигідних для неї умовах та внаслідок обману зі сторони відповідача
щодо предмету земельної ділянки, яку не можна було
продавати, та її вартості, яка на той час була близько 64125 доларів США доларів СІЛА, а представник відповідача дав їй лише 2500 грн. завдатку. Позивачка посилалася на те, що на час
укладення угоди перебувала в дуже скрутному становищі як
матеріальному, так і психологічному. Вона мала 78 років, пенсіонерка, отримувала дуже малу пенсію, якої ледве вистачало на
проживання. Вартості земельної ділянки не знала, бо не
мала наміру її продавати. Набувачі приїхали до неї додому разом з нотаріусом. Побачивши 2500 грн., суму якої раніше ніколи не
тримала в руках, позивачка погодилася взяти ці гроші з умовою зарахування їх до
майбутньої суми при укладенні основного договору.

Тому позивачка просила визнати правочин недійсним, стягнути з відповідача
3000 грн. моральної шкоди та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та
уточнив їх правові підстави. Просив визнати недійсним попередній договір з
підстав, передбачених ст.233 ЦК України, як укладений внаслідок збігу тяжких обставин на
вкрай невигідних для позивачки умовах.

Представник відповідача позов не визнав, посилається на правомірність
укладеного договору, відсутність будь-якого
обману зі сторони відповідача при укладенні попереднього договору чи збігу тяжких обставин для позивачки, а також на
те, що угода укладена до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, тобто
до часу введення в дію доповнень до п.15 розділу X Перехідних положень Земельного
Кодексу України, а до вказаного часу заборони на укладення
попередніх договорів не існувало.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що
позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто
був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки,
встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона,
яка скористалася тяжкою обставиною, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у
зв»язку з з вчиненням цього правочину.

-2-

Пленум Верховного Суду України в п.12 постанови "Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними" від 28 квітня 1978
року роз"яснив, що при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною такі вимоги можуть бути задоволені лише при
доведеності факту збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх безпосереднього зав»язку з волевияленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.
Збігом тяжких обставин слід вважати такий
майновий або особистий стан громадянина чи його близьких ( крайня нужденність,
хвороба тощо), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для
нього умовах.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх доводів або
заперечень.

З матеріалів
справи вбачається, що згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачці належала земельна частка (пай) -
багаторічні насадження на землях Шпитьківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 році позивачка уклала з відповідачем, від імені якого за
довіреністю діяв представник ОСОБА_3, попередній договір, за, яким
позивачка зобов»язалася у майбутньому, після настання
відкладальних обставин, а саме -після отримання державного акта
на право власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням землі - для ведення особистого селянського
господарства, продати відповідачеві
належну їй земельну частку (пай), розташовану на землях Шпитьківської сільської
ради Києво-Святошинського району Київської області за 2500 грн. При цьому позивачка при підписанні договору отримала
вказану суму грошей, про що зазначено у нотаріально посвідченому
попередньому договорі.

Суд вважає, що вказаний договір відповідає вимогам ст.635 ЦК України. У договорі сторони досягай домовленості з істотних умов угоди, зокрема її ціни,
зазначивши, що продаж буде вчинено за 2500грн., які
позивачка отримала при підписанні договору.

Суд не знаходить підстав для визнання правочину недійсним з підстав,
передбачених ст.233 ЦК України, як вчинений позивачкою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України позивачка не довела і в судовому засіданні не знайдено достовірних доказів того, що
позивачка мала такий майновий чи особистий стан, які примусили її укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

А відтак не підлягають до
задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. Не може бути
визнана недійсною оспорювана угода    з
підстав внесення змін до перехідних положень Земельного Кодексу України.

П.15 розділу X Перехідних положень України передбачено заборону до ІНФОРМАЦІЯ_3 року на відчуження земель товарного та іншого
сільськогосподарського виробництва, а також земельних часток (паїв) до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Законом
України від ІНФОРМАЦІЯ_4 року доповнено п.15 розділу X Перехідних положень Земельного Кодексу України такого змісту: угоди ( у тому числі
довіреності), укладені під час дії заборони на
відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої абзацом першим цього пункту, в частині відчуження земельних
ділянок та земельних часток (паїв), а так само
в частині передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, є недійсними з моменту їх
укладення (посвідчення).

В цьому Законі зазначено, що він вступає в дію з часу його опублікування.
Закон було опубліковано ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Отже, виходячи з дії Закону в часі, необхідно зазначити, що він не
передбачає зворотньої сили. Тобто, вказаний
Закон необхідно застосовувати до угод (довіреностей) на відчуження земельних часток (паїв), укладених після ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Так
як

-3-

оспорюваний    позивачкою попередній договір укладено    ІНФОРМАЦІЯ_2 року, суд не вбачає
підстав для визнання його недійсним.

На підставі
викладеного, ст.215, 233 ЦК України, керуючись ст.ст. 60, 212 -
215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.