м.Херсон, вул. Дзержинського 11-а
Справа  №2-130/07
РІШЕННЯ

Іменем    України

«07»
лютого  2007
року
м.Херсон

Дніпровський  районний
суд    м.Херсона  у
складі:

головуючого  судді
Полив'яного  В.М.,

при  секретарі
Герасименко  Н.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3  про  стягнення
боргу  та  процентів
за  договором  позики,
-

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він мешкав у м.Запоріжжя, де
мав свою квартиру. Після смерті дружини він обміняв належну йому квартиру на
квартиру меншої площі і отримав доплату за це, що підтверджується договором
обміну. Згодом він залишив цю квартиру своєму сину і переїхав в АДРЕСА_1 до
своєї старшої сестри ОСОБА_3. В січні 2006 року він переїхав разом з усіма
своїми речами до своєї сестри ОСОБА_2
де  проживав  до
червня  2006
року.

Стверджує,
що ОСОБА_2 позичила у нього гроші в сумі 2300
доларів США, що становить 11615грн., обіцяла їх повернути до червня 2006 року але до
цього часу борг йому не повернула. Крім цього, відвезла його до сестри - ОСОБА_3. у  АДРЕСА_1.

Просить
суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 11615грн., інфляцію за
весь час прострочення грошового зобов'язання і три проценти  річних
від  простроченої  суми
за  весь  час
прострочення.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на Обставини, викладені
у позовній заяві. Просив суд залишити в силі його основні вимоги по стягненню
заборгованості з ОСОБА_2, оскільки на цей час ніяких претензій до ОСОБА_3. він
немає, оскільки окрім неї у нього нікого немає і крім  неї
йому  у  цьому житті
ніхто  не  допоможе.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила, що ніяких грошових коштів від свого брата
ОСОБА_1 на зберігання вона не отримувала. Стверджувала, що гроші брата
використала у своїх інтересах їх старша сестра -ОСОБА_3,   в  той
час  як  обіцяла
братові  придбати  житло
на  Херсонщині.

Відповідач
ОСОБА_3. позов не визнала і пояснила, що після обміну квартири ОСОБА_1 в
м.Запоріжжі з його сином, вона переселила брата у свій будинок з відома і за
спільним рішенням з ОСОБА_1., вони за його гроші придбали земельну ділянку в
м.Херсоні для подальшого будівництва будинку для  брата.

Стверджує,
що ОСОБА_2 переманила ОСОБА_1 до себе з метою переконати  його
надати  їй  на
зберігання  залишок  грошових
коштів  брата.

Суд
заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що
позов  не
підлягає  задоволенню,   враховуючи
наступне.

Судом  встановлені  такі
факти  і  відповідні
їм  правовідносини.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1, згідно договору обміну від 05.08.2005 року,
посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу
ОСОБА_4, обміняв свою квартиру з доплатою на свою користь  у
сумі   55550грн.

24.03.2006р.
ОСОБА_1 звертається із письмовою заявою до прокурора Білозерського району, де
вказує, що він отримав при договорі обміну своєї квартири у Запоріжжі 55550грн.
Він є глухонімою особою і всі дії по здійсненню угоди взяла на себе його сестра
- ОСОБА_3., до якої він переїхав жити в АДРЕСА_1, де був зареєстрований у її
будинку по АДРЕСА_1. Сестра обіцяла купити йому на Херсонщині однокімнатну
квартиру, оскільки в Херсоні проживає ще одна його сестра - ОСОБА_2 Пройшов
час і він звертався до ОСОБА_3. з приводу повернення його грошей або
придбання   йому   квартири.
На   ґрунті   цього
між  ними   були
неодноразові   скандали   і

2

він уходив жити
до сестри - ОСОБА_2
у м.Херсоні. Жилплоща у неї мала, він почував себе там зайвим:, тому знову
повернувся до сестри ОСОБА_3. у АДРЕСА_1.

На
підставі постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеною
Білозерським РВ міліції від 28.08.2006 року по заяві ОСОБА_1 щодо неправомірних
дій з боку його сестри - ОСОБА_3. в порушенні кримінальної  справи
було  відмовлено.

В ході
перевірки заяви ОСОБА_1 було встановлено, що він для обміну квартири запросив
свою старшу сестру ОСОБА_3. Обмін квартири здійснювався у нотаріуса, при обміні
ОСОБА_3. в присутності сторін було передано доплату за квартиру в розмірі 10000 доларів США для
зберігання, а ОСОБА_1 переїхав до неї в смт АДРЕСА_1 на постійне місце
проживання. Частину грошей він передав старшій сестрі - ОСОБА_3., а після
виниклих непорозумінь з нею, він переїхав до м.Херсона до молодшої сестри -
ОСОБА_2, якій  начебто  передав
на  зберігання  залишок
своїх  коштів.

ОСОБА_1
стверджує, що з питання обміну його квартири в Запоріжжі і переїзду до смт
Білозерки на постійне місце проживання, все було зроблено з його згоди і за
його доброю волею. Свої гроші сестрам він також давав сам, добровільно.

На
підставі викладеного, суд вважає, що відносини, які склалися у родині ОСОБА_1 з
його сестрами - ОСОБА_3. та ОСОБА_2 відносяться до морально-етичних  норм  і
не  підлягають  правовій
оцінці.

Крім
цього, згідно ст.1047 ЦК
України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше
як у десять разів перевищує встановлений
законом  розмір  неоподаткованого  мінімуму
доходів  громадян.

На
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому  позикодавцем
визначеної  грошової  суми.

ОСОБА_1
не надав суду доказів щодо укладення договору позики із своїми  сестрами
-  ОСОБА_3   та  ОСОБА_2.

Відповідно
до ч.2 ст.59 ЦПК
України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими  засобами
доказування.

На
підставі викладеного, суд вважає можливим у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1  відмовити.

Керуючись
ст.ст.10,11,59,60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.1046,1047 ЦК  України,
суд,   -

вирішив:

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення  боргу
та  процентів  за
договором  позики.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної   інстанції
або  в  порядку
ч.4   ст.295
ЦПК  України.

Суддя
В. М. Полив'яний