У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши  18 травня   2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня  2006 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської
області від 14 березня  2007 року  в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної і
моральної  шкоди та за зустрічним позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2  до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до   ОСОБА_2, посилаючись на те, що 22 лютого
2006 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) належному
йому автомобілю заподіяно шкоду з вини
водія ОСОБА_2, який керував належним ОСОБА_1 автомобілем, перебуваючи з
останнім у трудових відносинах.

Просив його позов задовольнити, стягнути з відповідача на
його користь на відшкодування матеріальної шкоди 5 295 грн. 17 коп., моральної
шкоди 1 700 грн. витрати на проведення експертизи і правову допомогу.

Тернопільській міськрайонний суд залучив до участі в
справі як відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним
позовом, зазначаючи, що ДТП сталася за вини ОСОБА_3.

Просили стягнути
на користь ОСОБА_2  на відшкодування
матеріальної шкоди 5 390 грн.,  моральної
шкоди 2 000 грн. та на користь ОСОБА_1 неотримані прибутки в розмірі 2 400
грн., на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Рiшенням Тернопільського міськрайонного суду від 22
грудня  2006 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня  2007 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково,
постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування  матеріальної
шкоди 4 693 грн. 73 коп., моральної шкоди 700 грн., витрати на надання
правової допомоги й автотоварознавче дослідження та судові витрати, в
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1, ОСОБА_2  посилаються на
невідповідність висновків  судів
обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права,
незастосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню, і
порушення норм процесуального права та ставлять питання про скасування судових
рішень й ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 і відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції та апеляційний суд,
погоджуючись з ним, виходили з того, що ДТП сталася за вини водія автомобіля
ОСОБА_2, який перебуває з власником автомобіля ОСОБА_1 в трудових відносинах,
причиною настання ДТП стало недотримання
ОСОБА_2 вимог п. 13.1  Правил
дорожнього руху України, що перебувало в причинному зв'язку із заподіянням
шкоди автомобілю  позивача.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2  про
відшкодування матеріальної і моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2  до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і
моральної  шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22
грудня  2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Тернопільської області від 14 березня
2007 року  відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема