У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року                                                                                                   м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого  Патрюка М.В.,

суддів:
Берднік І.С., Костенка А.В.,

Тітова Ю.Г., Шабуніна В.М., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором
позики,  відшкодування моральної шкоди та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в сумі
1 600 грн.,

в с т а
н о в и л а:

У вересні 2003 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вказаним позовом,  обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 червня
2000 року він позичив відповідачам 4 000 грн., які останні зобов'язувались
повернути до 20 червня 2001 року, що стверджується відповідною розпискою.
Однак, у вказаний термін відповідачі суми боргу не повернули, чим завдали йому
моральну шкоду. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив про
задоволення позовних вимог.

У жовтні 2003 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про відшкодування  моральної шкоди, посилаючись на те, що така
шкода завдана йому ОСОБА_1 в результаті неповернення розписки після виконання
ним боргового зобов'язання.

Рішенням місцевого суду Чаплинського району Херсонської області від 10
грудня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 11 березня 2004 року, у задоволенні основного і зустрічного позовів
відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі,
ОСОБА_1. просить постановлені у справі судові рішення скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення
боргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що зобов'язання
за договором позики відповідачі виконали, що стверджується показами допитаних у
судовому засіданні свідків.

Однак, з такими висновками судів першої та апеляційної
інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 216 ЦК
України (в редакції 1963 року) зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в
посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання,
повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це
в розписці, що ним видається. Розписка може бути замінена написом на борговому
документі, що повертається. Знаходження боргового документа у боржника
посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.

Згідно зі статтею 29 ЦПК України (в редакції 1963 року)
обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування.

Проте, ухвалюючи рішення про залишення цих позовних вимог
без задоволення, суд вказані норми закону не врахував та в порушення вимог
ст.ст. 15, 202 ЦПК України (в редакції 1963 року) не звернув уваги на те, що
борговий документ знаходиться у позивача, а відтак зобов'язання не можна вважати виконаним.

Ураховуючи наведене, постановлені у справі судові рішення
в зазначеній частині не можуть вважатись законними та обґрунтованими, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню.

Оскільки обставини
справи в частині цих позовних вимог встановлені повно й правильно, але судом
неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає за
необхідне відповідно до ст. 341 ЦПК України постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог в частині виконання боргового зобов'язання, стягнувши з кожного із відповідачів по 2 000 грн.

В той же час, обґрунтованим є рішення суду в частині
взаємних вимог сторін про відшкодування моральної шкоди, так як відшкодування
моральної шкоди в даному випадку чинним законодавством не передбачено.

Керуючись ст.ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення місцевого суду Чаплинського району Херсонської
області від 10 грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області
від 11 березня 2004 року в частині вимог про стягнення боргу за договором
позики скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 2 000
грн. з кожного, а також по 20 грн. державного мита на користь держави.

В решті рішення місцевого суду Чаплинського району
Херсонської області від 10 грудня 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 11 березня 2004 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  М.В. Патрюк

Судді:                                                                                               І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.Г.
Тітов

В.М.Шабунін