У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю “Союз -
Галина” та промислово-торгівельної фірми “Алі Баба і Ко”, треті особи на
стороні позивача: Вінницька міська рада, управління земельних ресурсів Вінницької
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідачів: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою за касаційними скаргами товариства з обмеженою
відповідальністю “Союз - Галина”, промислово-торгівельної фірми “Алі Баба і
Ко”, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на рішення Староміського районного
суду м. Вінниці від 22 вересня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 25 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

В січні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю “Союз - Галина” (далі - ТзОВ “Союз - Галина”) та
промислово-торгівельної фірми “Алі Баба і Ко” (далі - ПТФ “Алі Баба і Ко”) про
усунення перешкод у користуванні частиною прибудинкової території площею 0,0093
га по проспекту АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на підставі земельного
сервітуту має право на зазначену земельну ділянку, однак користуватись нею не
може через розміщення на ній відповідачами малих архітектурних форм.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 22 вересня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 грудня
2006 року, позов задоволено. Зобов”язано ТзОВ “Союз - Галина” та ПТФ “Алі Баба
і Ко” звільнити земельну ділянку шляхом знесення 19 малих архітектурних форм.

В касаційних скаргах ТзОВ “Союз - Галина”, ПТФ “Алі Баба і Ко”,     ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8,     ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11., ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 просять скасувати зазначені
судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на їх необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з чим
погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачка має право на спірну
земельну ділянку на підставі укладеного з Вінницькою міською радою договору про
встановлення земельного сервітуту, а відповідачі неправомірно розмістили на цій
земельній ділянці малі архітектурні форми, чим створюють позивачці перешкоди у
користуванні нею.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або
безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Згідно з ч. 3 ст. 100 ЗК України право земельного сервітуту виникає після
його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації
прав на земельну ділянку.

Суд на зазначене уваги не звернув та не з”ясував чи відбулася державна
реєстрація в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну
ділянку, укладеного 1 вересня 2005 року позивачкою з Вінницькою міською радою
договору про встановлення земельного сервітуту, і, відтак, чи виникло в
позивачки право користування спірною земельною ділянкою.

Крім того, зобов”язуючи відповідачів
ТзОВ “Союз - Галина” та ПТФ “Алі Баба і Ко” знести 19 малих архітектурних форм
суд не врахував, що вони належать на праві власності не відповідачам, а третім
особам, та не залучив останніх до участі в справі в якості відповідачів.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий
розгляд. Оскільки зазначене порушення допущено судом першої інстанції і не було
усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Союз - Галина”,
промислово-торгівельної фірми “Алі Баба і Ко”, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 задовольнити.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 22 вересня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 25 грудня 2006 року скасувати і
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін