У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 травня
2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,                                     Пшонки
М.П.,  Лященко Н.П.,
Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до
акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне
товариство) в особі філії “Відділення Промінвестбанку в м. Мукачевому
Закарпатської області”, ОСОБА_3, треті особи: Закарпатська філія ДП
“Інформаційний центр” Міністерства юстиції України, АППБ “Аваль”, про визнання
права власності на транспортний засіб без обмежень, виключення з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна та визнання недійсним договору застави, за
касаційною скаргою акціонерного комерційного промислово-інвестиційного
банку (закрите акціонерне товариство) ( далі- АК ЗАТ) в особі філії “Відділення
Промінвестбанку в м. Мукачевому Закарпатської області” на ухвалу Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2005 року, рішення
цього ж суду від 13 грудня 2005 року, рішення колегії суддів  судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської області від 2 лютого 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до АК ЗАТ
“Промінвестбанк”, ОСОБА_3 про визнання права власності на автобус та визнання
недійсним договору застави з підстав, передбачених  ч. 1 ст. 10. п.п. 1, 2 розділу ІХ Прикінцевих
та перехідних положень Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень”, ч. 3 ст. ст. 215, 234, ч. 1 ст. 388, 511 ЦК України, ч. 1
ст. ст.  4,16 Закону України “Про
власність”, ч. 3 ст. 61 Сімейного Кодексу України. В обґрунтування своїх
позовних вимог указували, що 11 лютого 2004 року приватний підприємець ОСОБА_3
продав, а приватний підприємець ОСОБА_1 купив автобус  VANHOOL, 1994 року випуску, двигун №НОМЕР_1, шасі  №НОМЕР_2

Через рік після придбання автобуса стало відомо, що між  приватним підприємцем ОСОБА_3 та АК ЗАТ “Промінвестбанк” 23 травня 2003 року був укладений договір застави,
предметом якого є згодом  куплений
позивачами  автобус .

Посилаючись на те, що вони є добросовісними набувачами вказаного автобуса,
який набуто в період шлюбу, позивачі просили визнати за ними право власності на
цей автобус та визнати недійсним договір застави між  приватним підприємцем ОСОБА_3 та АК ЗАТ
“Промінвестбанк “ від 23 травня 2003 р.№1-6/203 .

Крім того, просили зобов'язати Закарпатську філію державного підприємства
“Інформаційний центр“ Міністерства юстиції України виключити з державного
реєстру обтяжень рухомого майна запис про об'єкт обтяження,  зареєстрований 23 травня 2003 року за №
НОМЕР_3 транспортний засіб НОМЕР_4, номер знак НОМЕР_5, 1994 року випуску,
модель VANHOOL, боржник - ОСОБА_3, обтяжувач - “Відділення Промінвестбанку
в                м. Мукачевому
Закарпатської області”.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13
грудня 2005 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 2 лютого 2006 року
зазначене рішення суду першої інстанції змінено: у задоволенні вимог щодо
визнання недійсним договору застави, укладеного між Промінвестбанком і ОСОБА_3,
від 25 травня 2003 року відмовлено.

Визнано право на вищевказаний автобус за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зобов'язано
Закарпатську філію державного підприємства “Інформаційний центр“ Міністерства
юстиції України виключити вищевказаний транспортний засіб із Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

АК ЗАТ “Промінвестбанк” звернувся до Верховного Суду України з касаційною
скаргою, в якій  просить скасувати
постановлені в справі рішення та залишити позовну заяву без розгляду,
посилаючись на порушення судовими інстанціями норм процесуального права та
неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, у березні 2003 року
приватний підприємець ОСОБА_3 одержав у Промінвестбанку кредит, а 23 травня
2003 року з метою забезпечення виконання попереднього договору сторони уклали
договір застави, зокрема, ОСОБА_3 заставив банківській установі належний йому
автобус .

Відповідно з вимогами ЦК України, що діяв на час укладення угоди, з позовом
про визнання угоди застави недійсною можуть звернутися до суду лише сторони,
які уклали угоду, чи  особа, права якої
безпосередньо зачіпаються такою угодою.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в угоді були юридичні особи
(банк та приватний підприємець), позивачі на час її укладення ніякого
відношення до угоди не мали і ця угода їхніх прав не порушувала.

Ураховуючи зазначені обставини, постановлені в справі судові рішення
підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв'язку з тим, що
позивачі не мали права на пред'явлення такого позову, а спір про визнання угоди
недійсною між юридичними особами підлягає розгляду в господарських судах.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати
у цивільній справі Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку
(закрите акціонерне товариство) ( далі- АК ЗАТ) в особі філії “Відділення
Промінвестбанку в м. Мукачевому Закарпатської області” задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від   13 грудня 2005 року та  рішення апеляційного суду Закарпатської
області від     2 лютого 2006 року
скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка

Ю.В. Прокопчук