У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в             м. Добропіллі Донецької
області про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької
області на рішення Добропільського міськрайонного суду від 2 листопада 2006
року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2006 року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької
області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 21 грудня 2004
року з нею трапився нещасний випадок на виробництві, який завдав їй моральних
страждань і призвів до встановлення вперше 25, а після повторного огляду 35 %
втрати нею професійної працездатності.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 2 листопада 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 грудня
2006 року, позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької області на користь
ОСОБА_1 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на їх
необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з
чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що в результаті нещасного
випадку на виробництві позивачці висновком МСЕК від 5 червня 2006 року
встановлено    35 % втрати професійної
працездатності та завдано моральних страждань, які на підставі ст.ст. 21 та 28
Закону України «Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» повинен відшкодувати відповідач.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до Закону України “Про загальнообов”язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” в разі стійкої втрати професійної
працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і
виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати професійної працездатності.

В основу рішення про часткове задоволення позову суд поклав висновок МСЕК
від 5 червня 2006 року, не врахувавши при цьому, що на підставі п. 27 ст. 77
Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» зупинено на 2006 рік
дію абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про загальнообов”язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей, що не дає підстав для застосування норми
закону, яка встановлює одним із завдань страхування від нещасного випадку на
виробництві відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин висновок МСЕК від 5 червня 2006 року про встановлення
позивачці 35 % втрати професійної працездатності не може бути підставою для
задоволення позовних вимог.

Разом з тим, судом не взято до уваги посилань позивачки на те, що вперше
стійку втрату професійної працездатності їй встановлено висновком МСЕК від 19
травня 2005 року (а.с. 41) та не з”ясовано чи не набула вона у зв”язку з цим
висновком право на отримання страхової виплати за моральну шкоду.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування рішення суду з передачею справи на новий
розгляд. Оскільки зазначене порушення було допущено судом першої інстанції і не
було усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд суду
першої інстанції

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 2 листопада 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 грудня 2006 року скасувати і
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін