УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
РІШЕННЯ Іменем  України

„   7
"   лютого   2007   року  колегія
суддів  судової  палати
у  цивільних справах  апеляційного
суду  Житомирської  області

в  складі:

головуючого  -
судді                      Головчук  С.В.

суддів:                                               Павицької  Т.М.,

Миніч  Т.І.,

при  секретарі  судового

засідання                                          Прищепа  О.А.,

з  участю  сторін

розглянувши
у     відкритому    судовому
засіданні     в     залі
суду    в

м.Житомирі  апеляційну  скаргу
ОСОБА_2

на     рішення     Новоград-Волинського     міськрайонного.      суду
від     1

листопада  2006
року

у   справі    за
позовом   ОСОБА_1    до
ОСОБА_2  про  виселення,

встановив:

У травні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом. Просив розірвати договір найму жилого приміщення,
укладений між ОСОБА_3 і відповідачкою ОСОБА_2 12 червня 2003
року та виселити відповідачку із займаного жилого приміщення без надання
іншого житла. При цьому посилався на те, що за вказаним договором відповідачка
винаймала у ОСОБА_3 кімнату площею 15,2
кв.м, в будинку АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем майна померлого за заповітом
є він, позивач. Внаслідок недбалого поводження з будинком відповідачка привела
його в непридатний для проживання стан. Крім того, як зазначає позивач, спірний
будинок необхідний йому особисто для використання в майбутньому і проживання
там членів його  сім"ї.

Рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного суду від 1 листопада 2006
року позов задоволено. Розірвано договір найму жилого приміщення площею 15,2 кв.м, в будинку
по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 12 червня 2003
року в зв"язку з набуттям ОСОБА_1 права власності на будинок АДРЕСА_1, недбалого
поводження ОСОБА_2 з будинком, що призвело до його псування та в зв"язку з
необхідністю використання  будинку  для
проживання  позивача  та
членів  його

Справа №22ц/427                                Головуючий у суді 1-ї
інстанції Кузьменко Л.В.

Категорія 41                                        Суддя-доповідач Миніч Т.І.

сім"ї. Цим же рішенням ОСОБА_2
виселена з будинку АДРЕСА_1 в
зв"язку з розірванням договору найму жилого приміщення від 12 червня 2003 року без
надання   іншого  жилого
приміщення.

У поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з
ухваленням нового - про
відмову в позові, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом порушені норми матеріального права. Зокрема, зазначає,
що позивачем не надані докази на підтвердження своїх вимог. На думку апелянтки,
спірний договір є договором безоплатного довічного користування чужим майном,
на що суд уваги не звернув. ОСОБА_2 вважає також, що поза увагою суду
залишилась та обставина, що вона була членом сім"ї померлого ОСОБА_3 і має
право на спадщину після його смерті. Апелянтка зазначає, що суд безпідставно
виселив її із спірного жилого приміщення, оскільки, вона в ньому не проживає
через  неправомірні  дії
з  боку  позивача.

Розглянувши
справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи  з
наступного.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що псування будинку АДРЕСА_1 мало місце внаслідок недбалого з ним поводження саме з
боку ОСОБА_2 та що спірний будинок необхідний для використання і проживання
позивачеві та членам його  сім"ї.

Проте з такими
висновками суду погодитись неможливо, виходячи з  наступного.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_3 належав жилий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до
договору найму жилого приміщення від 12
червня 2003 року
ОСОБА_3 без обмеження будь-яким строком здав в найом кімнату в цьому будинку
площею 15,2 кв.м,
відповідачці  ОСОБА_2    (а.с.б).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.71). На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 28
грудня 2005 року,
спадкоємцем майна померлого є позивач ОСОБА_1
(а.с.10).

Відповідно до п.2 ч.2
ст.825 ЦК договір найму
житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі
руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії  яких
він  відповідає.

Договір найму
частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на
вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого
наймодавця та  членів  його
сім"ї   (ч.З
ст.825  ЦК).

Задовольняючи
вимоги позивача, суд першої інстанції не врахував, що руйнування або псування
житла є видом активних умисних дій осіб, що завдають шкоду житлу. Ці дії
виходять за рамки невиконання договірних обов"язків по утриманню
помешкання. Вказана підстава розірвання договору найму є мірою цивільної
відповідальності     і     для
її     застосування     необхідна     наявність протиправної   поведінки,
шкоди  у  вигляді
руйнування   або  псування, причинного  зв"язку
між  ними  та
вини.

Так, суд першої
інстанції достовірно встановив, що в спірному будинку відсутні водяний лічильник,
крани, газовий котел, внаслідок чого зіпсована система опалення і на стінах
будинку виявлено цвіль (а.с.7,23).
Разом з тим, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на покази яких послався суд, не
підтвердили, що саме з вини відповідачки будинок приведений у непридатний для
проживання стан. Більше того, із показів цих свідків слідує, що газовий котел
демонтував небіж померлого ОСОБА_6. Цвіль виникла через те, що в зимовий період
житло не опалювалося, оскільки позивач змінив замки на вхідних дверях і не
впускав відповідачку в будинок. Факт непроживання відповідачки в будинку з  лютого
200 6  року
підтвердив  в  апеляційному
суді   і  сам
позивач.

Отже, псування
спірного будинку мало місце не з вини відповідачки  і
з  цих  підстав
суд  необгрунтовано  задоволив
позов.

Крім того,
обґрунтовуючи рішення в частині' розірвання договору найму з підстав,
передбачених ч.З ст.825 ЦК, суд мав
врахувати, що ця підстава пов"язана з виникненням у наймодавця особистої
потреби в житлі, яке передане в користування. Така потреба може виникнути,
наприклад, у разі збільшення сім"ї внаслідок одруження або народження
дітей, повернення членів сім"ї, розлучення і втрати права проживання в
іншому помешканні тощо.

Судом не
встановлено жодної із зазначених обставин або будь-яких інших даних про
необхідність використання спірного житла для проживання самим наймодавцем або
членами його сім"ї. Крім того, позивач ОСОБА_1 під час апеляційного
розгляду справи не заперечував того, що разом з дружиною проживає у власному  будинку.
Склад  його  сім"ї
не  змінився.

В зв"язку з
наведеним, підстав для розірвання договору найму жилого  приміщення
у  суду  не
було.

Оскільки позовна
вимога про виселення відповідачки із спірного житла є похідною від вимоги про
розірвання договору найму,   то  і  в  цій
частині  позов  є
безпідставним.

За наведених
обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню  з
ухваленням  нового  -  про  відмову  в
позові.

На
підставі   викладеного   і
керуючись   ст.814,825   ЦК
України, ст.ст.209,307,309,313,314,316  ЦПК  України  ,   суд

ВИРІШИВ
:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_2  задоволити.

Рішення
Новоград-Волинського
міськрайонного   суду  від   1
листопада

2006  року
скасувати,   ухваливши  нове
рішення.

Відмовити
ОСОБА_1   в   задоволенні
позову  до

ОСОБА_2  про  виселення
за  безпідставністю  вимог.

Рішення
може    бути    оскаржене
безпосередньо    до    Верховного    Суду

України  протягом  двох
місяців  з  дня
його  проголошення.