У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

7 березня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В., Берднік І.С.,

суддів:

Данчука В.Г.,

Григор'євої Л.І., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Спеціалізоване управління № 630” до
ОСОБА_1, третя особа - відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ)
“Вишгородське підприємство матеріально-технічного забезпечення”, про визнання
права власності на майнові комплекси, за касаційною скаргою
Святошинського дитячого будинку-інтернату на ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2005 року ТОВ “Спеціалізоване управління № 630”
звернулося в суд із зазначеним позовом і просило визнати за ним у порядку
набувальної давності право власності на майнові комплекси, розташовані по
АДРЕСА_1та АДРЕСА_2у м. Києві, а також зобов'язати Київське міське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно
зареєструвати право власності товариства на вказане майно. В обґрунтування
своїх вимог позивач указував, що  майновий
комплекс по АДРЕСА_1у м. Києві був переданий товариству ВАТ “Вишгородське
підприємство матеріально-технічного забезпечення” у 1996 році, а від майнового
комплексу по
АДРЕСА_2у м. Києві останнє відмовилося в порядку ст. 347 ЦК України в
2005 році. Не зважаючи на це, відповідачка, яка частково орендує вказані
майнові комплекси, не визнає права власності товариства на це майно.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28
січня 2005 року позов задоволено. Постановлено визнати за ТОВ “Спеціалізоване
управління        № 630” право власності
на майнові комплекси, розташовані по АДРЕСА_1та АДРЕСА_2у м. Києві, зобов'язати
Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
нерухоме майно зареєструвати право власності товариства на вказане майно.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2006 року заяву Святошинського
дитячого будинку-інтернату про поновлення строку на апеляційне оскарження
рішення місцевого суду відхилено, а заву про апеляційне оскарження та
апеляційну скаргу залишено без розгляду.

Святошинський дитячий будинок-інтернат звернувся до
Верховного Суду України із касаційною скаргою, в якій  просить скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції й поновити строк апеляційного оскарження рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 294 ЦПК України заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення
вказаних строків, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою
особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Апеляційну скаргу на рішення місцевого суду було подано
Святошинським дитячим будинком-інтернатом, який не брав участі у справі.

Відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що спірні
майнові комплекси Святошинському дитячому будинку-інтернату не належать і суд
правомірно не залучив його до участі в справі.

Проте такий висновок суду апеляційної інстанції є
передчасним, оскільки вирішення питання про наявність порушення при розгляді
справи законних прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі в
справі, можливе лише при розгляді апеляційної скарги на рішення місцевого суду
по суті, а не при поновленні  строку на
апеляційне оскарження.

Водночас без дослідження та оцінки апеляційного суду
залишилися посилання в заяві інтернату, як на підставу для поновлення
процесуального строку, на те, що про постановлення рішення Голосіївським судом
м. Києва від 28 січня 2005 року йому стало відомо тільки 12 квітня 2006 року з
листа ТОВ “Спеціалізоване управління № 630”, хоча зазначені доводи мають
значення для правильного вирішення питання про поновлення строку на апеляційне
оскарження цього рішення.

За таких обставин у силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК
України ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням
справи до цього ж суду для вирішення питання про поновлення строку на
апеляційне оскарження рішення місцевого суду та прийняття апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Святошинського дитячого
будинку-інтернату  задовольнити
частково.

Ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2006 року
скасувати, а справу направити в суд апеляційної інстанції для вирішення питання
про поновлення Святошинському дитячому будинку-інтернату строку на апеляційне
оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 28 січня 2005
року та прийняття апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

Л.І. Григор'єва

В.Й. Косенко