Справа
№ 22ц-218/2007 рік.
інстанції- Філатовя Л.Б.
Доповідач - Заболотний В.М.
УХВАЛА

Іменем       України

19 січня 2007 року                                                                                                 місто
Чернігів

Апеляційний   суд
Чернігівської області у складі: головуючого - судді Литвиненко
І.В. суддів - Заболотного
В.М., Мельниченка Ю.В. при секретарі -
Куксі М.В.

з участю - заявниці та її
представника

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою
представника заявниці ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 31
жовтня 2006 року по
справі за заявою ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
Новозаводського районного суду м.Чернігова від 31.10.2006 року заява ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення
залишена без розгляду.

Суд прийшов до
висновку, що строк на звернення до суду з заявою про винесення додаткового
рішення поновленню не підлягає, оскільки доказів на підтвердження поважності
причин пропуску звернення з даною заявою ОСОБА_2 суду не надала. Крім того,
строк на виконання рішення Новозаводського райсуду від 11.07.1997
року збіг, а згідно до ч.2 ст.220 ЦПК України заява про ухвалення
додаткового рішення може бути подана до закінчення строку на виконання рішення.
Також, суд вказав, що додаткове рішення не може бути ухвалено, так як вимоги
про визнання права власності конкретно на гараж „З-1" ні ОСОБА_2, ні
ОСОБА_3 не заявлялись, питання про включення його в спірне майно судом не
вирішувалось.

В апеляційній
скарзі представник заявниці ОСОБА_1
просить зазначену ухвалу суду скасувати, а вирішення даного питання
передати на новий розгляд. Апелянт вказує, що суд необгрунтовано відмітив в
рішенні про те, що позовна вимога про визнання права власності конкретно на
гараж „3-1" сторонами
не заявлялись, питання включення його в спірне майно судом не вирішувалось,
оскільки з приводу цього сторони не подавали доказів. Адже, в судовому
засіданні суду першої інстанції сторонами обговорювалось питання щодо цього
гаражу, про що зафіксовано в протоколі судового засідання. Також, питання про
визнання права власності на гараж „3-1"
обговорювалось  і

2

при розгляді справ в 1997, 1999 роках.    В    рішенні    від 11.07.1997
року    суд приймав докази позивача
та пояснення з цього приводу.

Заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги та
матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Рішенням Новозаводського районного суду М.Чернігова від 11.07.1997 року встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_3, визнано за
ним і ОСОБА_2 право власності на відповідні частини будинку та сараю „Д"
за кожним. Ухвалою судової колегії в цивільних справах Чернігівського обласного
суду від 12.08.1997 року
рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Президії
Чернігівського обласного суду від 28.12.1998 року зазначені рішення і ухвала
скасовані в частині визнання права власності за обома сторонами на сараї
„Д" і „Б-1" будинку АДРЕСА_1. 07.05.2002 року апеляційним судом Чернігівської області було прийнято остаточне
рішення, яким визнано право власності на відповідні частини сараю
„Д" за кожною із сторін.

Таким чином,
позовні вимоги про визнання права власності на гараж „3-1" жодною стороною
в процесі розгляду справи не заявлялись, а тому не можна постановити додаткове
рішення щодо цього питання.

Також, хоча
ст.220 ЦПК України передбачає право осіб звертатись з заявою для ухвалення
додаткового рішення, але така заява має бути подана до закінчення строку на
виконання рішення. Оскільки, сторони не пред'являли виконавчі листи до
виконання у трьохрічний строк, що передбачено ст.21 Закону України „Про
виконавче провадження", в результаті чого він був пропущений, а також не
звертались з заявою про його поновлення, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про те, що клопотання про винесення додаткового рішення
задоволенню не підлягає. Крім того, ОСОБА_2 не навела поважних причин пропуску
строку для звернення до суду з такою заявою.

За таких
обставин, ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу    представника     заявниці     ОСОБА_1 в   інтересах
ОСОБА_2 - відхилити,   а

ухвалу
Новозаводського районного  суду                                       М.Чернігова
від 31 жовтня 2006 року

залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.