Справа №2-311/07
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого
2007 року.    Індустріальний районний суд
міста

Дніпропетровська у складі головуючого

судді
Чебикіна В.П.

при секретарі
-       Гасінбергер  М.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті

Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, ОСОБА_3 “Про визнання договору

недійсним” ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом,

посилаючись на те, що
під час перебування в шлюбі з
відповідачем  ОСОБА_2 вони спільно
придбали автомобіль ВАЗ 21124. У серпні  2006 року без її

відома  відповідач
за біржовою угодою спродав вказаний автомобіль своїй матері

- відповідачці ОСОБА_3. У своїй позовній заяві ОСОБА_1
прохала

ухвалити рішення, відповідно до якого визнати біржовий
договір купівлі-продажу

автомобіля ВАЗ 21124 державний номер НОМЕР_1   від 02.08.2006 року укладений

на біржі “Альянц” між відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3.
недійсним,

тобто таким, що укладений другим із подружжя без згоди
іншого.

В судовому
засідання представник позивачки - ОСОБА_4 підтримала

позовні вимоги.

Відповідачі
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. позов не визнали.

Суд,
дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання

свідків, вважає, що позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 26.12.2003

року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, дітей
від цього шлюбу не

мається (а.с. 6).

13.07.2005
року  ТОВ “Лідер”(продавець) та
відповідач ОСОБА_2

(покупець) склали договір  купівлі-продажу про те, що ОСОБА_2 придбав

автомобіль марки ВАЗ-21104 вартістю 44 400 грн., при
цьому покупець ОСОБА_2 вніс до каси первісний внесок у розмірі 13 320
грн.(а.с.22-23).

20.07.2005
року відповідач ОСОБА_2 склав кредитний договір з

Приватбанком на видачу йому позики на придбання
автомобіля у сумі 6155,00

доларів  США (а.с.
3).

25.07.2005
р. відповідач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3.

склали договір позики, згідно якого відповідач ОСОБА_2
отримав від

відповідачки ОСОБА_3. 4000 доларів США із строком
повернення через 6

місяців (а.с.25).

02.08.2006
року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. на біржі

“Альянц” склали біржовий договір купівлі-продажу ,
згідно якого  відповідачка

ОСОБА_3. придбала у відповідача ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ
21124

державний номер НОМЕР_2 (а.с.37). Після переоформлення в
УДАЇ автомобіля на

ім'я відповідачки ОСОБА_3. автомобіль отримав державний
номер  НОМЕР_1

(а.с. 49).

Згідно
довідки Приватбанку станом на 22.09.2006 року заборгованість по

кредитному договору, складеного з відповідачем ОСОБА_2
була погашена (а.

с. 6).

20.11.2006
року  рішенням Індустріального районного
суду міста

Дніпропетровська шлюб між відповідачем ОСОБА_2 і
позивачкою ОСОБА_1 був розірваний (а.с.53).

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування
своїх

позовних вимог пояснила, що сімейне життя з відповідачем
ОСОБА_2 не

склалося. Вона запропонувала йому вирішити питання щодо
розподілу спільного

майна - автомобіля. Але ОСОБА_2 їй в цьому відмовив.
Після того, коли

зобов'язання за кредитною угодою були погашені і
автомобіль став їхньою

сумісною власністю, виникло питання щодо розірвання
шлюбу. Вона запропонувала

відповідачу сплатити їй половину вартості автомобіля і
мирно розійтися. Але і

на цей час він їй відмовив. Потім їй стало відомо,
що  відповідач ,без її на то

згоди, за біржовою угодою , спродав автомобіль ВАЗ
своєї  матері - відповідачці

ОСОБА_3. Відповідачка знала, що її син ще  знаходиться у шлюбі з нею і що

придбаний нею автомобіль є спільною сумісною власністю
подружжя але  між тим не

відмовилась від купівлі автомобілю. Вона (позивачка)
вважає, що відповідачі

своїми діями порушили її права власності на спірний
автомобіль, тому прохає в

судовому порядку їх відновити.

Представник позивачки - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, та

пояснила, що відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте

подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної

сумісної власності незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини

самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.1 ст.70
СК у разі поділу

майна, що є об'єктом права  спільної сумісної власності подружжя, частки
майна

дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або

шлюбним  договором.
Крім того, представник позивачки пояснила, що відповідно до

ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя
договорів стосовно цінного

майна згода другого з подружжя має бути подана письмово,
а відповідно до ч.2 ст.

65 СК дружина має право звернутись до суду з позовом про
визнання договору

недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без
її згоди, якщо цей

договір виходить за межі дрібного побутового.
Представник позивачки пояснила,

що приведені  нею
положення сімейного законодавства  і є
нормативним

обґрунтуванням позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач
ОСОБА_2 в обґрунтування  заперечень проти
позовних

вимог в судовому засіданні пояснив, що фінансування
придбання автомобіля

здійснювалося за рахунок грошових коштів, наданих  йому (відповідачеві) в борг

його матір'ю ОСОБА_3. Вона ж (ОСОБА_3.) здійснювала
платежі  за

кредитним договором від його (ОСОБА_2) імені, але за
рахунок власних

коштів. Позивачка знала про цей факт і не заперечувала
щодо джерел фінансування

придбання  спірного
автомобіля. Після погашення суми отриманого кредиту його

матір ОСОБА_3. поставила перед ним питання про
повернення грошових

коштів, отриманих у борг.  Належної суми грошей у нього не було, тоді
між ними

була досягнута домовленість про передачу ОСОБА_3.
автомобіля, який

фактично був придбаний за її кошти. Таким чином і був
укладений біржовий

договір купівлі-продажу транспортного засобу від
02.08.2006 року. З урахуванням

наведеного відповідач ОСОБА_2 прохав у позові ОСОБА_1
відмовити.

Відповідач
ОСОБА_3. в судовому засіданні пояснила, що в позові

ОСОБА_1 потрібно відмовити, так як  спірний автомобіль придбаний не на

кошти сім'ї її сина ОСОБА_2 Для сплати отриманого її
сином кредитного

договору вона позичила 4000 доларів США. Крім того, саме
вона в більшості разів

ходила до банківської установи для сплати кредитних
внесків. Позивачка ходила

тільки один раз , тоді вона ніде не працювала,
гроші  їй давав син - відповідач

ОСОБА_2.

З
урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи позивачки ОСОБА_1

та її представника ОСОБА_4 в судовому засіданні свого
підтвердження не

знайшли, разом з тим доводи відповідачів в обґрунтування
заперечень проти

позовних вимог знайшли своє підтвердження наданими
документами та в показаннях

свідків.

Так, з п.7
ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України вбачається: “Якщо у

придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з

подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру
внеску, є його

особистою приватною власністю.

В судовому
засіданні встановлено, що грошові кошти на придбання спірного

автомобіля на ? якого претендує позивачка був придбаний
відповідачем ОСОБА_2 не за рахунок сімейних коштів, а на кошти його матері
відповідачки

ОСОБА_3. Це підтверджується розпискою, згідно якої
відповідач позичив у

своєї матері - відповідачки ОСОБА_3. 4000 доларів
США(а.с. 25) ,

залученими до справи квитанціями по сплаті кредитних
внесків підтверджується,

що відповідачка ОСОБА_3. за шість разів внесла до каси
Приватбанку 1380

доларів США (а.с.28-33), позивачка зробила один внесок
(а.с.26-а), свідки

ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 пояснили, що вони були присутніми при тому, як

відповідачка ОСОБА_3. позичила своєму синові відповідачу
ОСОБА_2

4000 доларів США.

В зв'язку з
наведеним, суд вважає, що  біржовий
договір купівлі-продажу

автомобілю   від
02.08.2006 року( позивачкою помилково вказана дата “12.08.2006

р.”) слід визнати дійсним, так як він в порядку ч.5
ст.203 ЦК України був

спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно  до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є

недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог,
які встановлені

частинами першою-третьою, п'ятою  та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є

правочин , якщо його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).Суд

вважає, що в даному випадку потреба в складанні
біржового договору мала місце,

та мала законні підстави.

Таким чином, в
судовому засіданні  встановлено, що
доводи позивачки

відносно того, що вона разом з відповідачем ОСОБА_2 на
спільні сімейні

кошти придбала автомобіль в судовому засіданні  свого підтвердження не знайшли.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що
спірний автомобіль було

придбано відповідачем ОСОБА_2 на грошові кошти
відповідачки ОСОБА_3, який фактично мав бути належати йому на праві приватної
власності (п.7 ст.

57 СК України), але коли було виявлено, що відповідач
ОСОБА_2 не  має

можливості повернути борг у розмірі 4000 доларів США,
відповідачами було

прийнято рішення в офіційному законному порядку передати
автомобіль у власність

відповідачки ОСОБА_3., щоб тим самим погасити борг. Це і
було зроблено

шляхом складання біржового договору між відповідачами 02
серпня 2006 року, який

судом визнається дійсним, так як  він відповідно до ст.208 ЦК України складений

у письмовій формі, нотаріального посвідчення такий вид
правочину не потребує

(ст.206 ЦК України).

З урахуванням
наведеного, суд вважає, що в  позові
ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 і ОСОБА_3. потрібно відмовити.

Керуючись
ст.ст. 3, 7, 14, 57,58,60, 137, 208, 214, 215 ЦПК України, п.7

ст.57 СК України, ст.ст. 203, 206,208, 215 ЦК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у
позові до ОСОБА_2 і

ОСОБА_3 про визнання біржового договору від 02.08.2006
року,

укладеному на біржі “Альянц” між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
купівлю-продаж автомобіля ВАЗ 21124 державний номер НОМЕР_2 недійсним -
відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний

строк з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне
оскарження і подання

після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя:                              В.П.Чебикін