Справа №2-59/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                 УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року
Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого                                                                                        Соловйова В.В.

при секретарі                                                                                        Перлик О.С.

за участю представника відповідача                                                       Зінченко Г.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха Херсонської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1до головного управління праці та соціального захисту
населення Херсонської обласної державної адміністрації та Державного
казначейства України про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової
допомоги та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги та відшкодування
моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимог тим, що згідно ст.5
Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він визнаний ветераном і
інвалідом війни, що підтверджується посвідченням
серії Б №НОМЕР_1. За ст.12 зазначеного Закону йому, щорічно, до п"ятого
травня повинна надаватися одноразова
грошова допомога в розмірі п"яти мінімальних пенсій за віком. Ця пільга
також встановлена Законом № 367-XIV від 25.12.1998 року. Відповідачу здійснювали йому виплати але не в повному обсязі. Згідно діючого цивільного
законодавства термін давності на заявлені ним позовні
вимоги не розповсюджуються, а тому розрахунок суми боргу повинен проводитися з часу призначення йому зазначеної пільги. За ст.2
вказаного Закону та ст.22 Конституції України права та
пільги для ветеранів війни та членів їх сімей не можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни а при прийнятті нових законів або внесенні змін в діючі - не
допускається звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод. Але в суперечить зазначеним нормам матеріального права грошова допомога за 1999 рік не виплачена, а за
2000-2006 років виплачена не в повному обсязі. Так,
за 1999 рік не сплачено одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі
124.50грн., за 2000 рік не доплачено 1042.80грн., за 2001 рік - 1203.85грн., за 2002 рік - 1260.00грн., за 2003 рік - 1250.00грн., за
2004 рік - 1303.45грн., за 2005 рік -1410.00грн. та за 2006 рік - 1410.00грн.,
загальна сума недоплати становить 9004.60 грн. Відповідно постанови Уряду №486 від 11.04.2002 року, п.2 а також ч. 1ст. 17
Закону України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" встановлено, що виплата разової допомоги здійснюється органами праці та соціального
захисту населення, тобто відповідачами. Неправомірні
дії відповідачів, невиконання ними покладених на них законом обов"язків і ігнорування ними призводять до серйозного погіршення його
матеріального становища. Вважає, що недотримання
відповідачами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" суперечить нормам Конституції України так як його
права визнані як зазначеними Законами так і
підтверджені рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №20рп/2004. Невиконання вимог діючого законодавства порушує
його права як громадянина і учасника бойових дій,
оскільки законом не передбачено обмеження виплат з будь яких підстав. Невиплата в добровільному порядку встановлених
законодавством грошових коштів змусило його звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав та наданих йому пільг. Спір з виплати йому призначеної грошової допомоги у добровільному
порядку не вирішується. Крім того,
неправомірна поведінка відповідачів є образливою для нього як громадянина, який сумлінно виконав свій військовий
обов'язок, поклав своє здоров»я, зазнав сильного
морального хвилювання дивлячись на те, як гинуть співвітчизники. Халатна недбалість відповідачів, їх бездіяльність принижують його
як особистість, як людину, яка не отримуючи встановленні
законодавством пільги не має коштів для проведення гідного лікування свого здоров»я. Позивач просить суд стягнути з
відповідачів на свою користь суму недоплаченої разової щорічної
грошової допомоги як учаснику бойових дій у розмірі 9004.60 гривен
та моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги.

2

Представник Державного казначейства України у судове засідання не
з"явився, про час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином - рекомендованим повідомленням №НОМЕР_2
від 16.01.2007 року, про причини неявки не повідомив.

Представник головного управління праці та соціального захисту населення
Херсонської обласної державної адміністрації, а
також управління праці та соціального захисту населення Великолепетиської
районної державної адміністрації Зінченко Г.П. позов не визнала та надала суду заперечення в яких зазначила, що позивачу, як
інваліду війни 1-ї групи, було виплачено -за ст.ЗЗ Закону України "Про Державний бюджет України на 2000
рік" 120 грн., за ст.20 зазначеного закону на 2001 рік
120грн., за ст.19 зазначеного закону на 2002 рік 120грн., за ст.28 закону на 2003 рік 120грн., за ст.34 закону на 2005 рік
3350грн., за ст.30 закону на 2006 рік 400грн. На
теперішній час всі ці норми законів про Державний бюджет є діючими, їх не визнано такими, що не відповідають Конституції* України.
Вважає, що за вказані роки позивачу виплата
щорічної разової допомоги здійснювалася вірно, йому жодної шкоди нанесено не
було, його права не порушувалися. Також вважає, що позивачем порушено термін
позовної давності відповідно до ст.ст.256, 258 ЦК України за 1999,2000,2001,2002, та 2003 роки. Виплата щорічної разової допомоги у 2004 році була здійснена
відповідно до ст.44 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", як учаснику бойових дій у сумі
160 грн., тобто Головне управління праці та соціального
захисту населення обласної державної адміністрації діяло з дотримання всіх норм та вимог чинного законодавства., а саме ст.19
Конституції України, абзацу 12 та 22 Положення
про управління праці та соціального захисту населення районного ї державної адміністрації та всіх норм діючого на той момент
законодавства. Щорічна разова допомога до п'ятого
травня здійснюється згідно ч.4 ст.17 - 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до
30 вересня відповідного року у якому здійснюється виплата
допомоги. Після чого залишки коштів за даною програмою повертаються до Державного бюджету України. Після постановления рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 20-рп і визнання такими, що не
відповідають Конституції України "є
неконституційними" положень ст.44 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2004 рік"
центральними органами виконавчої влади, до теперішнього часу не було видано жодного нормативно-правового акту, яким би було
врегульовано питання виплати різниці суми разової допомоги до
5-го травня. У законах України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та "Про Державний бюджет України на 2006
рік" кошти на відшкодування заборгованості по виплаті разової
допомоги до 5-го травня не передбачені. Проте вважає, що відшкодування шкоди, згідно із ст.1175 ЦК України фізичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом місцевого самоврядування
нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і
скасований, повинно відшкодовуватися державою, органом місцевого самоврядування, незалежно від вини посадових і службових осіб цих
органів, від імені яких виступають фінансові
органи держави, тобто - Державне казначейство України. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у відношенні Головного
управління праці та соціального захисту населення,
вважає що за позовом має відповідати орган, який відповідає за фінансові
зобов"язання держави тобто Державне казначейство України.

Представник відділення державного казначейства у Великолепетиському районі Рогачова С.В. до суду не з'явилася, але надала
заперечення у яких просить суд у задоволенні позовних вимог до районного відділення Державного казначейства у
Великолепетиському районі відмовити. У разі
задоволення позовних вимог, стягнення недоотриманої одноразової щорічної допомоги, моральної шкоди та судових витрат
провести за рахунок Управління праці та
соціального захисту населення Великолепетиської районної державної
адміністрації.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" позивач є інвалідом війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів
війни, що підтверджується посвідченням серії
Б № НОМЕР_1, яке видане 03 серпня 2005 року Великолепетиським управлінням праці та соціального захисту населення (а.с),
а тому на підставі зазначеного закону він
повинен отримувати до 5 травня кожного року разову грошову допомогу у розмірі п"яти мінімальних розмірів пенсії
за віком, що визнано сторонами, а тому не підлягають доказуванню
відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України.

3

Відповідно до чинного законодавства, мінімальна пенсія за віком становила;
у 1999 році - 24.90грн., 2000 році -
216.56грн., 2001 році - 243.77грн., 2002 році - 268.00грн., 2003 році -268.00грн, 2004 році - 284.69грн.,2005році ~
332.00грн.,|і у 2006 році - 332.00 грн.

Оскільки ст.ст.256, 257 ЦК України передбачено загальну позовну
давність у три роки, тобто законодавцем встановлено
трирічний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно
до ч. 5 ст. 267 ЦК України суд не визнав поважними
причини порушення позовної давності, оскільки позивачем не надано доказів пропущення строків позовної давності з поважних причин, а
тому цивільному захисту підлягають права та інтерес
позивача порушені відповідачем у 2004, 2005 та 2006 роках, а відшкодуванню на підставі ст. 257 ЦК України, підпункту 4 пункту 22 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" з урахуванням п"ятикратного розміру
мінімальної пенсії за віком, підлягає щорічна разова грошова допомога за
вказані роки.

Згідно ст. 1175 ЦК України шкода завдана фізичній або
юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади
нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою незалежно від вини посадових і
службових осіб цих органів. Ст. 6 Конституції України
визначає, що до органів державної влади відносяться органи законодавчої,
виконавчої та судової влади. До нормативно - правових актів належать закони які
приймаються Верховною Радою України, а питання
щодо визначення відповідності їх Конституції та законам України
належить до виключної компетенції Конституційного Суду України. Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року
була визнана неконституційною ст. 44 ЗУ "Про державний
бюджет України на 2004 рік", якою встановлено, що у 2004 році виплата щорічної допомоги відповідно до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється учасника бойових дій у
розмір 120 гривен.

Суд вважає, що в разі не зазначення в Державному бюджеті за 2005-2006 роки
коштів на виплату разової грошової допомоги
відповідно до підпункту 4 пункту 22 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з
урахуванням п'ятикратного розміру мінімальної пенсії за віком,
потрібно застосовувати рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року, і до Державних бюджетів України на 2005-2006
роки в частині цих виплат, оскільки відповідно до ст.22
Конституції України, п.п.2,3 ст.2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального
захисту" при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод, права та пільги ветеранів війни та
членів їх сімей не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні
акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують вказані права і пільги, встановлені Законом - є
недійсними, Конвенцією "Про захист прав людини і основоположних
свобод", яка набула чинності 11.09.1997 року із змінами і доповненнями від 27.04.2006 року передбачено досягнення
мети забезпечення і розвитку прав людини та основоположних свобод,
визнання і додержання проголошених у ній прав і їх гарантування. Статтею 53 Конвенції зазначено, що ніщо у цій Конвенції не
може тлумачитись як таке, що обмежує чи уневажнює
будь-які права людини та основоположні свободи, які можуть бути визнані на підставі законів будь-якої Високої Договірної
Сторони чи будь-якою іншою угодою, стороною якої вона є, а тому до виплати
щорічної разової грошової допомоги згідно пп. 4
п. 22 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" підлягали і повинні
були сплачені саме суми: за 2004 рік - 1423.45грн., за 2005 рік -1660.00грн. та за 2006 рік - 1660.00 грн. Крім того, суд
враховує рішення Верховного Суду України по конкретній справі, в якій
зазначено, що відсутність коштів у Державному бюджеті України не є підставою для невиплати пільг, допомог та інших виплат які
встановленні діючим законодавством, а тому вважає, що ОСОБА_1 має право на
відшкодування йому недоплаченої суми
щорічної разової грошової допомоги за 2004-2006 роки і вона повинна бути відшкодована державою в особі Державного
казначейства України за рахунок коштів Державного
бюджету України, а позов підлягає задоволенню частково на суму 4123.45 грн. недоплаченої щорічної разової грошової допомоги
як учаснику бойових дій.

Відповідно до ст.13 п.27 п.п.6
Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу, як інваліду війни, щорічно до 5 травня
повинна бути виплачена разова грошова допомога у розмірах:
інваліда 1-ї групи - десять мінімальних пенсій за віком, інваліда П-ї групи - вісім мінімальних пенсій за віком, тобто інша разова
грошова допомога,

4 ніж та яку він вимагає. Але, за ч. 1ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними
особами вимог.

На підставі ст.ст. 256,257,258,267,1166,1175 ЦК України, ст.ст.2,5,12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ЗУ "Про Державний бюджет України на 2004 рік", ЗУ "Про Державний
бюджет України на 2005 рік", ЗУ "Про Державний
бюджет України на 2006 рік", рішення
Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №20-рп/2004, ст.6,22,75 Конституції України, ст.53 Конвенції "Про
захист прав людини і основоположних свобод", керуючись ст.ст. 11,
61.ч 1,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України з Державного
казначейства України на користь ОСОБА_14123
(чотири тисячі сто двадцять три) гривни 45 копійок недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових
дій.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Відмовити ОСОБА_1в задоволені позову до головного управління праці та
соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації.

Рішення суду може бути оскаржене через Великолепетиський районний суд до апеляційного суду Херсонської області. Заява про
апеляційне оскарження рішення суду подається
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.