УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31 січня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Панталієнка П.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до прокуратури м.
Кременчука Полтавської області про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2004
року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до прокуратури м. Кременчука
Полтавської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначала, що 29 квітня 2003 року ОСОБА_2 звернулася до
Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області з заявою про
притягнення  до кримінальної відповідальності
посадових осіб ЗАТ “РМЗ” за фактом невиконання рішення суду, зловживання
службовим становищем.

Після перевірки заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її заява з тих
же питань були направлені до прокуратури м. Кременчука.

Оскільки працівники прокуратури Степура А.А. та Бровко
Г.В. ухилялися від прийняття рішення відповідно до вимог ст. 97 КПК України,
рішенням суду від 29 вересня 2003 року дії працівників прокуратури м.
Кременчука визнано неправомірними.

Лише 10 березня 2004 року вона отримала копію постанови
про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України
за відсутністю складу злочину.

14 березня 2004 року вона оскаржила зазначену постанову
до прокурора м. Кременчука, проте відповіді не отримала.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій
працівників прокуратури Степури А.А. та Бровко Г.В. їй завдано матеріальну
шкоду в розмірі 10 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., яку
ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача.

У березні 2004
року ОСОБА_2 звернулася в суд з аналогічними позовними вимогами до
прокуратури м. Кременчука Полтавської області й просила стягнути з відповідача
на її користь невиплачену заробітну плату з урахуванням компенсації, інфляції
та інших збитків у розмірі 11 500 грн. та 50 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 17 червня 2004 року зазначені позови об'єднано в одне провадження.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням
Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від
28  березня 2005 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, позов ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто
з прокуратури м. Кременчука на її користь 1 000 грн. моральної шкоди, стягнуто
в доход держави державне мито з прокуратури м. Кременчука 8 грн. 50 коп.,
з          ОСОБА_1 - 615 грн., з ОСОБА_2
- 591 грн. 50 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
прокуратура Полтавської області подали апеляційні скарги.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19
травня 2005 року апеляційні скарги залишено без руху та надано строк для
усунення недоліків.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 9
червня 2005 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 3 листопада 2005 року, апеляційні скарги визнано неподаними та
повернуто заявникам.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати
останні ухвали судів, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Визнаючи
апеляційні скарги неподаними та повертаючи суб'єктам подання, суд виходив із
того що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
прокуратура Полтавської області не усунули у визначений строк зазначені в ухвалі суду
від 19 травня 2005 року недоліки.

Із цим погодився суд апеляційної
інстанції, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Проте
з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст.ст. 139, 294 ЦПК України (1963
року) суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог ст.
293 ЦПК України (1963 року), постановляє ухвалу про залишення її без руху, про
що повідомляє відповідну особу і надає строк для виправлення недоліків. Якщо
автор скарги у встановлений строк виправить недоліки, скарга вважається поданою
в день первісного її подання до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у встановлений ухвалою  суду строк
усунули недоліки скарги, подавши до суду виправлені апеляційні скарги, що не
суперечить нормам цивільно-процесуального законодавства.

Щодо підстав, за яких апеляційна скарга прокурора
Полтавської області судом була залишена без руху, а в подальшому повернута, то
вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вищезазначених вимогах закону.

Недоліку, про який йдеться в ухвалі, не існувало.

У матеріалах справи є належним чином оформлена
довіреність (а.с.60), яка давала право представнику прокуратури Сьорі С.І.
оскаржувати від імені прокуратури Полтавської області судові рішення у справі.

У зв'язку з наведеним у суду не було підстав визнавати
апеляційні скарги неподаними та повертати їх суб'єктам подання, а тому оскаржувані ухвали підлягають скасуванню як такі, що
постановлені з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2  задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 9
червня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від  3 листопада 2005 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційних скарг.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.Патрюк

Судді:

Н.П.Лященко

П.В.Панталієнко

Ю.В.Прокопчук

М.П.Пшонка