КОПІЯ                                                                                                        Справа № 2-5/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2007 року              Варвинський
районний суд Чернігівської області в складі:

судді Семенченка О.М., при секретарі Тарасенко А.О., з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006 року до
Варвинського районного суду звернулася ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

В позовній заяві
зазначається, що ОСОБА_5 являється власником житлового будинку, проте в даному
будинку, крім неї, проживає її син -ОСОБА_2, онука - ОСОБА_8,
співмешканка сина позивачки -
ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_6, а також
дочка колишньої дружини її сина -
ОСОБА_7.

Раніше, в жовтні
2004 року
позивач зверталася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 з будинку, але на
прохання відповідача між сторонами була укладена мирова угода, згідно якої
позивач ОСОБА_5 надавала для проживання відповідачеві та його дітям дві кімнати
в зазначеному будинку, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язувався допомагати позивачці
в веденні домашнього господарства, не вчиняти сварок, не чинити перепон
позивачеві володіти і користуватися своїм житлом, але ОСОБА_2 не виконує взяті
на себе зобов'язання . Відповідач
ОСОБА_2 без її згоди вселив в будинок ОСОБА_3 та її
дочку ОСОБА_6, вчиняє
дома сварки і бійки із своєю співмешканкою, що суперечить інтересам позивачки.
Крім того постійно вчиняє сварки з нею самою, погрожує їй розправою, що стало
причиною неодноразового звернення з заявами до міліції, але це позитивних
результатів не дало. Також позивачка ОСОБА_5 зазначає, що відповідач ОСОБА_2
перешкоджає користуватися газовим опаленням, спілкуватися вдома з дочкою
ОСОБА_9.

Позивач ОСОБА_5
зазначає, що у відповідача є квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2.

Тому ОСОБА_5
просить суд виселити з належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без
надання їм іншого житлового приміщення.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_1 від позову щодо ОСОБА_7.
відмовилися, оскільки та виселилась в добровільному порядку, в решті позов
підтримали повністю.

За ухвалою суду
інтереси неповнолітньої ОСОБА_6 представляла
її мати ОСОБА_3

Відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов
не визнали і пояснили, що вони не влаштовують сварок з позивачкою по справі
ОСОБА_5, не чинять їй перешкод в користуванні жилими та підсобними
приміщеннями, приймають участь по утриманні житла та сплаті комунальних послуг,
а також зазначили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 вселилися в
будинок з дозволу власника -
позивача ОСОБА_5

Заслухавши
пояснення сторін, свідка ОСОБА_10 та дослідивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_5 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1. Крім неї в
зазначеному будинку проживають з 2001
року відповідач ОСОБА_2, який є сином позивачки, та його неповнолітня дочка
ОСОБА_8, а також з жовтня 2005
року співмешканка ОСОБА_3 та її
неповнолітня дочка ОСОБА_6, про що
свідчить довідка Журавської сільської ради (а.с. 15) та підтверджують сторони по справі. В будинку
зареєстрована позивач ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2 має у користуванні квартиру
загальною площею 31,4 кв. м в
АДРЕСА_2, де він і
зареєстрований. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровані як
мешканці м. Ічня Чернігівської області.

Відповідач ОСОБА_2, його дочка ОСОБА_8, а також співмешканка ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_6 мешкають
окремою сім"єю і займають дві жилі кімнати будинку, користуються всіма
підсобними та надвірними будівлями. Позивач ОСОБА_5 також займає дві кімнати і
користується всіма підсобними приміщеннями спільно з відповідачами.

На протязі
тривалого часу між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 зберігаються
неприязні стосунки, між ними виникають сварки на тій підставі, що останній
вважає себе таким, що має право на зазначений будинок, оскільки за життя його
батько ОСОБА_11 запевняв, що йому буде належати зазначений будинок. В 2001 році останній
помер і заповів будинок своїй дружині -
позивачу ОСОБА_5, яка і прийняла спадщину.

В жовтні 2004 року позивач
ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про виселення
ОСОБА_2 з будинку, в якому на той час він проживав зі своєю сім"єю. Проте
в судовому засіданні сторони уклали мирову угоду, згідно якої ОСОБА_2 не
повинен був вселяти в будинок колишню дружину ОСОБА_12 без дозволу позивача,
допомагати у веденні домашнього господарства, не вчиняти сварок, не чинити
перешкод в користуванні і розпорядженні своїм житлом, а позивач ОСОБА_5
надавала відповідачеві та його дітям дві кімнати в житловому будинку АДРЕСА_1, дозволяла користуватися іншими підсобними приміщеннями . Ця мирова угода затверджена судом.

В липні 2005 року позивач ОСОБА_5 зверталася до
суду з позовом про виселення ОСОБА_2 з будинку знову. Рішенням суду від 2 вересня 2005 року в
задоволенні позову було відмовлено.

20 жовтня 2006
року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2
його малолітньої дочки ОСОБА_8, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з підстав,
передбачених ст. ст. 116
та 156 ЖК
України.

У відповідності
із ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім"ї або інші особи,
які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують не за призначенням, або систематичним порушенням правил
співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В судовому
засіданні не було встановлено, що відповідачі руйнують чи псують жиле
приміщення, використовують його не за призначенням або систематично порушують
правила співжиття чи роблять неможливим для інших проживання із ним в одній
квартирі чи будинку. Посилання позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_1 на
те, що ОСОБА_5 неодноразово зверталася в органи міліції не є підставою вважати,
що відповідачі створюють нестерпні умови для проживання позивача ОСОБА_5,
оскільки при розгляді таких заяв у всіх випадках виносилися постанови про відмову
в порушенні кримінальної справи за відсутності в діях відповідача ОСОБА_2
складу злочину, або заяви списувалися з розгляду висновком дільничного
інспектора і жодного разу до відповідача ОСОБА_2 не були вжиті заходи
запобігання і громадського впливу.

Тому суд вважає, що сторона позивача не навела
переконливих доводів в обґрунтування своїх позовних вимог про виселення
відповідачів з підстав, передбачених ч.1
ст.. 116 ЖК України.

Проте суд
вважає, що вселення в будинок, власником якого є позивач ОСОБА_5 без її згоди,
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є протиправним,
оскільки, згідно з ч.2 ст. 156
ЖК України, член сім'ї власника будинку вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім"ї лише за згодою власника.

Відповідачі не
надали суду доказів про згоду позивача ОСОБА_5 на вселення в спірний будинок ОСОБА_3 та її
неповнолітньої дочки ОСОБА_6
Тому суд вважає, що вони не мають права на користування спірним
жилим приміщенням, оскільки, згідно ч. З ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про виселення з
житлового будинку без надання іншого житлового приміщення задовольнити
частково.

Виселити з
будинку АДРЕСА_1
Варвинського району Чернігівської області ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без надання
іншого жилого приміщення.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 16 грн.
сплачених нею судових витрат.

Рішення суду
може бути оскаржено до судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Чернігівської області через Варвинський районний суд.

Заяву про
апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.