справа № 2- 462/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15 жовтня 2007
року             Київський районний суд
міста Донецька

в складі :
головуючого судді Попревича В.М.,

при
секретарі         Свеженцевій Ю.С., Усові
Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю " Баустандарт" про проведення
остаточного розрахунку при звільненні, про виплату середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку при звільненні, про стягнення компенсації за
заподіяння моральної шкоди, за зустрічним позовом товариства з обмеженою
відповідальністю " Баустандарт" до ОСОБА_1 про стягнення
неогрунтовано нарахованої та отриманої заробітної плати, та відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. В
жовтні 2005 року між ним та ТОВ " Баустандарт " було укладено
безстроковий трудовий договір , відповідно до якого його було прийнято на
посаду комерційного директора. У зв'язку із звільненням директора, протоколом
загальних зборів від 27.12..2005 року його було призначено виконуючим обов'язки
директора. 31.05.2006 року ним було написано заяву ( та вручено під розпис
працівнику ТОВ " Баустандарт ") про звільнення з посади за власним
бажанням. З цього часу на підприємство його не пускають, ніяких документів не
надають та взагалі йому не відомо, чи був виданий наказ про звільнення.
Додатково копію заяву про звільнення ним було направлено на домашню адресу техничного директора ТОВ "
Баустандарт " Мельнікова В.В ( отримано 30.06.2006 року ). Заробітна плата
за квітень та травень 2006 року йому також не була виплачена. 09.10.2006 року
він повторно направив заяву про проведення остаточного розрахунку, видачу
трудової книжки та довідки про заробітну плату на домашню адресу техничного директора ТОВ
" Баустандарт " Мельнікова В.В. Ніякої відповіді він до теперешнього
часу не отримав. Крім того вважає, що незаконними діями керівництва ТОВ "
Баустандарт" йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 18000
гривен, яка полягає у розвитку депресивного стану, втраті інтересу до життя,
душевних стражданнях, загубленні нормальних життєвих зв"язків, погіршенню
відносин в сім"ї, докладанню додаткових зусиль для організації подальшого
життя, що призвело до вимушеної зміни у звичайному образі життя. Просив
зобов"язати керівництво ТОВ " Баустандарт" видати йому належним
чином оформлену трудову книжку, засвідчений наказ про звільнення та належним
чином оформлену довідку про заробітну плату, виплатити заробітну плату за
квітень, травень 2006 року, провести остаточний розрахунок, нарахувати та
виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та
затримці видачі трудової книжки - по день фактичного розрахунку, стягнути з ТОВ
" Баустандарт " витрати пов"язані з наданням правової допомоги у
розмірі 2500 гривен, компенсацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 18000
гривен.

ТОВ "
Баустандарт " звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення неогрунтовано нарахованої та отриманої заробітної плати та
відшкодування заподіяної моральної шкоди, посилаючись на те, в жовтні 2005 року
ОСОБА_1 було прийнято на роботу у ТОВ " Баустандарт " на посаду
комерційного директора, про що було видано відповідний наказ. Господарська
діяльність підприємства розпочалась в березні 2006 року. ОСОБА_1 почав
працювати з 01.03.2006 року.

01.03.2006 р.
було затверджено штатний розклад на 2006 р. Відповідно до ст. 96 КЗпП України
посадові оклади встановлює власник або уповноважений ним орган відповідно до
посади та кваліфікації працівника. Посадовий оклад комерційного директора
встановлено в розмірі 350 грн. В період з березня 2006р. по травень 2006р.
включно посадові оклади не переглядались, штатний розклад не змінювався. За час
роботи комерційним директором, ОСОБА_1 перевищив службові повноваження та
використав право підпису бухгалтерських та фінансових, банківських документів
на шкоду товариству, чим заподіяв йому збитки. Так відповідач неправомірно,
незаконно та безпідставно нарахував та отримав заробітну плату, яка до того ж
необгрунтовано завищена. Адже Статут товариства, на підставі якого ТОВ
«Баустандарт» здійснює діяльність не надає право комерційному директору
встановлювати та змінювати посадові оклади. Відповідно до п. 17.2. Статуту
Органи Товариства встановлюють розміри окладів і доплат, визначають порядок
преміювання. А згідно п. 7.2. Статуту органами управління Товариства є Загальні
збори його Учасників і Виконавчий орган, п.7.5. визначає, що виконавчим органом
є Директор. Нехтуючи Статутом Товариства, ОСОБА_1 нарахував собі та отримав
заробітну плату: нарахував - відповідно до відомості нарахування заробітної
плати за березень 2006р., затвердженої ОСОБА_1 - аванс 12222,59 грн., заробітна
плата - 8243,25 грн., отримав - за березень в сумі 20465,74 грн. (12222,59 грн
- аванс 17.03.2006р., 609,00 грн., 14.04.2006р., 5000,00 грн. -28.04.2006р. та
2634,15 грн. 18.05.2006р), за квітень в сумі 418,00 грн.

Заробітна плата
за травень місяць була переказана на домашню адресу ОСОБА_1 на його прохання
поштовим переказом в сумі 295,36 грн. Разом за три місяці (березень - травень
2006р) відповідач отримав заробітну плату в розмірі 21179,67 грн., що перевищує
реальну суму, яка відповідає посадовому окладу на 20191,98 гривен, враховуючи
компенсацію за відпустку (завірені копії відповідних платіжних відомостей
отримання заробітної плати та копія квитанції про поштовий переказ є в
матеріалах справи).

З часу
звільнення комерційного директора, за зверненнями та скаргами ОСОБА_1 було
проведено перевірки товариства правоохоронними та контролюючими органами з
питань виплат заробітної плати відповідачу. Зокрема, перевірками Державної
податкової адміністрації у Донецькій області та Калінінського РВ УМВС в
Донецькій області встановлено отримання ОСОБА_1 заробітної плати в сумі
12222,59грн за березень 2006р. відповідно до платіжної відомості №ВЗП-00001, за
березень 2006р. в сумі 609,00грн за платіжною відомістю № б/н, за платіжною
відомістю №4 від 28.04.2006р. в сумі 5000,00 грн., за платіжною відомістю №4
від 18.05.2006р. 2634,15 грн. та за платіжною відомістю № б/н від 18.05.2006р.
Копії листів з зазначеними відповідями - висновками є в матеріалах справи (вих.
№ 12787/10/17/313-10 від 12.09.06р.- ДПА у Донецькій області; вих. № 11/14 Ом
2521 від 17.08.2006р. -Калінінський РВ УМВС в Донецькій області).

Крім того,
ОСОБА_1 розповсюджує негативну неправдиву інформацію. Так, в своїх скаргах та
зверненнях, (зокрема в листі до Державної податкової адміністрації від
14.08.2006р.) відповідач паплюжить керівництво та співробітників товариства,
поширює інформацію, що підприємство не виплачує заробітну плату працівникам, що
на підприємстві ведеться незаконний бухгалтерський облік, що підприємство
займається злочинною діяльністю, не сплачує податки. Ця інформація була поширена
ОСОБА_1 також серед партнерів та замовників товариства, що негативно
відобразилось на діловій репутації ТОВ «Баустандарт». Керівництву і досі треба
додавати значних зусиль за для того, щоб відновити нормальні ділові стосунки з
контрагентами, повернути довіру замовників та постачальників, спростувати
поширені ОСОБА_1 відомості, що не відповідають дійсності та порочать ділову
репутацію. На думку позивача грошова компенсація у розмірі 5000,00 грн. є
належною компенсацією за спричинену моральну шкоду. Просив стягнути з ОСОБА_1
на користь ТОВ " Баустандарт " неогрунтовано та безпідставно отриману
заробітну плату у розмірі 20191, 98 гривен, компенсацію за заподіяння моральної
шкоди у розмірі 5000 гривен.

Представник
відповідача ТОВ " Баустандарт " у судовому засіданні позов не визнав,
вважаючи вимоги позивача безпідставними, просив відмовити у задоволенні позову,
підтримуючи свій зустрічний позов, посилаючись на наступні обставини.
31.05.2006 року ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення з посади комерційного
директора за власним бажанням з 01.06.2006 року. Відповідно до поданої заяви
01.06.2006 року було видано наказ № 27 про звільнення ОСОБА_1 за ст. 38 КЗпП України.
Працюючи на посаді комерційного директора, з посадовим окладом відповідно до
штатного розкладу 350 гривен, ОСОБА_1 нарахував та отримав за період з
17.03.2006 року по 18.05.2006 року заробітну плату в суму 20884, 31 гривен. При
звільненні за травень 2006 року ОСОБА_1 було нараховано 295, 36 гривен. Про
необхідність з'явитись в бухгалтерію товариства для отримання заробітної плати
позивача було повідомлено неодноразово особисто, телефоном та двічі
рекомендованими листами. ОСОБА_1
в бухгалтерію підприємства не звертався, тому заробіттна плата була
депонована в касу. В жовтня 2006 року від позивача надійшла заява з проханням
відправити належну йому суму поштовим переказом на домашню адресу. 20.10.2006
року грошовий переказ та відповідь на заяву разом з довідкою було відправлено
ОСОБА_1 Крім того, трудову книжку ОСОБА_1 на підприємство не надавав. Крім того,
відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України моральна шкода може бути стягнута з
власника підприємства тільки в разі порушення законних прав робітника, а саме.
ОСОБА_1 було звільнено відповідно до поданої заяви та трудового законодавства,
без порушень з боку власника підприємства. Розрахунок проведено повністю,
заборгованості не існує.

Позивач ОСОБА_1
та його представник у судовому засіданні змінили позовні вимоги, а саме просили
зобов"язати керівника ТОВ " Баустандарт " видати засвідчений
наказ про звільнення та належним чином оформлену довідку про заробітну плату,
стягнути з ТОВ " Баустандарт " компенсацію за невикористану щорічну
відпустку у розмірі 5773, 92 гривні, середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 92358 гривен, витрати
пов"язані з наданням правової допомоги у розмірі 2500 гривен, компенсацію
за заподіяння моральної шкоди у розмірі 2000 гривен, та заперечували проти
задоволення зустрічного позову, вважаючи вимоги ТОВ " Баустандарт "
безпідставними.

Суд, заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що в заявлених
позовах слід відмовити з наступних підстав.

Судом
встановлено, що в жовтні 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ " Баустандарт "
було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого його було
прийнято на посаду комерційного директора. У зв'язку із звільненням директора,
протоколом загальних зборів від 27.12.2005 року ОСОБА_1 було призначено
виконуючим обов"язки директора.

01.03.2006 року
було затверджено штатний розклад на 2006 рік. Відповідно до ст. 96 КЗпП України
посадві оклади встановлює власник або уповноважений ним орган відповідно до
посади та кваліфікації працівника. Штатний розклад було затверджено Мельниковим
В.В.. який є
єдиним власником товариства. Посадовий оклад комерційного директора встановлено
в розмірі 350 гривен. В період з березня 2006 року по травень 2006 року включно
посадові оклади не переглядались, штатний розклад не змінювався, що
підтверджується довідкою з ТОВ " Баустандарт " (а.с.201).

31.05.2006 року
ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення з посади комерційного директора за
власним бажанням з 01.06.2006 року (а.с. 2). Відповідно до поданої заяви
01.06.2006 року було видано наказ № 27 про звільнення ОСОБА_1 за ст. 38 КЗпП
України ( а.с. 40).

Працюючи на
посаді комерційного директора, з посадовим окладом відповідно до штатного
розкладу 350 гривен, ОСОБА_1 нарахував та отримав за період з 17.03.2006 року
по 18.05.2006 року заробітну плату в сумі 20884, 31 гривен, що підтверджується
копіями відомостей та довідкою видачі заробітної плати ( а.с. 71-79 ).

При звільненні,
за травень 2006 року ОСОБА_1 було нараховано 295, 36 гривен ( а.с. 72). Про
необхідність з'явитись в бухгалтерію товариства для отримання заробітної плати
позивача було повідомлено неодноразово особисто, телефоном та двічі
рекомендованими листами (а.с. 131-132). ОСОБА_1 в бухгалтерію підприємства не
звертався, тому заробітна плата була депонована в касу, відповідно до Постанови
Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, бухгалтер
після закінчення встановлених строкві випла, пов"язаних з оплатою праці
мав депонувати цю суму та здати її в банк, що і було зроблено. В жовтні 2006
року від ОСОБА_1 надійшла заява з проханням відправити належну йому суму
поштовим переказом на домашню адресу. 20.10.2006 року грошовий переказ та
відповідь на заяву разом з довідкою було відправлено ОСОБА_1

На підставі ст.
116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому
від підприємства провадяться у день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. ОСОБА_1 в день звільнення
не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с. 66-68).
Відповідно до цього ОСОБА_1 відпрацював у травні 2006 року тільки вісім днів.

Відповідно до
ст. 237 -1 КЗпП України моральна шкода може бути стягнута з власника
підприємства тільки в разі порушення законних прав робітника.

Таким чином,
суд, вважає, що ОСОБА_1 було звільнено відповідно до поданої заяви за власним
бажанням та трудового законодавства, без порушень з боку власника підприємства.
Розрахунок проведено повністю, заборгованості не існує. Тому суд, вважає
заможливе відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ " Баустандарт
" про проведення остаточного розрахунку при звільненні, про виплату
середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, про
стягнення компенсації за заподіяння моральної шкоди.

Суд також дійшов
висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "
Баустандарт" до ОСОБА_1 про стягнення неогрунтовано нархованої та
отриманої заробітної плати, та відшкодування моральної шкоди не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки
у випадках, передбачених законодавством України, а саме: для повернення авансу,
виданого внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно
не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до
іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і
розмірі відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі
видати наказ ( розпорядження) про відрахування не пізніше одногомісяця з дня
закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення
заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Згідно до п. 24
Постанови Пленума Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці »: вимоги про повернення працівником авансу,
виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок
лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого
авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на
господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не
має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв»язку з тим, що
працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для
видання відповідного наказу ( розпорядження ), або з інших причин. До лічильних
поимлок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної
плати за один і той
самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов»язані з обчисленнями помилки
в застосуванні закону та інших нормативно - правових актів, у тому числі
колективного договору.

Перелік
відрахувань із заробітної плати, зазначений в ст. 127 КЗпП України - є
вичерпним. Нарахована ОСОБА_1 сума за березень 2006 рік - є заробітною платою,
а не авансом на відрядження, не авансом на господарські потреби і ця сума
виплачена не в наслідок неправильності в обчисленнях або дворазового
нарахування заробітної плати за один і той самий період і отже це не лічильна
помилка.

Тому суд,
вважає, що у ТОВ « Баустандарт » відсутні правові підстави вимагати повернення
виплаченої заробітної плати.

Крім того суд
дійшов висновку, що вимоги ТОВ « Баустандарт » до ОСОБА_1 про стягнення
компенсації за заподіяння моральної шкоди, є безпідставними.

У Рішенні
Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі №
1-9/2003 за конституційним зверненням гр. України ОСОБА_2 про офіційне
тлумачення положення ч.1 ст. 7 ЦК
УРСР ( справа про поширення відомостей ) визначено: Положення ч.1 ст. 7 ЦК УРСР « поширив
такі відомості » в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що
викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей
особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при
виконанні функціональних обов»язків порушено її право, не може вважатись
поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи делову репутацію або
завдають шкоди інтересам цих осіб.

На підставі
викладеного, ст.ст. 116, 127, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленума Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці », Рішення Конституційного Суду України від 10
квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі № 1-9/2003, керуючись ст.ст. 11,
60,88,212,213,215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові
до товариства з обмеженою відповідальністю " Баустандарт" про
проведення остаточного розрахунку при звільненні, про виплату середнього
заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, про стягнення
компенсації за заподіяння моральної шкоди, відмовити.

Товариству з
обмеженою відповідальністю " Баустандарт" в позові до ОСОБА_1 про
стягнення неогрунтовано нарахованої та отриманої заробітної плати, та
відшкодування моральної шкоди, відмовити.

На рішення може
бути подана заява про оскарження в Апеляційному суді Донецької області через
Київський районний суд м. Донецька протягом десяти днів, починаючи з дня його
проголошення. Після даної заяви про оскарження на рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом двадцяти днів.