Справа №
29                                                   Доповідач Звягінцева О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2007 року       Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого Стельмах Н.С., суддів Звягінцевої О.М., Молчанова С.І. при
секретарі Андрусь B.C. розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну умов договору найму житлового приміщення
і вселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до         ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання їх
такими,   що   втратили
право   користування   житловим
приміщенням,   3
особа-Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків
„Комунальник" і

встановив:

в апеляційній
скарзі позивачі за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 оспорюють обгрунтованість
судового рішення, яким відмовлено у задоволенні їх позову, задоволено
зустрічний позов, і просять його скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову за
порушенням судом норм матеріального права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В засіданні
апеляційного суду позивачі за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали
доводи апеляційної скарги, просили про її задоволення, скасування рішення суду
з ухваленням нового про задоволення первісного позову, відмову в задоволенні
зустрічного позову, а відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та представник 3-ї особи - голова правління
Об'єднання співвласників багатоквартирних
будинків „Комунальник" Кочанов І.П. заперечували проти
доводів скарги, просили про її відхилення, залишення без зміни судового
рішення.

Судом першої
інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

27.07.2006 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_3.і
зазначали, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_1 , шлюб між ними
було укладено ІНФОРМАЦІЯ_1
p.,

розірвано - ІНФОРМАЦІЯ_2 p.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_2, який 'проживає разом із позивачкою.

У 1988р. ним на
сім'ю з двох чоловік (позивачку ОСОБА_1 та відповідача) була надана двокімнатна квартира загальною площею 47,5 кв.м, жилою площею 28,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 згідно з ордером
№ НОМЕР_1р.

З 27.06.1988р. в
квартирі зареєстровано подружжя, а з дня народження- і їх син ОСОБА_2, разом в
спірній квартирі проживали до 1991
р.

У зв'язку з
неприязливими стосунками з відповідачем вона, ОСОБА_1, була змушена піти із
спірної квартири з маленькою дитиною і проживати у своїх батьків, неможливість їх сумісного проживання викликана
проживанням в квартирі дружини відповідача та його падчерки, створення
ним умов, неможливих для сумісного проживання, оскільки він знеструмив
квартиру, створював конфліктні ситуації.

Відповідач
перешкоджає їхньому проживанню в квартирі, з 1995р. поміняв ключі від квартири,
на їх неодноразові прохання відмовивися надати їх, мотивуючи свою відмову тим,
що спірна квартира належить тільки йому, і він буде проживати в ній тільки зі
своєю родиною, а вони будуть заважати йому.

У них відсутня
інша житлова площа, і вони потребують житлову площу в спірній квартирі.

21.07.2006р.
вони в останній раз намагались вселитися в квартиру, однак відповідач зі своєю дружиною не дозволили їм
зробити це та відмовились дати ключ від квартири, щоб занести туди свої
речі.

В спірній квартирі
дві ізольовані кімнати: зал площею 17,2
кв.м, спальня- 11,5 кв.м,
частка кожного із зареєстрованих в ній осіб складає 9,56 кв.м, ним на
двох положено 19,12 кв.м.

Просили ухвалити
рішення, яким вселити їх обох в спірну квартиру, виділити ним в користування
зал площею 17,2 кв.м, а
відповідачеві- спальню площею 11,5
кв.м; ванную, кухню, туалет, вітальню залишити у загальному користуванні,
зобов'язати Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків
„Комунальник" укласти з ними договір найму на користування кімнатою площею
17,2 кв.м, а
з відповідачем-на кімнату площею 11,5
кв.м (а.с. 2).

29.08.2006р. ОСОБА_3 звернувся до суду із
зустрічним позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання їх такими,
що втратили право користування спірною квартирою, зазначав, що він є наймачем
цієї квартири, відповідачі зареєстровані в ній, ІНФОРМАЦІЯ_4р. між ним та
ОСОБА_1 був розірваний шлюб, після розлучення відповідачка забрала свої
особисті речі та разом з дитиною пішла проживати до своєї матері за адресою:
АДРЕСА_2, їх син - відповідач
ОСОБА_2 також проживає за цією адресою разом зі своєю матір'ю-відповідачкою з
1991р. до т.ч.

Він не чинив
будь-яких перешкод відповідачам в користуванні спірною квартирою, це було їх
добровільним рішенням залишити сім'ю та піти з квартири, ключі від якої він їм давав, ключі від вхідної
двері до цих пір знаходяться у них, але вони в квартиру не приходять і
там відсутні їх особисті речі.

Вважає, що
відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин більш одного
року, тому вратили право користування нею.

Просив ухвалити
рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування
спірною квартирою (а.с. 27-28).

Рішенням
Кіровського міського суду Донецької області від 22 листопада 2006
року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3. про зміну
умов договору найму житлового приміщення та вселення відмовлено, позов ОСОБА_3.
задоволено. Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про вселення та в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3. щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування спірним жилим приміщенням, -скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині
позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст. 64 ЖК
України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму
жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може
бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до
вимог ст. 71 ЖК
України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом.

Відповідно до
роз'яснень, що містяться в п. 10
Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985 р. у справах про
визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування
жилим приміщенням ( ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені сроки. В разі їх
поважності ( перебування
у відрядженні, у осіб, які 'потребують догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом
строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про
захист порушеного права (
вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Судом першої
інстанції при вирішенні спору встановлено, що в спірній квартирі зареєстрований і постійно проживає її наймач-
відповідач ОСОБА_3, а позивачі ОСОБА_1- його колишня дружина та ОСОБА_2-
його син - лише
зареєстровані.

Судом також
встановлено, що шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 був розірваний
ІНФОРМАЦІЯ_2р.(а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3р.
позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5, їй було присвоєно прізвище „ОСОБА_5"
(а.с. 7).

Рішенням
Кіровського міського суду від 16.04.1991р. позивачку було вселено в спірну
квартиру (а.с. 10).

Рішенням
Кіровського міського суду від 14.10.1993р. ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позову про визнання позивачки такою, що втратила право користування спірною
квартирою (а.с. 11-12).

З досліджених
судом актів ОСББ „Комунальник" від 21.02.2005р., 21.03.2005р., 1.09.2005р.
видно, що позивачі за первісним позовом не проживають в спірній квартирі з
1990р. (а.с. 29-31).

Згідно з довідкою ОСББ „Комунальник" плату за користування спірною
кварирою вносить відповідач ОСОБА_3 і за станом на 1.11.2006р.
заборгованості не має (а.с.
57).

Відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті бставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд
важає, що позивачем ОСОБА_2 доведено позовні вимоги щодо вселення його в спірну
квартиру.

Відмовляючи
ОСОБА_2 в задоволенні цих вимог, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого
висновку про те, що встановлено факт його відсутності в спірній квартирі понад
передбачених законом строків без поважних причин.

Але з таким
висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись з наступних
підстав.

За членом сім'ї
наймача спірної квартири- його сином ОСОБА_2, який до теперішнього часу
зареєстрований в спірній квартирі, відповідач ОСОБА_3 визнавав право на цю
квартиру.

Про це
відповідач ОСОБА_3 пояснював в судовому засіданні 12.09.2006р. (а.с. 79); допитана в
судовому засіданні 22.11.2006р. свідок ОСОБА_6 підтвердила те, що в її
присутності ОСОБА_3 не заперечував проти проживання позивачів в спірній
квартирі (а.с. 87); допитана
в цьому ж судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що відповідач пропонував
сину ОСОБА_2 залишатися жити в квартирі, а позивачці не дозволяв (а.с. 89).

Окрім того,
ОСОБА_3 тривалий час не звертався з позовом до суду щодо визнання його сина
ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

З урахуванням
наведеного, апеляційний суд вважає, що, задовольняючи позовні •вимоги ОСОБА_3.
щодо визнання його сина ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним
жилим приміщенням, суд порушив житлові права ОСОБА_2, який з моменту досягнення
повноліття звернувся до суду з позовом про вселення в спірну квартиру і не
проживав в ній понад строків, передбачених вимогами ст. 71 ЖК України, з
поважних причин, а саме, через неприязливі стосунки його батьків - колишнього
подружжя ОСОБА_3, окрім того, виявив бажання жити в квартирі батька, а тому
ОСОБА_2 підлягає вселенню в спірну квартиру.

За таких підстав
апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції позивача ОСОБА_2
необгрунтовано визнано таким, що втратив право користування спірним жилим
приміщенням. В цій частині позовних вимог ОСОБА_3. слід відмовити.

Апеляційний суд
вважає, що, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3. щодо визнання ОСОБА_1
такою, яка втратила право користування спірною квартирою, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про те, що після відновлення у жовтні 1993р. її
права на користування спірною квартирою вона цим правом не скористалась,
фактично в квартиру не вселилась, протягом близько 13

. років з приводу
порушення її житлових прав нікуди не зверталась, оскільки житла не потребувала,
у лютому 1995р. утворила нову сім'ю, мешкала зі своїм чоловіком у своїх та його батьків, весь час комунальні
платежі вносить ОСОБА_3

Оскільки безспірно
встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про вселення в спірну
квартиру з пропуском без поважних причин шестимісячного строку збереження
житлового приміщення, передбаченого вимогами ст. 71 ЖК України, апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції її обгрунтовано визнано такою, що втратила право користування спірною
квартирою, а тому і обгрунтовано відмовлено в задоволенні її позовних вимог
щодо вселення в цю квартиру.

За таких обставин рішення суду в
цій частині слід залишити без зміни.

Апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в задоволенні
позовних вимог щодо зміни умов договору найму житлового приміщення, оскільки
позивачеві ОСОБА_2 неможна виділити в користування жилу кімнату площею 17,2 кв.м, такою зміною
умов договору найму житлового приміщення буде порушено житлові права інших
осіб.

Оскільки
висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вселення ОСОБА_2 в
спірну квартиру та щодо доведеності зустрічних позовних вимог про визнання його
таким, що втратив право користування нею, не відповідають обставинам справи,
відповідно до вимог п. З ст. 309
ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про вселення в спірну квартиру і
ухвалення нового рішення про задоволення цих позовних вимог та для скасування
рішення в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним
жилим приміщенням, і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог.

Керуючись п. З
ч. 1 ст. 307, п. З ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України,
апеляційний суд,-

вирішив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Кіровського
міського суду Донецької області від 22
листопада 2006 року
змінити.

Рішення
Кіровського міського суду Донецької області від 22 листопада 2006
року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3. про
вселення скасувати.

Задовольнити
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення.

Вселити ОСОБА_2
в квартиру АДРЕСА_1.

Рішення
Кіровського міського суду Донецької області від 22 листопада 2006
року в частині задоволення позову ОСОБА_3. до ОСОБА_2 про визнання його
таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його позову про визнання ОСОБА_2 таким,
що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Це ж рішення в
іншій частині залишити без зміни.

Рішення  набирає законної сили  з моменту його  проголошення,
може бути 'оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.