У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г., розглянувши 21
березня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 29 червня 2006 року й ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 15 січня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, Ужгородської міської ради про визнання неправомірною відмови
суміжних землекористувачів погодити межі земельної ділянки та зобов'язання
винести рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за належним їй на праві
власності будинком закріплено земельну ділянку.

Вона має право на
безоплатну передачу вказаної земельної ділянки у власність, проте не може
реалізувати свої право у зв'язку з безпідставною і необгрунтованою відмовою
відповідачів підписати акт погодження меж земельної ділянки.

У зв'язку з наведеним,
просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 29 червня                 2006 року, залишеним без змін
ухвалою  Апеляційного суду Закарпатської
області від 15 січня 2007 року, позов задоволено частково, визнано
неправомірною відмову суміжних землекористувачів ОСОБА_1, ОСОБА_3у погодженні
меж земельної ділянки, провадження у справі в частині зобов'язання Ужгородської
міської ради закрито на підставі п.1 ч. ст. 205 ЦПК України.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на  невідповідність
висновків судів обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального
права і порушення норм процесуального права та ставить питання про скасування
судових рішень й ухвалення нового рішення.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що
ОСОБА_1та             ОСОБА_3 безпідставно і
неправомірно не погоджують межі спірної суміжної земельної ділянки, чим чинять
перешкоди позивачці у передачі їй безоплатно у власність земельну ділянку і
порушують її право на таку передачу, передбачене  земельним законодавством.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу
та  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
Ужгородської міської ради про визнання неправомірною відмови суміжних
землекористувачів погодити межі земельної ділянки та зобов'язання винести
рішення за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2006
року й ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 січня 2007 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду
України                                                      А.Г. Ярема