Справа №2-302 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

06 лютого 2007 року                                                   Рівненський
міський суд

в особі головуючого

судді                                                                              Кухарця
В.М.

за участю секретаря                                                    Третьякової
Т.В.

позивача                                                                      ОСОБА_1

відповідача                                                                   ОСОБА_2

та його представника - адвоката                               ОСОБА_3.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, що об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
звернувшись до суду, просить розділити майно, що об'єктом права спільної сумісної
власності її та колишнього чоловіка -
відповідача по справі, виділивши їй двокімнатну квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а також кольорові телевізлри "Електрон" та
"Ел-Джі", спальний набір та набір для прихожої; відповідачеві просить
виділити легковий автомобіль марки "Мерседес-Бенц", кольоровий
телевізор "Орізон", пральну машинку "Івіта", кухонний
набір, холодильник "Атлант", м'який куточок та розкладний м'який
диван.

В судовому
засіданні позивач зменшила та уточнила свої позовні вимоги, відмовившись від
позову в частині поділу рухомого майна, а в частині виділення на її користь
квартири просить розділити вищевказане житло, виділивши їй 2/3, в ОСОБА_2 - 1/3 частину спірної
квартири, з подальшою виплатою нею вартості 1/3 частки (17
500 грн.) на користь відповідача. У зв'язку з зазначеним, просить визнати її
власником усієї квартири.

Відповідач в
судовому засіданні позов визнав частково, просить визнати за ним та позивачкою
по 1/2 частці на квартиру АДРЕСА_1, таким
чином визнавши це житло їх спільною частковою власністю. Вказав, що не згідний
на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної
сумісної власності на вказане майно.

З'ясувавши
обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов
слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.69, ст.70 СК
України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

При вирішенні спору про події майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судом
встановлено й це підтверджується як поясненнями сторін, так і поданими позивачем копіями свідоцтва про
одруження й свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4, 5) що з 23 липня 1988 по 06 лютого 2004 року сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі. За час шлюбу набули майно -
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується оглянутими судом договором
купівлі-продажу квартири від 08 квітня 1992 року, укладеним між ОСОБА_2 й Тлумацькою
міською Радою народних депутатів, та Будинковою книгою на зазначене житло. Та
обставина, що це майно належить їм на праві спільної
сумісної власності, сторонами не оспорюється.

Частки майна колишніх дружини й чоловіка на спірну квартиру слід визнати
рівними, тобто по 1/2 частці за кожним, оскільки судом не встановлено обставин,
що мають істотне значення, котрі б давали змогу відступити від засади рівності
часток подружжя, а підстав для збільшення частки дружини - позивача ОСОБА_1
суд не вбачає. Так, рішенням Тлумацького
районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 1993 року про
розірвання між сторонами шлюбу, їх дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на виховання матері - ОСОБА_1. Позивач пояснила
й відповідач це підтвердив, що й на сьогоднішній день неповнолітня ОСОБА_4 проживає з матір'ю. Разом з тим, рішенням Рівненського міського суду від 20 квітня 2004 року, ухваленим в цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку
(доходу) відповідача. З поданої відповідачем довідки НОМЕР_1 від 15 грудня 2006 року, виданої
йому бухгалтерією за місцем роботи вбачається, що з його заробітку утримані на
користь ОСОБА_1 аліменти за 2004
рік в розмірі 5160 грн. 13 коп., за 2005 рік - 9067 грн. 22 коп., за 2006 рік - 10 746 грн. 09 коп.

Таким чином, розмір аліментів, що їх одержує позивач ОСОБА_1, є достатнім
для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дочки ОСОБА_4.

Крім того,
відповідно до ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку, допускається
лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як було встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 не дав своєї згоди на присудження йому грошової компенсації
замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Понесені позивачем й документально підтверджені нею судові витрати у виді сплаченого державного мита в розмірі 51 грн. (а.с.8) й витрат в розмірі 400 грн. на проведення судової будівельно-технічної експертизи
підлягають стягненню з відповідача
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 50 відсотків
від зазначених сум.

Керуючись ст.ст.
10,11,60,88,212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної спільної
часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 - по 1/2 частці за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 225 грн. 25 коп.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 Цивільного процесуального Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення; апеляційна скарга
на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський
міський суд.