Справа № 22-Ц
3236 2006 р.                                    Головуючий І інстанції Верещак A.M.
Доповідач Хопта С.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРА ї Н И

25 січня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого Хопти С.Ф.

суддів Даценко Л.М., Данілова О.М.

при секретарі Велицькому О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 29 червня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє
також в інтересах неповнолітнього сина
ОСОБА_2, 1992 року народження до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, житлово-експлуатаційна контора № 6
м. Біла Церква та відділ охорони дитинства управління освіти і науки
Білоцерківської міської Ради, про вселення в жиле приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006 року позивачка звернулась з
зазначеним позовом, в якому просила вселити її з неповнолітнім сином ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_1 та виселити
з квартири ОСОБА_5, ОСОБА_7, і ОСОБА_8 посилаючись на
те, що спірне житло було надане їй з відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, проте після розірвання шлюбу з ОСОБА_6,
він поселив в квартиру свою
співмешканку ОСОБА_9 і свого сина, а у березні
2006 року вона не змогла потрапити до квартири, так як відповідачі поміняли
серцевину замка вхідних дверей квартири.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2006 року ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволенню її позову посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

2

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія
приходить до висновку про залишення скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України „№ 2 від 12.04.1985 року з відповідними змінами "Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України", наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим
приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його
таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили
або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і
в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім
понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів
відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого
приміщення тощо).

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які
свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення
про це в листах, розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Судом встановлено, що позивачка відповідно до ордера НОМЕР_1, виданого на
підставі рішення виконкому Білоцерківської міської Ади НОМЕР_2 вселилася в
складі сім'ї ОСОБА_3 в трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1. В 1998
році шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірваний і від шлюбу вони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2004 році після закінчення університету позивачка зверталась до суду з
позовом про вселення в спірну квартиру, в якій вона не проживала з поважних
причин в період навчання в університеті в м. Києві, але спір був вирішений в
позасудовому порядку, відповідачі добровільно
надали позивачці ключ від вхідної двері квартири і вона з сином мала
вільний доступ до жилого приміщення. Проте з травня 2004 року позивачка з
неповнолітні сином без поважних причин не проживає в квартирі, не несе витрат по оплаті квартирної плати і за комунальні
послуги. ОСОБА_1
проживає в квартиріАДРЕСА_2, де працює в ІНФОРМАЦІЯ_2 комірником і її син ОСОБА_2 постійно
навчається в ІНФОРМАЦІЯ_3,
де місце його постійного проживання значиться м. Київ.

3

Зазначені обставини встановлені судом на підставі
пояснень сторін, письмових доказів, яким суд дав
належну правову оцінку.

За таких обставин справи, оскільки
позивачка з травня 2004 року по березень 2006 року не користувалась спірним
житловим приміщенням без поважних причин, у зв'язку з чим
втратила право користування ним, суд дійшов правильного висновку про
залишення позовних вимог без задоволення, як необгрунтованих.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду про те, що позивачка з
неповнолітнім сином не проживала в спірній квартирі з травня 2004 року по вересень 2006 року без поважних причин і втратила
право користування ним, тому не можуть бути прийняті до
уваги.

Не заслуговують на увагу доводи позивачки про неможливість її проживання в квартирі разом з членами іншої сім'ї
та про перешкоди, які їй чинились
відповідачами, оскільки вони стосуються періоду, коли позивачка втратила
право користування спірним житлом.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути

оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом

двох місяців.