Справа  №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

16
січня  2007  року

Рівненський  міський  суд
Рівненської   області

в   особі   судді
-   Долі   В.А.

при  секретарі   -  Слакві-Марчук  Н.В.,

з  участю  представника
позивача  -  ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справа за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визначення частки у праві приватної спільної сумісної
власності, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

По суті позову представник позивача суду показала, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачці - ОСОБА_1 та її матері -
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого 11
жовтня 1994 року фондом
державно-комунального майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір
позивачки ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 для спадкоємців першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України -
дітей спадкодавця - позивача та
відповідача. Інших спадкоємців першої черги немає. 20 липня 1988
року був розірваний шлюб між ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище
«ОСОБА_4») та ОСОБА_2. Заповіт ОСОБА_4 не писала. Спадщину позивачка прийняла
фактично і юридично. З 1988
вона зареєстрована та проживає у спірній квартирі по
даний час. Крім того, на підставі заяви про прийняття спадщини вона
отримала в Першій Рівненській державній нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом 10 жовтня 2003 року згідно спадкової справи НОМЕР_1. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складалось лише з компенсаційного
рахунку у відділенні Ощадного банку. Свідоцтво про право на спадщину на частину
квартири не оформлялось.
Відповідач по справі спадщину не прийняв ні фактично, ні
юридично. На даний час позивачка не має можливості отримати в нотаріальній
конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не визначена
частка спадкодавця у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру.

Просить
визначити частку спадкодавця ОСОБА_4 у праві приватної спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 1/2
частини квартири балансовою вартістю 7875 грн. та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на спадкове майно
після смерті ОСОБА_4, яке складається з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Відповідач в судове засідання не з'явився. До початку судового засідання
подав суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просить справу
розглянути у його  відсутності   (а.с.22).

Суд вважає, що зібраних в справі доказів достатньо для вирішення справи по
суті, тому  розглядає  справу
у  відсутності   відповідача.

Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають   задоволенню  з
наступних  підстав:

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної спільної сумісної власності позивачці - ОСОБА_1 та її матері -
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на
житло, виданого 11
жовтня 1994 року фондом
державно-комунального майна Рівненської міської ради згідно з розпорядженням НОМЕР_2 від 11.10.1994
року та зареєстрована Рівненським міським бюро технічної
інвентаризації за позивачкою на праві приватної власності 21.10.1994 року за НОМЕР_3
(а.с.8).
Балансова вартість квартири становить 15750 грн., що стверджується довідкою КП «РМБТІ» НОМЕР_4 від 7.12.2006 року (а.с.9). 29 травня 1996
року
померла    матір    позивачки
-
ОСОБА_4,
що     стверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_5,
виданим міськвідділом реєстрації актів цивільного стану
м.Рівне (а.с.10). Після смерті
ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 для спадкоємців першої черги
відповідно  до  ст.1261
ЦК  України  -  дітей  спадкодавця  -  позивача   та   відповідача.

Інших
спадкоємців першої черги немає. 20 липня 1988 року був розірваний шлюб між ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище «ОСОБА_4») та
ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 (а.с.12).
Заповіт ОСОБА_4 не писала. Спадщину позивачка прийняла
фактично і юридично. З 1988
вона зареєстрована та проживає у спірній квартирі по
даний час, що стверджується реєстрацією за місцем постійного проживання
та відміткою про це у будинковій книзі (а.с.16-17). На підставі заяви про прийняття спадщини позивачка отримала в Першій
Рівненській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за
законом 10
жовтня 2003 року згідно спадкової
справи НОМЕР_1.
Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складалось лише
з компенсаційного рахунку у відділенні Ощадного банку. Свідоцтво про право на
спадщину на частину квартири не оформлялось. Відповідач по справі спадщину не
прийняв ні фактично, ні юридично. Позивачка не має можливості отримати в
нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки не
визначена частка спадкодавця у праві приватної спільної   сумісної
власності  на   квартиру.

Відповідно до ст. 370
Цивільного Кодексу України, у разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тому ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 належить по 1/2
чатини квартири АДРЕСА_1, кожній.

Відповідно до ст. 1226
ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності
спадкується  на   загальних
підставах.

Відповідно до ст. 1268
ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,
якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він
не заявив про відмову від неї,
тому  позивачка   вважається
такою,   що  прийняла
спадщину.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України,   суд,-

ВИРІШИВ:

Встановити, що ОСОБА_4 належить 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на спадкове майно після смерті
ОСОБА_4, яке складається з 1/2 частини квартири  АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений статтею 294 Цивільного
процесуального кодексу України , рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним  судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти  днів  після
подання  заяви  про
апеляційне  оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через  суд,   який
ухвалив  оскаржуване  рішення.

Суддя:   підпис            В.А.Доля