Справа 22ц-
299/2007 р.                               Головуючий в 1-ій інстанції Білокур В.І.
Категорія цивільна.                                 Доповідач Смаглюк Р.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

1 лютого 2007 року.      Апеляційний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Хромець Н.С.,

суддів Смаглюк Р.І., Острянського В.І.,

при секретарі Мехед Т.О.,

з участю відповідачки, її представника,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на
рішення Прилуцького міськрайонного суду від
27 листопада 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою
та вселення в житлове приміщення,-

встановив:

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення і закрити
провадження по справі, мотивуючи неправильним застосуванням судом норм матеріального і процесуального права.

В листопаді 2006 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом,
в якому просив зобов'язати відповідачку ОСОБА_1 не чинити йому перешкод в користуванні квартироюАДРЕСА_1 і вселити в цю квартиру, мотивуючи тим, що за рішенням
Прилуцького міськрайонного суду від 9 грудня
2004 року йому належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири, рішенням цього ж суду від 14 березня
2006 року йому виділено в користування
кімнату площею 11 кв. м, відповідачці -площею 14 кв. метрів, залишено в загальному користуванні
кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню. Відповідачка не впускає
його до квартири, перешкоджає користуватися належною кімнатою,
він змушений без реєстрації проживати у своїх
батьків. Тому просить захистити його права власника, задовольнивши позовні
вимоги.

2

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні
квартироюАДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у зазначене житлове приміщення. Суд
обгрунтував рішення тим, що відповідно до ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК
України позивач має право власності на 1/2 частину вказаної квартири, має право
на проживання в ній, але позбавлений цього права внаслідок того, що
відповідачка не надала йому ключі від неї, що підтверджено постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи від 4 серпня 2006 року /л.с.25/.
Посилання відповідачки на неможливість спільного проживання в одній квартирі
із-за поведінки позивача не може бути підставою для відмови в позові.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення і закрити провадження по справі з таких підстав. На
виконання рішень суду від 9
грудня 2004 року та 14 березня 2006 року був виданий
виконавчий лист, державним виконавцем були виконані рішення в повному обсязі,
сам ОСОБА_2 поставив замки на вхідних дверях, ключі від них були у кожного з
них, позивач перевіз до своєї кімнати особисті речі. За таких обставин вона не
порушувала його право власності, зокрема право користування квартирою, тому
відсутні підстави для його судового захисту відповідно до ст. 391 ЦК України, на яку
послався суд. Крім того, суд поклав на неї обов'язок, який вона не в змозі
виконати, а саме - вселення
позивача в квартиру. Позивач перебуває часто в відрядженнях, вона не має
можливості розшукувати його і примушувати вселитися до квартири. Посилання в
рішенні на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи є
необгрунтованим, оскільки свідчить про сварки та конфлікти з позивачем, а не
про наявність перешкод в користуванні ним своєю кімнатою. За таких обставин
просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження по справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
відповідачки, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково, рішення суду -скасуванню з постановлениям нового рішення про
відмову в позові з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями від 9 грудня 2004 року та 14 березня 2006 року за
позивачем визнано право власності на 1/2
частину квартириАДРЕСА_1, в його користування виділена кімната площею 11 кв. метрів,
місця загального користування -
в спільному користуванні з відповідачкою /л.с.7,8/. Надані позивачем
докази: технічний паспорт на квартиру, довідка будинкоуправління НОМЕР_1 про
те, що він з січня 2005 року по 1 серпня 2006 року без реєстрації проживав у
своїх батьків, рішення органу опіки та піклування про порядок його участі у
вихованні дитини/ л.с.4-6,9, 24/ - не підтвержують тих обставин, на які

3

посилається
позивач в обгрунтування позову. Посилання суду, як на доказ цих обставин, на
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 4 серпня 2006 року є
помилковим, оскільки з нього вбачається, що вона винесена в зв"язку зі
зверненнямОСОБА_1 до міліції з приводу погроз та брутальної лайки з боку
позивача, що мали місце 24 липня 2006 року, а не з приводу створення
відповідачкою перешкод для вселення відповідача в квартиру. Відсутність цих
перешкод підтверджена поясненнями позивача про те, що він в квартирі жив 2-3
роки, потім ключ віддав ОСОБА_1/л.с.27 зв./, поясненнями відповідачки про те, що
позивач вселився в квартиру, залишив в своїй кімнаті речі, має ключ від
квартири/ л.с.28/.

Таким чином, висновок суду не відповідає встановленим обставинам справи, а
рішення - вимогам
ст. 213 ЦПК
України. Тому відповідно до п.3 ст. 309
ЦПК України воно підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про відмову в
позові.

Керуючись ст.ст. 303,
307, п.3 ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319, 10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 386,
391 ЦК України, апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову про усунення
перешкод у користуванні квартирою та вселення в житлове приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 в повернення судових витрат 8 грн. 50 коп. та витрат
по інформаційно-технічному забезпеченню 7
грн. 50 коп., а
всього - 16 грн.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
проголошення.

Головуючий:              Судді: