Справа
№ 22-ц-527/2007р.
Головуючий 1-ї інст: Лазюк СВ.
Категорія: розірвання шлюбу
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року.
м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого -
судді: Луспеника Д.Д.,

суддів Яцини В.Б., Швецової Л. А., при
секретарі Шевченко ОБ.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

15  вересня 2006
року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, який був
зареєстрований 03.06.1989р. у палаці одруження «Центральний» м. Харкова,
актовий запис НОМЕР_1.

На обґрунтування позову він послався на те, що при
наявності від шлюбу двох неповнолітніх дітей, сімейне життя з відповідачкою не
склалося, вона постійно вчинює сварки, бійки, провокує скандали, втрачено
почуття взаємної любові та поваги. З відповідачкою у позивача шлюбні стосунки
припинилися у 2002 році,
спільне господарство ними не ведеться.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав,
заперечував проти примирення оскільки поновлення сім'ї з ОСОБА_2 неможливо, він
фактично створив нову сім'ю, на обгрунтування позову додатково вказав, що
відповідачка вже двічі намагалася у судовому порядку розірвати з ним шлюб, у
нього є наміри створити нову сім'ю.

Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти
задоволення позову і пояснила, що своїми зверненнями до суду з позовами про
розірвання шлюбу вона намагалася втримати чоловіка в сім'ї, який піддався
негативному впливу іншої жінки, чому також сприяє наявна у нього психічна
хвороба. ОСОБА_2 також
зазначила, що вже тривалий час вона не підтримує з чоловіком сімейних
стосунків, який приблизно з початку 2005
року пішов з сім'ї.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Районний суд вважав встановленим, що сторони не
підтримують шлюбні відносини вже близько п'яти років, що примирення сторін
неможливе. При стосунках, які склалися між ними, враховуючи втрату ними почуття
кохання і поваги один до одного, небажання поновлювати шлюбно-сімейні відносини
- подальше спільне життя і збереження шлюбу стали неможливим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і
постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування
скарги вона послалася на те, що суд не повно з'ясував обставини, які мають
значення для справи; обставини, які мають значення для справи і які суд вважав
встановленими, недоведені; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд
з порушенням застосував норми матеріального права, що призвело до невірного
рішення по справі. ОСОБА_2 вказала, що до осені 2005 року вони з позивачем жили
разом, після цього ніхто зі сторін не створив нової сім'ї, заява позивача про
розірвання шлюбу не відповідає його дійсній волі, а є спробою іншої жінки
заволодіти його майном. Автор апеляційної скарги не згодна висновком судової
експертизи щодо психічної повноцінності позивача. Вважає, що суд необгрунтовано
не надав сторонам строк для примирення, що на її думку зберегло б їх шлюб та
сім'ю.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ст. 303 ЦПК України
перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши
доводи апеляції, вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка
після реєстрації взяла прізвище чоловіка, 3
червня 1989 року
зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Харківського міського
відділу реєстрації актів цивільного стану №
1 в той же дань зроблено відповідний актовий запис за НОМЕР_1 (а.с. 8). Із
позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від
11.04.2002р., які узгоджуються із поясненнями позивача ОСОБА_1 по цій справі,
з початку 2002 року між
ними припинилися шлюбні відносини, які позивач не бажає поновлювати (а.с. 43), Спільне
господарство сторони також не ведуть, між подружжям тривалий час існують
конфліктні взаємини.

Як пояснив позивач ОСОБА_1, ним
фактично створена нова сім'я (а.с. 52).
Заява відповідачки про те, що ОСОБА_1
душевнохворий і не самостійно прийняв рішення з нею розлучитися
спростовується висновками судово-психіатричної експертизи (а.с. 33-37), поясненнями
позивача.

Незгода відповідачки з висновком судово-психіатричної
експертизи не обгрунтована, належними доказами не підтверджена.

Відповідно до ч. 1
ст. 24 СК
України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано,
відповідно до вимог ст. 111
СК України, не надав додаткового часу для примирення подружжя.

Перевіряючи це питання при апеляційному розгляді справи
судова колегія виходить з наступного.

Суд може призначити строк для примирення лише тоді, коли
збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, з урахуванням фактичних взаємин
подружжя, мотивів та причин розлучення.

Доводи відповідача проти розлучення зводяться до
матеріального інтересу щодо захисту своєї частки майна, нажитого під час шлюбу
з позивачем, що не є перепоною для розірвання шлюбу.

На протязі трьох місяців з часу ухвалення районним судом
рішення про розлучення сторони не примирилися, реальних шляхів до такого
примирення відповідач не запропонувала, а позивач проти цього заперечує з
огляду на те, що він фактично створив нову сім'ю.

Виходячи з наведеного, оскільки по справі встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, такі
намагання відповідача суперечить законним інтересам позивача, який намагається
створити нову сім'ю, що має істотне значення, - висновок районного суду про розірвання шлюбу відповідає
положенням ч. 2 ст. 112 СК України.

Відповідач всупереч свого процесуального обов'язку,
передбаченого ст.. 60 ЦПК
України, не надала суду допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень
проти заявленого позову.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що суд
першої інстанції з дотриманням ст. 213
ЦПК України вирішив справу згідно з законом.

Керуючись ст.ст. 303,
304, пі ч. 1 ст.ст. 307, 314, ст.ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2006 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення,
однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.