Справа №2-1052 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

02 лютого 2007 року                                                               м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі
головуючого - одноособово
судді Лук'янчук О.В. при секретарі -
Мойсеевій І.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1   до   Білгород-Дністровського       ВАТ
„АТП   -
15107"   про

відшкодування
моральної , матеріальної
та фізичної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з вказаним позовом і просить
зобов'язати відповідача купити транспорт
пристосований для використання інвалідами, відповідно до чинного
законодавства, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.,
матеріальну у розмірі 20
000 грн., фізичну у розмірі 100
000 грн.

Представник
відповідача з позовом не згоден.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення
позивача, суд приходить до наступного .

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до ЦПК України, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ті інших осіб які беруть
участь у справі. Особа, яка бере участь у справі , розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1. є інвалідом першої групи .

Позивач пояснив у судовому засіданні, що у зв'язку з тим, що відповідач
ігнорує виконувати закон України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в
України" йому заподіяний моральний, фізичний та матеріальний збиток.

Ст. 10. Закону
України „Про транспорт" встановлені вимоги до транспортних засобів, а саме транспортні засоби повинні
відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, державним
стандартам, мати відповідний сертифікат.

Ст.37 Закону України „Про
автомобільний транспорт" передбачені додаткові зручності для окремих категорій пасажирів під час перевезень. Ч.ч.І-З
вищевказанного закону гласить „окремі категорії
пасажирів мають право на додаткові зручності під час перевезень
автомобільним транспортом загального користування. Право позачергового

входу в автобус,
користування таксі мають: інваліди, громадяни похилого віку, вагітні жінки,
пасажири з дітьми дошкільного віку. Для зазначених категорій пасажирів у передній
частині салону автобуса міського і приміського маршрутів відводяться місця.
Інші пасажири можуть користуватися цими місцями лише за відсутності в салоні
пасажирів зазначених категорій.

В ст. 54
вищевказаного закону вказані основні права та обов'язки пасажирського перевізника. Пасажирський
перевізник має право: відміняти рейси своїх автомобільних транспортних
засобів за обставин, які він не міг передбачити і яким не міг запобігти, повернувши пасажирам кошти, сплачені
ними за перевезення; обмежувати або припиняти перевезення у разі
стихійного лиха, епідемії, епізоотії або іншої надзвичайної ситуації; зазначати
у багажній квитанції стан багажу, що має зовнішні пошкодження, або відмовитись
від його перевезення у разі заперечення пасажира щодо такого зазначення.

Пасажирський
перевізник зобов'язаний: забезпечувати дотримання персоналом вимог
законодавства про автомобільний транспорт; мати паспорт маршруту для здійснення перевезень; забезпечувати проведення
медичного огляду водіїв; забезпечувати водія схемою маршруту та розкладом руху;
утримувати автомобільні транспортні засоби у належному технічному та
санітарному стані, забезпечувати їх своєчасне подання для посадки пасажирів та
відправлення; забезпечувати проїзд пасажирів до зупинки призначення за маршрутом
без додаткових витрат у разі припинення поїздки через технічну несправність
автомобільного транспортного засобу.

Відповідно до
ст. 4. Закону
України „Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать
закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та
іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або
за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.
Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.Держава
безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб'єктів права
власності. Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди
навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси
громадян, юридичних осіб і держави. При здійсненні своїх прав і виконанні
обов'язків власник зобов'язаний додержувати моральних засад суспільства. У
випадках і в порядку, встановлених законодавчими актами України, діяльність
власника може бути обмежено чи припинено, або власника може бути зобов'язано
допустити обмежене користування його майном іншими особами.

Судом
встановлено, що дійсно згідно закону України „Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні"' підприємства та організації , що здійснюють
транспортне обслуговування населення ,
зобов'язанні забезпечити спеціальне обладнання транспортних засобів, яке б
дало змогу інвалідам безперешкодно користуватися їх услугами, однак позивач
просить зобов'язати відповідача купити транспорт пристосований для використання
інвалідами. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов'язання
відповідача купити транспорт пристосований для використання інвалідами,
відповідно до чинного законодавства суперечать нормам законів України„Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні", „Про власність", „Про автомобільний транспорт" „Про
транспорт", постанові КМУ від і 8 лютого 1997 p. N 176 „ Про затвердження
Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту".

Крім того, ст. 4. вищевказаного
закону гласить „ діяльність
держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних,
політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення
їх потреб у відновленні здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній
трудовій та громадській діяльності. Соціальний захист інвалідів з боку держави
полягає у наданні грошової допомоги, засобів пересування, протезування,
орієнтації і сприйняття інформації, пристосованого житла, у встановленні опіки
або стороннього догляду, а також пристосуванні забудови населених пунктів,
громадського транспорту, засобів комунікацій і зв'язку до особливостей
інвалідів.

Більш того, у судовому засіданні позивач пояснив , що він проживає .АДРЕСА_1 та з вини
відповідача він не може користуватися транспортом .

Ці твердження позивача найшли своє спростування у судовому засіданні
оскільки з наданої відповідачем довідки вбачається, що згідно
рішення конкурсних комітетів міської та районної адміністрацій маршрут
„Білгород-Дністровський -
Бритівка" ВАТ „АТП 15107"
не обслуговує.

Таким  чином,   суд
відмовляє  в   позовних
вимогах   ОСОБА_1 в   частині

зобов'язання відповідача купити
транспорт пристосований для використання інвалідами відповідно до чинного
законодавства, оскільки чинним законодавством це не передбачено, а у
відповідності до ст. 11 ЦПК
України особа , яка бере
участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний
розсуд.

Позивач свої
моральні страждання обґрунтовує тим, що він як інвалід першої групи є членом
спортивного клубу СКЇ, та для зайняття підприємницькою діяльністю і участі в
тренувальних процесах в своїй команді йому доводиться долати на інвалідній
колясці величезні відстані та у зв'язку з тим, що відповідач ігнорує виконувати
закони, укази президента та постанови КМУ йому заподіяно моральні страждання , фізичний та
матеріальний збиток.

Відповідно до
ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином,
ретельно вивчивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги
позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн. не найшли свого
підтвердження у судовому засіданні, оскільки позивачем не надано доказів про
спричинення йому матеріальної та моральної шкоди відповідачем. Крім того,
нормами діючого законодавства не передбачена фізична шкода, тому в задоволенні
позовних вимог про стягнення з відповідача фізичної шкоди слід відмовити .

На підставі
викладеного і керуючись Закону України "Про власність" Закону України
„Про автомобільний транспорт", Закону України „про транспорт",
постановою КМУ від 18 лютого 1997 p. N 176 „Про затвердження
Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту", Законом
України „Про основи соціальної захищенності інвалідів в України", ст.ст. 11, 60, 213-215 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського ВАТ„АТП 15107" про
відшкодування матеріальної, моральної та фізичної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської
області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.