Справа №
22ц-237/2007                                              Головуючий у І інстанції Уханенко С.А.
Категорія ІЗ                                                                 Доповідач Приходченко А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Стежко В.А.

суддів - Приходченко А.П.,
Поплавського В.Ю.

при секретарі - Худолій Н.А., Білоконь Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2006 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи приватні нотаріусиОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання
недійсними договору дарування та усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання
договору дарування недійсним та визнання дійсним договору купівлі-продажу частини
домоволодіння,

встановила:

ОСОБА_4 у
листопаді 2004 року
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просила визнати недійсним договір дарування 1/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_1,
укладений між нею та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований приватним нотаріусом ОСОБА_3 в реєстрі за НОМЕР_1. В обґрунтування вимог посилається на
те, що в листопаді 2001 року між нею та відповідачкою ОСОБА_1 була досягнута домовленість про продаж
цієї частині домоволодіння, на виконання якої
відповідачці була видана ІНФОРМАЦІЯ_2 довіреність для оформлення необхідних для продажу документів, а
відповідачкою передана частина коштів в рахунок
угоди купівлі-продажу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у нотаріуса був підписаний , документ, з текстом якого вона не
ознайомилась. Відповідно до завірянь ОСОБА_1 вважала, що підписала іншу
довіреність для оформлення договору купівлі-продажу,
але у 2003 році дізналася, що фактично підписала не довіреність, а договір дарування частини належного їй домоволодіння.
Вважає, що цей договір дарування був підписаний нею в
результаті помилки, в період хвороби та в наслідок обману з боку відповідачки і просила задовольнити вимоги на підставі ст. 57
ЦК України 1963 року.

У серпні 2005 року ОСОБА_4 доповнила свої вимоги, просила на
підставі ст. 48 Закону України „Про власність"
визнати також недійсним договір дарування цієї ж частини домоволодіння, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3. та усунути перешкоди у користуванні
спірним житлом шляхом виселення відповідачки ОСОБА_2, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не мала права укладати будь-які угоди до
вирішення судом спору.

2

У жовтні 2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати недійсним
договір дарування від ІНФОРМАЦІЯ_3. спірної
частини домоволодіння та вважати цей договір
договором купівлі-продажу, посилаючись на те, що після укладення цього договору вона передала ОСОБА_1 грошову суму у
розмірі 23320 грн., а відповідачка передала їй у
володіння придбану частину домоволодіння.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2006 р. визнано недійсним договір дарування
1/6
частини АДРЕСА_1, укладений міжОСОБА_4 та ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9595 грн. Визнано недійсним договір
дарування цієї частини будинку, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22220 грн. Визнано
заОСОБА_4 право власності на 1/6 частину АДРЕСА_1 та усунено
перешкоди у користування власністю шляхом виселення ОСОБА_2. У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати власником спірної частини будинку
ОСОБА_2 та стягнути з неї, ОСОБА_1, на користь ОСОБА_4 суму
боргу еквівалентну 1100 доларам США, посилаючись
на те, що всі дії щодо підготовки документів для укладення договору дарування та оформлення і підписання самого договору
здійснювались узгоджено з позивачкоюОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким визнати договір дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_3. договором купівлі-продажу спірної частини будинку, а ОСОБА_4
відмовити у задоволення позову, посилаючись на те, що фактично між нею та
ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, обидві сторони
виконали умови цієї угоди, про наявність спору між ОСОБА_1 таОСОБА_4 не було
відомо, посилання ОСОБА_4 на те, що договір з ОСОБА_1, був укладений під
впливом обману, не підтверджуються будь-якими доказами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскарженого рішення, колегій суддів вважає апеляційні скарги
такими, що підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з
постановкою нового рішення з наступних підстав.

Визнаючи недійсним договір дарування 1/6 частини АДРЕСА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, укладений міжОСОБА_4 та ОСОБА_1, суд виходив з того, що договір був укладений під
впливом обману. При цьому „обман" суд мотивував тим, що ОСОБА_4 була запевнена відповідачкою ОСОБА_1 про необхідність
видачі ще одного доручення і підписала замість довіреності договір дарування. Крім того, суд зазначив, що фактично сторони
домовилися про продаж спірного житла, але ОСОБА_1 не
сплатила всю обумовлену суму коштів.

Погодитися с такими висновками не можна, оскільки
вони не відповідають дійсним обставинам справи та зроблені з
помилковим застосуванням норм матеріального права.

В позовній заяві ОСОБА_4 зазначила, що договір дарування між
нею та ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 був укладений помилково в момент знаходження її в хворобливому
стані та під впливом обману з боку відповідачки.

Відповідно до ст.ст.56,57 ЦК України, 1963 року угода може бути визнана недійсною, якщо укладена в результаті помилки, збігу тяжких обставин
чи обману.

Згідно з п.11,12 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" від 28,04.1978 року №3 (з наступними змінами та доповненнями) під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, що вплинуло на
її волевиявлення; під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або замовчування
обставин, що мають істотне значення для угоди; збігом тяжких обставин слід вважати такий стан громадянина, який примусив укласти
угоду на вкрай невигідних для нього умовах.

3

Встановлено, що позивачці ОСОБА_4 1/6 частина АДРЕСА_1 у місті Дніпропетровську належала на підставі договору дарування
від ІНФОРМАЦІЯ_4, укладеного з ОСОБА_7 (а.с.7). З матеріалів справи
вбачається, що дане домоволодіння на праві
загальної часткової власності належить декільком особам (а.с.291-302) і відповідно до вимог ст.114 ЦК України 1963 року у разі
продажу частки в загальній власності сторонній особі
інші учасники загальної часткової власності мають право переважної покупки відчужуваної частки. Сторонами в судовому
засіданні було зазначено, що саме ці факти і були
вирішальними при здійсненні відчуження спірної частини домоволодіння саме шляхом укладення договору дарування, а не
договору купівлі-продажу, оскільки власники
інших частин не повідомлялися про відчуження спірної квартири НОМЕР_2, що складає 1/6 частину у загальній власності
мешканців АДРЕСА_1.

Про намір ОСОБА_4 здійснити відчуження належної їй частини домоволодіння відповідачці ОСОБА_1 саме за договором дарування свідчить
попередній договір дарування від ІНФОРМАЦІЯ_4. та
невиконання нею вимог ст. 114 ЦК України 1963 р. В судових засіданнях відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що угода по придбанню нею
власності укладалась вперше, тому всі дії нею
виконувались за порадою ОСОБА_4 та приватного нотаріуса ОСОБА_3

Щодо висновків суду про неповний розрахунок міжОСОБА_4 та ОСОБА_1, то ці
висновки зроблені, виходячи за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не ставила питання про застосування до угоди дарування
правил угоди купівлі-продажу та про стягнення недоплачених коштів.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 не надала доказів про укладення договору
дарування від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помилково, чи перебуваючи у хворобливому стані, чи під впливом обману зі сторони
ОСОБА_1, їй слід відмовити у задоволення позову в частині
визнання недійсним договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_1р.

Факт скасування ОСОБА_4 довіреності від ІНФОРМАЦІЯ_2 виданої на ім'я ОСОБА_1 на право розпорядження майном, також не може
свідчити про укладення нею договору дарування під впливом
помилки чи обману зі сторони відповідачки, оскільки самою ОСОБА_4 зазначалось, що підставою для скасування довіреності
був неповний розрахунок за відчужене домоволодіння.
Крім того довіреністьОСОБА_4 була скасована ІНФОРМАЦІЯ_5. /а.с. 13/ і ніяким чином цей факт не міг
вплинути на укладений раніше договір дарування від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. /а.с. 12/.

Визнаючи недійсним договір дарування спірної частини будинку укладений ІНФОРМАЦІЯ_3 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд виходив с того, що ОСОБА_1 не мала права продавати спірне приміщення,
оскільки їй достовірно було відомо про скасування
довіреності від ІНФОРМАЦІЯ_2, виданої на її ім'я ОСОБА_4, та у зв'язку із знаходження в суді справи щодо недійсності
договору дарування.

Ці висновки суду ґрунтуються на обставинах, які не мають значення для
укладення угоди та не відповідають матеріалам справи. Договір дарування між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ніяким чином не пов'язаний
з довіреністю від ІНФОРМАЦІЯ_2, яка стосувалась
інтересів ОСОБА_4, договір був укладений виключно з волевиявлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Крім того у справі відсутні данні про
час вручення ОСОБА_1 позовної заяви ОСОБА_4 В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вимушена була здійснити відчуження придбаної
у позивачки частини домоволодіння, оскільки зОСОБА_4 не
було досягнуто згоди про зарахування до суми боргу заборгованості за комунальні
платежі і потрібно було сплатити залишок боргу у повному
розмірі.

Колегія суддів вважає укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування від ІНФОРМАЦІЯ_3оку таким, що відповідає
волевиявленню сторін, отже не підлягає визнанню недійсним, тому і
в цій частині вимог ОСОБА_4 слід відмовити.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог, суд прийшов до протирічивих висновків. З однієї
сторони посилаючись на те, що договір не є удаваним,

4

виходячи з його тексту, а з іншої сторони суд констатує факт дійсного
укладення договору купівлі-продажу, а не дарування.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3року був укладений договір дарування 1/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_2(а.с.27). Будь-якого спору між ними щодо умов
цього договору не існує.

Отже, колегією не вбачається підстав для визнання
договору дарування договором купівлі-продажу і ОСОБА_2 слід
відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з цих обставин.

Керуючись ст.ст.З03,307,309 ЦПК України, колегія судців

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 вересня 2006 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи приватні нотаріуси ОСОБА_3,
ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів дарування та усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням.

Відмовити ОСОБА_2  у задоволенні позову до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_5, про визнання недійсним
договору дарування та визнання дійсним
договору купівлі-продажу частини домоволодіння.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду
України протягом двох місяців.