Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007 року

Малиновський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого
судді                                            ДжабуріяО.В.

при
секретарі:                                                    Філімович
І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом КП
«Домоуправління №18» до ОСОБА_1 про виселення

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду із позовом до відповідачки про виселення її з житла у
маневреному житловому фонді зазначивши,
що у 2000-2001 році відповідачці було дозволено тимчасове мешкання у
приміщенні маневрового відселенського житлового фонду міста - кімнатах № 1, 2,
3 у квартирі АДРЕСА_1. Строк мешкання відповідачки був продовженим до
01.05.2005 року,  але після його спливу
відповідачка надане їй житло не звільнила. Вищезазначене житлове приміщення
відноситься до приміщень маневрового відселенського фонду і у складі жилого
будинку перебуває на балансі КП «Домоуправління № 18»,  яке вручало відповідачці попередження про
звільнення зайнятого приміщення. Необхідність звільнення відповідачкою спірного
приміщення викликана зростаючою потребую використання приміщення по цільовому
призначенню - для проживання громадян,
житло яких за колишнім місцем проживання прийшло в негідність у
результаті обвалів,  підлягає
капітальному ремонту або стало аварійним.
Відповідачка вимогу позивача звільнити спірне жиле приміщення не
виконала. На думку позивача необґрунтоване використання жилих приміщень
маневрового відселенського фонду суперечить житловому законодавству України,  обмежує права та інтереси позивача,  перешкоджає використанню маневрового
відселенського житлового фонду за цільовим призначенням.

В
судовому засіданні представник позивача доводи позову підтримала та просила
його задовольнити,  постановивши рішення
про виселення ОСОБА_1 із кімнат №№ 1, 2, 3 квартири АДРЕСА_1 зо всіма
особами,  що з нею мешкають.

Відповідачка
та її представник у судовому засіданні вимоги позову не визнали та
зазначили,  що на їх думку позивач не є
належним,  так як відповідно до вимог
Інструкції «Про порядок використання маневреного відселенського фонду в м.  Одесі» відповідальність за своєчасне
звільнення маневреного відселенського фонду покладена на районні виконкоми.
Окрім цього,  відповідачка самоуправно не
займала спірне житло,  потребує
поліпшення її житлових умов та в силу наведеного просили у позові відмовити.

Суд,  заслухавши пояснення позивачки,  відповідача,
перевіривши матеріали справи,
вважає,  що позов підлягає
задоволенню за наступними підставами.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами
справи встановлено,  що відповідно до
особистої заяви позивачки та згідно дозволу та резолюції начальника УЖКГ
виконкому Одеської міської ради від 20.10.01 p.,
ОСОБА_1 було дозволено тимчасове мешкання у приміщенні
маневрового відселенського житлового фонду міста - кімнатах № 1, 2, 3 у
квартирі АДРЕСА_1,  так як на той час
вона працювала двірником у м. Одесі.

Вищезазначене
житлове приміщення відноситься до приміщень маневрового відселенського фонду і
у складі жилого будинку перебуває на балансі КП «Домоуправління № 18» -
позивача по справі. Приміщення було надане відповідачці у відсутність
передбачених для проживання у

маневровому фонді
підстав,  у винятковому порядку,  що було можливим з наявністю тимчасово
вільних приміщень і обумовлено зобов'язанням відповідачки своєчасно вносити
плату за обслуговування і ремонт будинку,
плату за користування житлом,
комунальні та інші послуги,  а у
випадку необхідності звільнити приміщення по закінченню терміну і першою
вимогою позивача.

Відповідно
до  ст.
101 ЖК України,  Інструкції
"Про порядок використання маневрового відселенського жилфонду в місті
Одесі",  затвердженою рішенням
виконкому Одеської міської ради від 03.10.68. № 729,  проживання громадян в приміщеннях маневрового
відселенського фонду являється тимчасовим і можливо виключно у зв'язку з
відселенням громадян із жилих будинків міської ради на період їх капітального
ремонту або з аварійних жилих будинків міської ради,  проживання в яких стало небезпечним.

Приміщення
маневрового відселенського фонду не входять у жилий фонд для надання громадянам
у порядку поліпшення житлових умов.

Відповідно
до  ст.
ст.  10,  60 ЦПК України,  цивільне судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,  мають
рівні права щодо подання доказів,  їх
дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають
обставини,  які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд
вважає,  що позивач по справі належний
так як зазначене житло знаходиться на його балансі.

Судом
встановлено,  що у серпні 2004 року
відповідно до клопотання КП ДЄЗ «Малиновське» з резолюцією начальника
УЖКГм.  Одеси відповідачці продовжено
строк проживання у приміщеннях маневрового відселенського фонду - до 1.05.2005
року.

Судом
встановлено,  що на теперішній час
позивачка не працює двірником в будь яких установах м.  Одеси.

В
теперішній час термін,  на який
відповідачці було дозволено мешкання у жилому приміщенні маневрового
відселенського фонду минув,  законні
підстави для продовження використання відповідачем вказаного приміщення
закінчились,  а після вручення
відповідачці попередження про звільнення зайнятого нею приміщення,  його використування з боку відповідачки стало
самовільним.

Судом
досліджено відповідне попередження про звільнення зайнятого приміщення,  з якого вбачається що відповідачка була
поставлена у відомість про виселення.

Суд
вважає,  що відповідачкою по справі не
надано будь яких доказів у підтвердження будь яких підстав для мешкання у
спірному житлі починаючи з 01.05.2005 року.

Відповідно
до вимог  ст.  132-1 ЖК України до жилих приміщень з фондів
житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення,  пристосовані для тимчасового проживання
громадян,  які не мають або втратили
постійне місце проживання,  жилі
приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам,  які втратили житло внаслідок звернення
стягнення на жилі приміщення,  що були
придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи,  повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення,  жилі
приміщення з фондів житла для тимчасового проживання також надаються біженцям
та громадянам,  які вимушені залишити
жиле приміщення внаслідок його аварійного стану,  стихійного лиха або з інших підстав,  які загрожують стану та безпеці відповідного
жилого приміщення,  у порядку,  встановленому законом.

Відповідачка
не надала суду будь яких підтверджень відношення до зазначених категорій
громадян,  та повідомила суд,  що в неї є інше місце мешкання в Одеській
області,  але вона не бажає туди
повертатися,  окрім цього вона
зазначила,  що зареєстрована в Одесі за
іншою адресою.

Відповідно
до вимог  ст.  132-2 ЖК України жилі приміщення з фондів
житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю
продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути
альтернативне місце проживання.

Суд вважає,  що відповідачці
правомірно не продовжений строк мешкання у спірному житлі,  вона не оскаржила це рішення у будь якому
порядку,  вона має інше місце реєстрації
за адресою: АДРЕСА_2 та може проживати за цією адресою,  або в іншому житлі в АДРЕСА_3,  про яке вона повідомила суду,  а тому позов про виселення підлягає
задоволенню.

Керуючись
10,  15,
57,  60,  208-210,
212-215,  218 ЦПК України,   ст.
ст.  109,  132-1,
132-2 ЖК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позов КП
«Домоуправління №18» до ОСОБА_1 про виселення задовольнити.

Виселити
ОСОБА_1 з кімнат №№ 1, 2, 3,  квартири
АДРЕСА_1 зо всіма особами,  що мешкають з
нею разом.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.