АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року                                                                                    м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого  - Вадовської Л.М.,

судців                - ВащенкоЛ.Г.,

Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі - БоднарМ.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Одеської нової біржі, ОСОБА_2, ОСОБА_3
особисто та в особі законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
визнання договору дарування
недійсним, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення,
зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_1, за участю третіх осіб Одеської нової біржі, органа опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Малиновського районного суд м. Одеси від 11 жовтня 2006
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись
9 серпня 2001 року до суду з

вищеназваним позовом, вказав, що 24 травня 2000 року через Одеську нову біржу на

підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_3
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з від'їздом у
відрядження не мав

можливості зареєструвати квартиру в БТІ. 17 липня 2000 року ОСОБА_3 отримала

дублікати правовстановлюючих документів на
квартиру та 4 серпня 2000 року провела

повторне відчуження нерухомості, подарувавши квартиру дочці ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на порушення прав власника та фіктивність

договору дарування, ОСОБА_1 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу

квартири, укладений 24
травня 2000 року на
Одеській новій біржі між ним та

ОСОБА_3, визнати недійсним договір дарування
квартири від 4 серпня 2000 року

між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_3 від імені

ОСОБА_4, визнати за ним право власності на
квартиру, вселити його в квартиру та

усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом
виселення ОСОБА_3 разом з

ОСОБА_4 із квартири (а.с.3-4,231).

Справа № 22 ц - 63 - 2007                                                  Категорія 12

Головуючий у першій інстанції
Джабурія О.В. Доповідач Вадовська Л.М.

2.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 особисто та в особі законного представника
ОСОБА_4, позов не визнали.

ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, звернувшись у 2003 році до суду із зустрічним позовом, вказала, що 24 травня 2000 року взяла уОСОБА_1 в позику строком на шість місяців грошові кошти в сумі 9 350 грн., а договір купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_1 було оформлено в якості задатку. Після
повернення боргу вона отримала дублікати документів та 4 серпня 2000 року подарувала квартиру дочці. Посилаючись на те, що
договір купівлі-продажу квартири укладено на
біржі без нотаріального посвідчення, без дачі органом опіки та піклування згоди на здійснення угоди, без фактичної
передачі квартири покупцю та отримання коштів за таку, ОСОБА_3 просила визнати
договір купівлі-продажу квартири недійсним як угоду
удавану та таку, що не відповідає вимогам закону (а.с.90-92).

Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської
міської ради як третя особа вимоги ОСОБА_3 підтримав.

Позивач ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2006 року в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено,
договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним вимог
та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами мали місце відносини щодо позики грошових
коштів, спірна квартира при цьому була об'єктом застави,
договір купівлі-продажу квартири укладено без наміру створити правові наслідки такої угоди, а саме передачі квартири та грошових
коштів від продажу покупцю. Невідповідність
угоди вимогам закону суд мотивував недотриманням форми договору та відсутністю згоди органу опіки та піклування на
відчуження квартири.

Спірні правовідносини суд вирішив на підставі статей 47, 48, 58 ЦК України в редакції 1963
року.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції послався
на відсутність підстав для пред'явлення зазначених в
позові вимог, оскільки виходив з недійсності угоди купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вказують на неправильне застосування
норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції,
ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів визнає встановленими
такі факти та відповідні ним правовідносини.

24 травня 2000 року на Одеській
новій біржі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна -однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Квартира належала продавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу нерухомого
майна, зареєстрованого 7 серпня 1997 року

3.

між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на Одеській
універсальній біржі та 19 серпня 1997 року в Одеському МБТІ та РОН (а.с.22-23,24,25,26-27,28-32).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 травня 2000 року нотаріусом м.
Москви, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько
якої ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, успадкувала у приватну власність
від ОСОБА_7 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.246).

21  червня 2000 року ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, було
видано свідоцтво

про державну реєстрацію права власності на
квартируАДРЕСА_2 (а.с.249).

22   червня 2000 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала в Московському БТІ довідку на квартиру АДРЕСА_2 для надання в нотаріальну контору з метою відчуження

квартири
(а.с.248).

29 червня 2000 року ОСОБА_2, діючи від імені
ОСОБА_3 на підставі довіреності , звернувся до Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради з заявою про дачу дозволу на продаж
належної ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, однокімнатної квартири АДРЕСА_2 з метою придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с.244).

29 червня 2000 року ОСОБА_3, звернувшись до
Малиновської районної адміністрації Одеської області з
заявою, просила дати дозвіл на продаж належної ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, квартири АДРЕСА_2 , пославшись на
те, що дарує ОСОБА_4 квартируАДРЕСА_1, в
якій вона з дочкою проживають (а.с.245).

17 липня 2000 року ОСОБА_3 отримала на Одеській
універсальній біржі дублікат договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартириАДРЕСА_1 від 7 серпня 1997 року . Дублікат містив відмітку про видачу такого взамін втраченого договору купівлі-продажу.
На підставі цього дублікату договору Одеським МБТІ та РОН 18 липня 2000 року проведено реєстрацію права приватної
власності на квартиру за ОСОБА_3(а.с.271-272).

ОСОБА_1 з 1 червня 2000 року по 17 листопада 2000 року перебував у відрядженні, в указаний період придбану
на біржі 24 травня 2000 року нерухомість в Одеському МБТІ та РОН не реєстрував
(а.с.173).

26 липня 2000 року рада опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради склала висновок щодо
дозволу ОСОБА_3 продати належну ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру АДРЕСА_2, пославшись на дарування матір'ю дочці квартири АДРЕСА_1(а.с.243).4 серпня 2000 року приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 було посвідчено договір дарування ОСОБА_2 на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в особі її законного представника матері ОСОБА_3
квартириАДРЕСА_1. В договорі зазначено, що квартира
належить дарувальнику ОСОБА_3 на підставі дублікату договору
купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованому на Одеській універсальній біржі 7 серпня 1997 року та Одеським МБТІ та РОН 18 липня 2000 року. ОСОБА_3 засвідчила, що
квартира іншому не продана, не відчужена іншим
способом, не заставлена, прав щодо неї у третіх осіб не має. На підставі цього договору дарування Одеським МБТІ та РОН 7 серпня 2000 року проведено реєстрацію права
приватної власності на квартиру за ОСОБА_4 (а.с.54, 256,269-272).

4.

Договір дарування квартири від 4 серпня 2000 року було перекладено на російську
мову, підпис перекладача посвідчено 22 серпня 2000 року нотаріусом м. Москви ОСОБА_9 (а.с55-56).

10 серпня 2000 року розпорядженням Малиновської
районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_3 надано
дозвіл на продаж належної ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, квартири АДРЕСА_2 з посиланням на ті обставини, що
ОСОБА_3 подарувала 4 серпня 2000 року дочці ОСОБА_4 квартируАДРЕСА_1 (а.с.242). Розпорядження про надання дозволу на продаж
квартири було перекладено на російську мову,
підпис перекладача посвідчено 22 серпня 2000 року нотаріусом м. Москви ОСОБА_9
(а.с.58).

29 серпня 2000 року нотаріусом м. Москви ОСОБА_10
було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 ,
що діяла від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11. Відчужена квартира належала ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.274).

Правовідносини, що склалися регулюють право власності на нерухоме майно та питання дійсності вчинених сторонами правочинів - договорів купівлі-продажу та дарування
нерухомого майна.

Право власності в об'єктивному його розумінні - це сукупність норм, що регулюють порядок набуття права власності, його здійснення через
повноваження по володінню, користуванню та розпорядженню, а також по припиненню
та захисту. Право власності у суб'єктивному розумінні
містить у своєму складі право на власні дії, право вимоги від інших та право на захист. Правомочність захисту виникає у
власника при будь-яких порушеннях його прав.
Правовідносини власності виникають, змінюються та припиняються на
підставі визначених юридичних фактів.

Із обставин справи вбачається, що дляОСОБА_1 підставою виникнення права власності на квартируАДРЕСА_1 був договір купівлі-продажу
квартири, укладений 24 травня 2000 року на біржі.

Колегія суддів вважає цей договір
дійсним з огляду на наступне.

В Законі України «Про товарну біржу», зокрема в статті 15, викладено вимоги до угоди, як біржової операції. Згідно цих вимог угода є біржовою операцією,
якщо угода являє собою купівлю-продаж товарів,
її учасниками є члени біржі і вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням
угоди дня. При дотриманні викладених вимог угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню і вважаються укладеними
з моменту реєстрації на біржі.

Встановлено, що при укладенні 24 травня 2000 року договору купівлі-продажу нерухомого майна на Одеській новій біржі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вимоги щодо біржової операції, зазначені в статті 15 Закону України «Про товарну біржу», учасниками угоди було дотримано. Нотаріальному посвідченню така
угода не підлягала і вважалася укладеною з
моменту реєстрації на біржі , тобто з 24 травня 2000
року.

Оскільки Цивільний кодекс України в редакції 1963 року, що діяв на момент укладення цього договору, не
пов'язував наявність чи відсутність реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна в БТІ з дійсністю чи чинністю договору, то
угоду слід вважати чинною з 24 травня 2000 року і підстави у ОСОБА_3 оскаржувати дійсність цієї угоди з мотивів не проведення ОСОБА_1 реєстрації
такої в БТІ відсутні.

Виходячи з того, що на той час
реєстрація слугувала переважно способом обліку будівель і виявлення їх юридичних власників, причини, з яких ОСОБА_1 не провів реєстрацію угоди в БТІ
відразу після укладення угоди, не мають правового

5.

значення для вирішення питання
дійсності угоди. Твердження ОСОБА_3, що не проведення реєстрації угоди в БТІ було обумовлено з ОСОБА_1 і що така обставина є доказом того, що між сторонами мали місце
відносини позики грошових коштів, а не відчуження нерухомості, безпідставні.

Позивач ОСОБА_1 в своїх вимогах стверджує, що 24 травня 2000 року мало місце на біржі укладення саме договору купівлі-продажу спірної
квартири, угода не передбачала ніяких умов і не була
об'єктом застави позики грошових коштів. Доводи позивача в цій
частині підтверджені п.7 договору, укладення якого відповідач ОСОБА_3 не оспорює (а.с.22-23). Позивач ОСОБА_1 заперечує попереднє знайомство з ОСОБА_3 як продавцем
квартири та будь-які правовідносини щодо позики
грошових коштів. Ці доводи позивача відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Наявна в матеріалах справи копія
розписки ОСОБА_3 про взяття в борг грошових коштів не може розглядатися як
доказ відносин позики коштів і передачі квартири в заставу , оскільки відсутній не лише оригінал такої, а й не
доведено причетність позивача щодо
зазначених в копії розписки обставин (а.с.53).

Позивач стверджує, що грошові кошти за придбану квартиру продавцю передані.
Договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_3 підписано,
підписання такого вона не оспорює. Фіксувати факт передачі чи
отримання коштів за об'єкт продажу розписками закон не зобов'язує. Тому , з огляду на пункт 6 договору купівлі-продажу НОМЕР_1, в якому зазначено, що грошові кошти за продаж квартири покупцем отримані до підписання договору (а.с.22-23), підстав
вважати обґрунтованими доводи ОСОБА_3 щодо неотримання коштів за продану
квартиру не має.

Позивач зазначає, що після укладення договору він відбув у відрядження
(а.с.173), а ОСОБА_3 за домовленістю між ними
залишилася на деякий час проживати в квартирі. Ця обставина є реальною, на
практиці непоодинокою і ніякого правового значення для
дійсності угоди не має.

Безпідставними є посилання відповідача ОСОБА_3 у зустрічному позові на те, що договір купівлі-продажу квартири є недійсним з
підстав ст.48 ЦК України в редакції 1963 року, оскільки порушує особисті та
майнові права дитини.

Відповідно до ст.78 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на час
укладення угоди, якщо у неповнолітнього було
належне йому майно , батьки управляли ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те
призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і
піклування. Статтею 145 цього Кодексу було встановлено
заборону без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, якщо вони
виходили за межі побутових, зокрема договори.

Встановлено, що квартираАДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.26-27), її дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності на цю квартиру не мала. Тому стверджувати,
що договір купівлі-продажу квартири порушив
майнові права ОСОБА_4, підстав не має , оскільки таких майнових прав на
квартиру в останньої не було. ОСОБА_3 розпорядилася
належним їй правом власності на свій розсуд. Законодавство того часу не
потребувало дачу ОСОБА_3 як єдиному власнику квартири згоди органу і опіки та піклування
на відчуження такої власності. Розпорядившись своєю власністю ОСОБА_3 мала визначитись у своєму подальшому місці
проживання , а оскільки дочка проживала з нею, то місце послідуючого проживання дитини було б
визначено вибраним місцем проживання матері.

Вимоги щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, укладеного на Одеській новій біржі 24 травня 2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у зустрічному позові заявлені з підстав ст.ст.47,48, 58 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на момент укладення договору.

6.

Фактичних обставин вказують на те,
що зазначені підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні. ОСОБА_1 як власник має право вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Його право власності захищено Законом України «Про власність». Підстав для
обмеженняОСОБА_1 в користуванні належною йому на праві
власності квартирою АДРЕСА_1 не вбачається. Будь-які перешкоди в
здійсненні його прав власності є неправомірними. ОСОБА_1 підлягає вселенню в спірну квартиру, а ОСОБА_3 разом з
ОСОБА_4 виселенню з такої.

Даючи оцінку
дійсності договору дарування від 4
серпня 2000 року ОСОБА_3 через представника своїй дочці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спірної квартири колегія судців виходить з наступного.

ОСОБА_3 була власником квартириАДРЕСА_1. ОСОБА_3 особисто уклала на Одеській новій біржі 24 травня 2000 року з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаної квартири. Факт такої біржової операції ОСОБА_3 не оскаржує. При укладенні договору
дарування ОСОБА_3 скористалась дублікатами
правовстановлюючих документів на спірну квартиру, які отримала на Одеській універсальній біржі 17 липня 2000 року, тобто після укладення на Одеській новій біржі 24 травня 2000 року договору купівлі-продажу
квартири. Користуючись дублікатами
правовстановлюючих документів, ОСОБА_3 повторно, а саме 18 липня 2000 року, провела реєстрацію права приватної власності на
квартиру (а.с.271-272). Обставини справи вказують на те, що угода дарування
спірної квартири була викликана необхідністю отримати
згоду органу опіки та піклування на відчуження належної на праві власності дочці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, іншої квартири, а саме квартири АДРЕСА_2. При посвідченні договору дарування
спірної квартири ОСОБА_3 не повідомила нотаріусу, що квартира відчужена , хоча достовірно про це знала,
оскільки сама особисто укладала 24 травня 2000 року договір купівлі-продажу квартири. Доводи ОСОБА_3 про
те, що договір купівлі-продажу не мав правових наслідків,
безпідставні з огляду на вищевикладені висновки.

З огляду на
викладене, колегія судців вважає доведеним, що фактично ОСОБА_3 с метою мати можливість розпорядитися
майновими правами доньки на квартиру в м. Москві вчинила
фіктивну угоду (псевдо дарування), яка на підставі ст.58 ЦК України в редакції 1963 року є недійсною з моменту вчинення
з відповідними правовими наслідками.

На відшкодуванні судових витрат
позивач не наполягає.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в сумі 42 грн. 50 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп. підлягають
стягненню зОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.З, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317,319 ЦПК України,
колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2006 року -скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 до Одеської нової
біржі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 особисто та в особі
законного

7.

представника неповнолітньої ОСОБА_4
про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання договору
дарування недійсним, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та виселення
-задовольнити.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 24 травня 2000 року на Одеській новій біржі -визнати
дійсним.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 від імені
ОСОБА_3 на підставі довіреності та ОСОБА_3
від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , посвідчений 4 серпня 2000 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 - визнати недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Усунути
перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 разом з
неповнолітньою ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В зустрічному позові ОСОБА_3 в її інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_12 за участю третіх осіб
Одеської нової біржі, органу опіки та піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 24 травня 2000 року на Одеській
новій біржі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави за розгляд справи в суді апеляційної інстанції судовий збір в сумі 42 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30
грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.