Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31 січня 2007 року                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Лященко Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Панталієнка П.В.,

Шабуніна В.М., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення подвійної суми завдатку та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2005 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку та відшкодування моральної
шкоди.

Зазначав, що 20 червня 2003 рок він і відповідачка
домовилися про продаж належного їй жилого будинку АДРЕСА_1. У цей же день з
метою забезпечення виконання умов договору купівлі-продажу він передав ОСОБА_2
завдаток урозмірі 100 доларів США.

Проте, 26 листопада 2004 року відповідно до договору
купівлі-продажу ОСОБА_2 продала зазначений будинок ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що відповідальність за невиконання
договору купівлі-продажу повинна бути покладена на відповідачку, позивач просив стягнути з неї на його користь подвійну
суму завдатку в розмірі 1060 грн. та 3000 грн. моральної шкоди.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної й моральної шкоди.

Зазначала, що в червні 2003 року між нею та ОСОБА_1 була
досягнута домовленість про продаж будинку АДРЕСА_1 за 1300 доларів США, який
належав їй на праві приватної власності.

ОСОБА_2
отримала від відповідача гроші в сумі, еквівалентній
100 доларам США, про що написала розписку та передала відповідачу
технічний паспорт на будинок.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від купівлі будинку та почав вимагати від неї
повернення завдатку, у листопаді 2004 року ОСОБА_2 продала зазначений будинок ОСОБА_3

Посилаючись на те, що з червня 2003 року до листопада
2004 року вона змушена була доглядати за будинком та утримувати його, у зв'язку із чим понесла грошові витрати, позивачка просила
стягнути з ОСОБА_1 6420 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 6 грудня 2005 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 530 грн. матеріальної шкоди, 500 грн.
моральної шкоди та 61 грн. витрат на оплату державного мита; у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2006 року
рішення районного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та в цій
частині постановлено нове рішення, яким стягнуто на його користь із ОСОБА_2
1060 грн. матеріальної шкоди та  500 грн.
моральної шкоди. У решті - рішення залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення подвійної суми завдатку та моральної шкоди, суд апеляційної інстанції керувався
ст.ст. 571, 570 ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і виходив
із того, що сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони
перевищують розмір (вартість) завдатку.

Проте таких висновків суд дійшов із грубим порушенням
норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України (2004 року)
положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що
виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання Кодексом
чинності й не мають продовжуваного характеру, то суд при розгляді справи
повинен  керуватися положеннями
Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Такої ж помилки в застосуванні норм матеріального права припустився й суд
першої інстанції.

Відповідно
до ст. 195 ЦК УРСР завдатком визнається грошова сума, що видається однією з
договірних сторін у рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні
на підтвердження укладення договору й на забезпечення його виконання
(завдаток). Завдаток повертається в подвійному розмірі стороні, яка дала
завдаток, якщо укладений договір не був виконаний з вини сторони, що одержала
завдаток.

Правило
ч. 2 ст. 195 ЦК УРСР про залишення завдатку особі, яка його одержала, або
стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між
сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі
сторін. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно
його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються
авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки
договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом
відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в
рахунок виконання договору ОСОБА_1 100 доларів США є авансом і мають бути
повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки
згідно зі ст. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25 серпня
1996 року № 762/96 “Про грошову реформу в Україні” грошовою одиницею і єдиним
законним способом платежу на території України є гривня, стягненню підлягає
сума, еквівалентна 100 доларам США за курсом Національного банку України, що на
день постановлення рішення становить 505 грн. (5,05 грн. за 1 долар США).

Стягуючи моральну шкоду суди не врахували роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, що містяться в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,
згідно з якими спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли
право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у
випадках, передбачених ст.ст. 7, 4401 ЦК  УРСР та іншим законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння моральної шкоди, та не звернули уваги на те, що
законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли
між сторонами.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів,
обставини справи встановлені судом повно й правильно, але допущено помилку в
застосуванні норм матеріального права, - оскаржувані судові рішення в зазначеній
вище частині підлягають скасуванню з постановленням нового рішення.

Щодо постановлених судових рішень у частині відмови в
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, то вони відповідають матеріалам
справи та вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. ст. 336, 341, 346 ЦПК
України, ст. 195 ЦК УРСР (1963 року), колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука Полтавської області від 6 грудня 2005 року та
рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2006 року в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та в цій частині постановити
нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 505
(п'ятсот п'ять) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди відмовити.

У решті - рішення залишити
без зміни.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       М.В. Патрюк

Судді:                                                                 Н.П.
Лященко

П.В. Панталієнко

Ю.В. Прокопчук

В.М. Шабунін