Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-1133/07                                         Головуючий у 1 інстанції: Курбатова О.М.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20
березня 2007
року                                                                             м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого:              Приймака В.М.

Суддів:                           Подліянової
Г.С.

Осоцького І.І.

При секретарі:       Батарейній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від "29" січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Запорізький
металургійний комбінат "Запоріжсталь" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 р. ОСОБА_1 звернулася до суду зі вказаним позовом,
в якому зазначала, що з 10.05.2000
р. вона працювала на ВАТ
"Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" та займала посаду розпорядника робіт 3
розряду у спортивному комплексі ВАТ
"Запоріжсталь". Згідно розпорядження НОМЕР_1 вона була звільнена з ВАТ "Запорізький металургійний комбінат
"Запоріжсталь" на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, тобто за появу на роботі у нетверезому стані
03.08.2006 р. Вказувала, що вона є інвалідом 2 групи у
зв'язку з професійним захворюванням, перебуває на обліку у онколога, перенесла складну онкологічну операцію,
тобто в силу стану здоров'я не може вживати спиртні напої, а змушена постійно
вживати деякі ліки, у тому числі заспокійливі засоби та засоби, нормалізуючи
тиск. 03.08.2006 р. у позивача, наприкінці робочого дня, з робочого місця був поцуплений гаманець з банківською карткою, на якій була
велика сума грошей. У зв'язку з тим, що в
гаманці був код від картки, позивач стала хвилюватися та прийняла "Барбовал" для того, щоб заспокоїтися.
Про крадіжку повідомила службу охорони
банку, а 04.08.2006 р.
звернулася із заявою про вчинену у неї крадіжку до Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій
області. Таким чином, 03.08.2006  р.  вона спиртні
напої не  вживала, а своє  звільнення
позивачка вважає результатом упередженого
ставлення до неї з боку її безпосереднього начальника -завхоза
спортивного комплексу ВАТ
"Запоріжсталь" ОСОБА_2. Крім того, діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виражена
в упередженому до неї ставленні, у
психологічному тиску з боку ОСОБА_2, в зв'язку з чим позивачу було встановлено діагноз неврозоподібний синдром. На
підставі викладеного просила суд поновити
її на посаді розпорядника робіт 3 розряду у спортивному комплексі ВАТ "Запоріжсталь", а також стягнути з відповідача
на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (у період з 11.09.2006 року до 11.01.2007 року) у розмірі 3266 грн.76 коп.,
10000 грн.
в рахунок компенсації моральної шкоди, а також 150 грн. в рахунок витрат на юридичну допомогу.

Рішенням Хортицького районного суду м.   Запоріжжя
від "29" січня 2007 року
у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити
нове рішення посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не
з'ясовані обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, які мають
значення для справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга  не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не
може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновленні позивачки
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди ,
суд першої інстанції виходив з того, що позивачка 03
серпня 2006
року знаходилася на роботі у нетверезому стані, що є порушенням трудової
дисципліни, тому у відповідності з п. 2 ст. 147 КЗпП України відповідач правомірно застосував до неї
стягнення, як звільнення з займаної
посади. При цьому відповідачем були дотримані всі вимоги при звільнені, передбачені законом, а саме ст..ст.
149,147, п.7 ст. 40
КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитися,
оскільки такий висновок суду відповідає вимогам
закону і обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ „
Запорізький металургійний комбінат „ Запоріжсталь" з 10
травня 2000
року, з 01
січня 2004
року займала посаду розподільника робіт 3 розряду у спортивному комплексі ВАТ „
Запоріжсталь".

03 серпня 2006 року завхоз ОСОБА_2 написав докладну на ім'я начальника спортивного манежу ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1
знаходилася на робочому місці у
нетверезому стані. Після чого, у цей же день ОСОБА_3 попитався поговорити з ОСОБА_1 з цього приводу, але вона знаходилася у
нетверезому стані, на питання не відповідала,
а тільки кивала головою, тоді він направив медичного працівника ОСОБА_4 до ОСОБА_1 для встановлення факту знаходження
останньої у нетверезому стані. Від
направлення на проходження медичного огляду у наркологічному диспансері
позивачка відмовилася, від надання пояснень
по даному факту ОСОБА_1 теж відмовилася, про що був складений акт від 03 серпня 2006 року і цього ж дня розпорядженням НОМЕР_2
по спортивному комплексу позивачка була відсторонена від
роботи (а.с. 49,51,74).

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями в
судовому засіданні свідків ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9(а.с. 92-94).

04
серпня 2006
року, 11
вересня 2006
року було проведено засідання
цехового комітету на якому була дана згода на звільнення ОСОБА_1 за появу на
роботі у нетверезому стані 03 серпня 2006 року( а.с.
41,50).

Згідно розпорядження НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнена з ВАТ „
Запорізький металургійний комбінат „
Запоріжсталь" на підставі п.7
ст. 40 КЗпП
України, за появу на роботі у нетверезому
стані 03 серпня
2006 року
(а.с. 10).

Відповідно до п.7 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений
на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України
від 06.11.1992 року
№9 „Про
практику розгляду судами трудових спорів" нетверезий стан працівника може
бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів.

За таких обставин суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між учасниками справи, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази, відповідно їх оцінив, вірно
застосував норми матеріального і процесуального
права та прийняв рішення, яким спір найшов своє належне вирішення. Доводи апеляційної скарги є такими, що не
спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в
апеляційній скарзі, і яку він вважає такою, що є
єдиною вірною та єдиною можливою.

Таким чином апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим отже не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія судців,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від "29" січня 2007 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців.