У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
квітня 2007 року                                                                                                          м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати Верховного Суду України

у
цивільних справах в складі:

головуючого

Патрюка  М.В.,

суддів

Берднік І.С.,

Лященко Н.П.,

Костенка А.В.,

Шабуніна В.М.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ДП
“Будінвестсервіс”, про зміну договору найму жилого приміщення та за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право на
жилу площу,  за касаційною скаргою
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 лютого
2004 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 травня 2004 року,

в с т а
н о в и л а:

ОСОБА_1.,
звернувшись у суд із позовом про зміну договору найму жилого приміщення,
зазначав, що разом з відповідачами прописаний у квартирі №АДРЕСА_1 в м. Києві.
Мешкає він в ізольованій кімнаті розміром 16,0 кв. м і бажає укласти окремий
договір найму жилого приміщення, а саме вказаної кімнати, проте відповідачі
заперечують.

ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. заявили зустрічний позов до ОСОБА_1. про визнання таким, що втратив
право користування спірною жилою площею, оскільки тривалий час, більше трьох
років, у квартирі не проживає без поважних причин.

Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва від 9 лютого 2004 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 травня 2004 року, позов ОСОБА_1.
задоволено, виділено в його користування ізольовану кімнату площею 16,0 кв. м.,
а у зустрічному позові відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2., ОСОБА_3. ставиться питання про скасування судових
рішень з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 202, 2021 ЦПК України 1963 року, який діяв
на час розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та
стосуватися питань щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; правовідносин,
зумовлених встановленими фактами; правової норми, яка регулює ці
правовідносини.

Ухвалені
у справі судові рішення суперечать цим нормам.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1. та відмовляючи в зустрічних вимогах, районний суд
виходив із того, що позивач не проживав у спірній квартирі понад шість місяців
у зв'язку з перебуванням у лікарні й інших даних щодо його відсутності у
квартирі немає та що відповідно до статті 104 ЖК України він має право на зміну
умов договору найму з виділенням йому кімнати 16, 0 кв. м.

Апеляційний
суд змінюючи рішення, зазначив про виділення решти кімнат жилою площею 19,6 кв.
м та 10,2 кв. м у користування ОСОБА_2. і ОСОБА_3.

При
цьому суди не зважили на доводи позивача про те, що він, проживаючи в спірній
квартирі, вів окреме від відповідачів господарство, не перебуваючи в шлюбі з
ОСОБА_2. з 1987 року, та на доводи відповідачів про те, що позивач разом з ними
отримав окрему квартиру, після продажу якої в 1994 році був тільки прописаним у
ній, єдиною сім'єю вони не проживали, позивач витрат на утримання квартири не
ніс.

Залишивши
ці доводи поза увагою, суд не з'ясував, які правовідносини між сторонами
склалися, коли вони змінювалися та за яких підстав. Не перевірено судом і
доводи позивача про чинення йому відповідачами перешкод у користуванні
квартирою з часу його захворювання, а також чому він за наявності таких
перешкод не ставив питання про їх усунення, обмежуючись проханнями до житлового
органу про забезпечення його прав на обмін, продаж квартири (а. с. 36, 45),
повідомляючи свій контактний телефон за місцем проживання матері.

Встановивши,
що кожен зі сторін має право на 15,5 кв. м. жилої площі, суди виділили кожному
по одній кімнаті, у тому числі й площею 10,2 кв. м, не з'ясувавши, чи не буде
це ущемленням інтересів однієї зі сторін та чи можлива взагалі за таких
обставин зміна умов договору найму житла.

З
урахуванням наведеного судові рішення підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 лютого 2004 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 травня 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       М.В. Патрюк

Судді:                                                                                   І.С.
Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

В.М. Шабунін