Справа № 22ц-1038/2007 рік                            Головуючий першої інстанції Федорчук М.М.
Категорія: 41                                                       Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 25" січня 2007 року                             Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Висоцької B.C. суддів: Осипчук О.В., Біляєвої О.М. при
секретарі: Севастьяновій Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за

позовом ОСОБА_1
до Донецького спеціалізованого

налагоджувального           управління           „Теплоенергоавтоматика"            філія            ДАК

„Донбасвуглеавтоматика" про
визнання недійсним наказу, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2006 року в задоволені
позову ОСОБА_1 до відповідача про визнання наказу № 10-у від 31.03.2006 року „Про
перехід на неповний робочий тиждень", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди відмовлено у зв'язку з пропуском
строку звернення до суду без поважних причин.

Не погоджуючись
з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про
скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи.

В обгрунтування доводів скарги позивач посилається на неправильне
застосування судом статті 233
КЗпП України, оскільки про незаконність наказу та порушене право він дізнався тільки в вересні 2006 року після письмової відповіді прокуратури, яка проводила
перевірку підприємства, а до суду звернувся з позовом 9.10.2006 року, тобто в
межах трьохмісячного строку. Вважає, що
оскільки ніякого простою на підприємстві не було, то йому повинні
відшкодувати середній заробіток за 7
днів вимушеного прогулу, а не 2/3
частини тарифної ставки встановленого йому окладу.

В апеляційному
суді ОСОБА_1 підтримав доводи скарги в повному обсязі і додатково пояснив, що він дійсно 31 березня 2006 року був ознайомлений з наказом № 10-у та з
графіком роботи, пропрацював квітень 2006
року у встановленому режимі і 10
травня 2006 року отримав заробітну плату за
квітень 2006 року. В подальшому йому стало відомо,
що на підприємстві такі накази видавалися неодноразово, тому він в серпні 2006 року звернувся з
заявою до прокурора про проведення перевірки. До суду з позовом він звернувся з
тих підстав, що протест прокурора до цього часу не виконано і якби цей протест був виконаний до 25 вересня 2006 року, то він би позов не подавав.

Представник відповідача заперечував проти скарги, просив рішення суду
залишити без змін, вказуючи на те, що позивач раніше 13 років керував
вказаним підприємством,

знає основи трудового законодавства, оскільки ці вимоги
зазначаються і в посадовій інструкції посади, яку він обіймає на теперішній
час. Подання позову в суд викликано тим, що в серпні 2006 року позивачу
перестали виплачувати одну із надбавок і він почав писати скарги до прокуратури. Протест прокурора був виконаний
відповідачем і зроблено все так, як зазначено в акті перевірки.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення присутніх осіб, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд
вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої
інстанції встановлено, що згідно наказу №
10-у від 31 березня 2006 року „Про
перехід на неповний робочий тиждень" та графіку роботи Донецького
спеціалізованого налагоджувального управління „Теплоенергоавтоматика"
філія ДАК „Донбасвуглеавтоматика" з вказівкою на тяжке фінансове становище
у зв'язку з ненадходженням платежів за виконані налагоджувальні роботи і
відсутності у зв'язку з цим грошових коштів на виплату заробітної плати та
інших платежів, робітникам управління, а також керівникам структурних
підрозділів був встановлений з 3.04.2006
року по 28.04.2006 року
неповний робочий тиждень. Позивач в цей же день був ознайомлений з наказом та
графіком роботи.

5.09.2006 року на підприємстві відповідача була проведена перевірка
державним інспектором праці з участю робітника прокуратури, в результаті якої 7.09.2006 року прокурор
Калінінського району м. Донецька приніс протест на адресу відповідача з вимогою скасувати як незаконний наказ № 10-у від 31.03.2006 року.

Згідно наказу № 35-у від 8.09.2006 року вказаний
наказ відповідачем був скасований і
відповідно до наказу № НОМЕР_1 року позивачу було донараховано 2/3 тарифної ставки,
окладу за час простою не з вини робітника у квітні 2006 року у розмірі 187 грн. 89 коп.

Відмовляючи в
задоволені позову з причини пропуску строку звернення до суду, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач, будучи одним із керівників відповідача,
достовірно знав про порушене його право в день ознайомлення з наказом, тобто 31.03.2006 року, але в
трьохмісячний строк до суду без поважних причин не звертався, у суду немає підстав для поновлення цього строку,
тому в позові необхідно відмовити.

Апеляційний суд
вважає за можливе погодитися з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується
на вимога закону та матеріалах справи.

Відповідно до
ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду
в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Згідно ст. 234 КЗпП України у
разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про пропуск строку,
передбаченого ст. 233 КЗпП
України , без
поважних причин, навів у

рішенні
мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначив, що відмовляє в
позові саме з цих підстав, не аналізуючи в рішенні обгрунтованості вимог по
суті.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового
судового рішення.

Керуючись ст.ст.
307,308,313,315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної сили.