Справа
№22ц-59/2007 р. Головуючий у першій інстанції - Ільченко О.І.
Категорія - цивільна                                          Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

24 січня 2007 року                                                                                        місто
Чернігів

Апеляційний    суд
Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Позігуна
М.І.

суддів - Мельниченка
Ю.В., Нечасного Л.А.

при секретарі - Гавриленко Ю.В.

з участю
-сторін, адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
інтереси якої представляє ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2006
року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5,
в якому просив визнати недійсним договір дарування від 16 лютого 2006 року 14 частини
будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, який знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що при посвідченні даного договору приватний нотаріус безпідставно
вказала, що він безоплатно передав ОСОБА_5 як
дарунок 14 частину житлового будинку з належною частиною
господарсько-побутових будівель, що суперечить його волі, оскільки він, маючи у
власності лише 920 частин будинку за вищевказаною адресою, мав намір
подарувати своїй дочці ОСОБА_5
14 частину належної йому частки в зазначеному будинку, а не всього будинку
в цілому.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської
області від 07 листопада
2006 року
позов ОСОБА_4 було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
яка представляє інтереси ОСОБА_5,
просить скасувати рішення місцевого суду як незаконне та необгрунтоване, та
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається, що на момент
вчинення правочину волевиявлення ОСОБА_4 було вільним, і правочин вчинений у
встановленій формі. При укладенні договору нотаріус роз'яснювала сторонам
наслідки дарування, з боку позивача ніяких зауважень не було, він погоджувався,
що йому після дарування залишається 15 частина домоволодіння. Апелянт
наполягає на тому, що підстав для розірвання договору дарування не було.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи скарги, суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до реєстру права власності на нерухоме
майно (а.с. 23) ОСОБА_4 на праві приватної власності належало 9/20 частин житлового
будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 16
лютого 2006 року ОСОБА_4 подарував своїй дочці ОСОБА_35 1/4 частину житлового
будинку за вищевказаною адресою.

Доводи позивача щодо його наміру подарувати 1/4 частину житлового будинку
від належних йому 9/20 частин
будинку є безпідставними і спростовуються слідуючим.

В заяві на ім'я міського голови м. Прилук позивач ОСОБА_4 просив надати
дозвіл на укладення договору дарування своїй неповнолітній дочці саме 5/20 житлового будинку АДРЕСА_1, а не 1/4 частини від належних йому 9/20
частин (а.с. 50).

В клопотанні опікунської ради до першого заступника міського голови про
надання дозволу на укладення договору дарування та у рішенні виконкому
Прилуцької міської ради від 7.02.2006
року НОМЕР_1 про
надання дозволу на укладення договору дарування зазначалось на передачу в дар
позивачем своїй неповнолітній дочці саме 5/20
частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Крім того з наданих приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу
до апеляційного суду Чернігівської області заперечень вбачається, що при
посвідченні договору дарування нотаріус пояснювала „дарувальнику", що після укладення договору власником 1/4 частини
житлового будинку буде його дочка - ОСОБА_5

Позивач був у здоровому розумі, ясній пам'яті, адекватно відповідав на всі
запитання, розумів значення своїх дій та підтвердив своє бажання подарувати
своїй дочці саме 1/4 частину зазначеного житлового будинку.

Колегія суддів вважає, що при укладенні право чину були додержані всі
необхідні для чинності правочину вимоги, що передбачені ст. 203 ЦК України.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303,
304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, 202,
203 ЦК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

2

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 07 листопада 2006
року -скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, інтереси якої
представляє ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку з належною
частиною господарсько-побутових будівель за адресою АДРЕСА_1 від 16.02.2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу та
повернення у власність позивачу 14 частину житлового будинку та
господарсько-побутових будівель за вказаною адресою - відмовити.

Рішення
набуває законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України впродовж двох місяців з дня
набуття законної сили.

Головуючий:

Судді:

З