Справа
№ 22-322/2007 p.                          Рішення ухвалено під головуванням
Категорія 44                                                              Вавшка В.С.
Доповідач Матківська М.В.
УХВАЛА

Апеляційного суду Вінницької
області

від 9 лютого 2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів : Матківської М.В., Іванюка М.В.

При секретарі: Шевчук Л.В.

За участю:
позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 22 грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю
третьої особи без самостійних вимог Вінницької міської Ради про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

Встановила:

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 22 грудня 2006 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і направити
справу на новий судовий розгляд.

Зазначила, що рішення суду є незаконним, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи і судом неправильно застосовано закон,
який потрібно було застосувати.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив апеляційну
скаргу, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно
являється законним і справедливим.

Представник третьої особи - Вінницької міської ради
письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав і в судове засідання не
з'явився.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких
підстав.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до рішення виконкому
Вінницької міської Ради від 26.06.1963 року ОСОБА_2 була
відведена земельна ділянка площею 500 кв. м. для
будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницької міської Ради НОМЕР_1 від 04.07.2006
року ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну
ділянку площею 532
кв. м. за даною адресою.

Рішенням виконкому Вінницької міської Ради НОМЕР_2 від 26.09.1997
року із землекористування ОСОБА_4, за адресою - АДРЕСА_2, була вилучена земельна ділянка площею 600 кв.м, і передана для будівництва та обслуговування будинку ОСОБА_1

10.10.2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної
ділянки площею 0,0967
га, в тому числі за рахунок землі, якою вона користується
- 600 кв. м. та 367
кв. м. за рахунок земель в межах будинку АДРЕСА_2.

Суд встановив, що між позивачем і відповідачем виник спір з приводу
користування проїздом, який знаходиться на законних підставах у користуванні
відповідача ОСОБА_2, а не у комунальній власності, що знайшло підтвердження в
досліджених в судовому засіданні доказах: в плані розташування земельної
ділянки з нанесеними обмеженнями на використання по АДРЕСА_1 (а. с.
30, 31); в договорі про надання
земельної ділянки; в акті відводу; в генеральному плані земельної
ділянки та в рішенні виконавчого комітету.

При цьому судом критично оцінено план відведення   земельної

ділянки   ОСОБА_1   по
АДРЕСА_2      для

індивідуального        житлового    будівництва,    з
виділенням    в    окреме

будинковолодіння (
а. с.
11), оскільки цей план являється проектом, який не

. погоджений і не затверджений відповідним чином.

Відповідно до ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно зі ст. 38
ЗК України до земель житлової та громадської забудови
належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд,  інших
об'єктів загального користування.
Використання  земель житлової та
громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням
державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови ( ст. 39
ЗК України).

Стаття 10
ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані,
які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст, 57 ЦПК України).

Згідно ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Однак, як вбачається із матеріалів справи позивач не зазначила обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, в
тому числі не зазначила і не довела своє право користування, власності
чи інше на спірну земельну ділянку, яка з її слів є проїздом загального
користування, по АДРЕСА_1 між будинками НОМЕР_3-НОМЕР_4
вздовж будинку НОМЕР_5. Також не зазначила і не надала доказів в підтвердження чинення їй перешкод
відповідачем, які б свідчили про побудову ним фундаменту гаража на земельній
ділянці загального користування.

Отже, позивач в судовому засіданні не довела свої вимоги.

Виходячи із наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої
інстанції повно встановив обставини в обґрунтування вимог і в їх заперечення,
та вірно вирішив спір.

За таких підстав судове рішення є законним І не підлягає до скасування, а
апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів , -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 22 грудня 2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного
Суду України протягом двох місяців.