Справа
22-154/07                                                     Головуючий
Категорія - цивільна                                                Мамонова О.Є.
Доповідач - суддя Горобець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 січня 2007
року АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у

складі:

Головуючого судді                                                        Квача М.О.

Суддів:                                                             Горобець Т.В., Шевченка В.М.

При секретарі                                               Пільгуй Н.В.

З участю
позивача ОСОБА_1, представника відповідачаОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
засідань апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю „Нептун" на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова 17 листопада
2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
„Нептун" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

В апеляційній скарзі ТОВ „Нептун" оскаржує рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова, яким позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі
задоволено, стягнуто на її користь 27413,90
грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та 300 грн. моральної
шкоди.

В скарзі
ставиться питання про скасування цього рішення та про відмову в позові за
пропуском строку звернення до суду.

Крім посилання на незастосування судом першої інстанції строку звернення до
суду, встановленого ст. 233
КЗпП України, апелянт також посилається на неповне з'ясування районним
судом всіх обставин у справі. В скарзі вказується на залишення поза увагою
доводів відповідача щодо дійсної дати повідомлення ОСОБА_1 про звільнення, та
щодо обґрунтованості перебування ОСОБА_1 на лікарняних, а також зазначається,
що діями ОСОБА_1, як головного бухгалтера товариству завдано матеріальних
збитків.

В судовому засіданні представник ТОВ „Нептун" апеляційну скаргу
підтримала, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, та додатково
пояснила, що одноразовим грубим порушенням, за яке звільнено ОСОБА_1, крім
багатьох інших зловживань, слід вважати неправомірне перерахування нею на
рахунок ТОВ фірми „Вена" коштів в сумі 2908 грн. 79 коп. за податковою
накладноюНОМЕР_1 та неправильне (без попереднього оприбуткування на відповідні
рахунки товариства) списання матеріальних цінностей, отриманих за цією угодою.
Такі дії головного бухгалтера роблять неможливим встановити цільове призначення

2

та   використання    придбаних
матеріальних   цінностей,    оскільки
фактично,    ці матеріальні
цінності на підприємстві відсутні.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, вважає рішення районного суду законним, просить апеляційну
скаргу відхилити. Зазначила, що жодних порушень ведення бухгалтерського обліку
вона не допустила, всі проплати
рахунків здійснювались за погодженням з директором підприємства та в
інтересах ТОВ „Нептун". А також вказала, що в суді першої інстанції
конкретного факту одноразового грубого порушення трудових обов'язків, за яке
проведено звільнення, представник відповідача не називала, а лише пояснила, що
таким одноразовим грубим порушенням є використання ОСОБА_1 коштів товариства в
своїх інтересах.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових
правовідносинах з ТОВ „Нептун" -
працювала головним бухгалтером товариства. 05.07.2006 року її було
звільнено з займаної посади на підставі ст. 41 ч.1 КЗпП України. Встановлено,
що на день звільнення ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, тому про звільнення
дізналась 28.08.2006 року.

Виходячи з встановленого, та враховуючи, що звільнення з роботи проведено
за рішенням зборів засновників, в той час як збори такими повноваженнями не
наділені, та що з наказом про звільнення ОСОБА_1 не була ознайомлена, суд
прийшов до висновку що звільнення позивачки проведено з порушенням порядку
звільнення, який встановлено трудовим законодавством. Суд також визнав
підтвердженим факт вимушеного прогулу у ОСОБА_1 та спричинення їй незаконним
звільненням моральної шкоди, але в значно меншому розмірі, ніж вказувала
позивачка.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного. Відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. За межі доводів
апеляційної скарги суд може вийти лише за тих обставин, якщо буде встановлено
такі порушення матеріального чи процесуального права, які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання відповідача на пропуск
позивачкою строку звернення до суду, оскільки про звільнення фактично вона
знала вже 05.07.2006 року,
але свідомо не забрала наказ та трудову книжку. Проте, такі доводи є
безпідставними. Ст. 233 ч.1 КЗпП України, повторюючи загальне правило
визначення моменту, з якою рахується строк звернення до суду, відносно випадку
звільнення працівника початок перебігу строку конкретизує установивши місячний
строк з дня вручення копії наказу про звільнення чи з дня видачі трудової
книжки. Доказів про вручення позивачці копії наказу суду не надано, а з
матеріалів справи вбачається, що трудову книжку позивачка отримала 28.08.2006 року /а.с. 16, 17/.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив
обставини та всі докази у справі, на які посилались сторони і прийшов до
правильного висновку про те, що звільнення працівника за ст. 41 ч. 1 КЗПП України
являється дисциплінарним стягненням і допускається лише з дотриманням порядку

3

застосування
дисциплінарних стягнень, встановленого КЗпП України. Визнавши, що звільнення
проведене з порушенням вимог ст. 147-1 , 149 КЗпП України, районний суд
задовольнив позов ОСОБА_1 При цьому, навів мотиви і зменшив розмір сум. що
підлягають стягненню з відповідача, але не зазначив в резолютивній частині, що
позов задовольняється частково. Такий недолік змісту судового рішення підлягає
усуненню без зміни судового рішення по суті.

Крім того, вірно встановивши факти та правовідносини, суд першої інстанції
не зазначив в рішенні, що розірвання трудового договору за ініціативою власника
не може бути визнане обґрунтованим ще і тому, що в день звільнення працівнику
видано лікарняний лист. /а.с. 12/.
Відповідно до ч.3 ст. 40
та ч.2 ст. 41 КЗпП
України не допускається звільнення з роботи працівника в період його тимчасової
непрацездатності. Суд першої інстанції також не дав належної оцінки
встановленим обставинам стосовно неконкретності факту одноразового грубого
порушення позивачкою трудових обов'язків, за який її було звільнено з роботи. З
наказу про звільнення /а.с. 56/,
та з інших матеріалів справи не можливо зробити висновок про час та суть
конкретного одноразового грубого порушення, за яке звільнено позивачку.
Пояснення представника відповідача в апеляційному суді про те, що звільнено
ОСОБА_1 було за неналежне оприбуткування та списання нею товароматеріальних
цінностей на суму 2908 грн. 79 коп. по видатковій накладнійНОМЕР_2 та
податковій накладній від 25.10.2005 року /а.с. 29, 130/ свідчить, що таке
звільнення не може бути визнане законним ще і тому, що станом на 05.07.2006
року збіг строк притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1,
встановлений ст. 148 КЗпП України.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують законність
оскаржуваного судового рішення. А відповідно до ст. 308 ч.2 ЦПК України
правильне по суті і справедливе судове рішення не може бути скасоване лише з
формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК
України, апеляційний суд -

Ухвалив: Апеляційну   скаргу
Товариства   з   обмеженою
відповідальністю   „Нептун"   на рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 17 листопада
2006 року
ВІДХИЛИТИ.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Нептун",
ЗАЛИШИТИ БЕЗ ЗМІН, доповнивши перше речення резолютивної частини рішення після
слова „... задовольнити"
словом „частково".

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий