Справа
№ 2-47/07 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2007 року Авіївський міський суд Донецької
області в складі головуючого: Соболевій І.П.,

при
секретарі: Вінс C.O., Заборної
О.В.,

за участю
адвоката: ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в місті Авдіївкі справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та
вселенні,    суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом
до відповідачів про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та
вселенні, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 1989 року зареєстрована у жилому будинку АДРЕСА_1, який
належить на праві власності відповідачам ОСОБА_3. та ОСОБА_4. У зазначеному
будинку позивачка фактично проживає з моменту укладення з відповідачем ОСОБА_2
шлюбу, від якого є неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 8 вересня 2006 року за рішенням суду їх шлюб було
розірвано. Приблизно з травня 2005 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 виникали
сварки через вживання
ним алкогольних напоїв внаслідок чого вона змушена була покидати спірне житло
та тимчасово проживати у своєї матері. На її неодноразові прохання надати їй
змогу проживати у спірному будинку відповідачі відповіли відмовою. Зараз
позивачка та її неповнолітній син тимчасово проживають за адресою матері
позиівачки в будинку АДРЕСА_2. Відповідачі не пускають її в спірний будинок, чинять перешкоди, змінили замок, вона
не може увійти в дім, де залишилися її речі та речі її сина: одяг, посуд,
книги, через те вона немає можливості не тільки проживати в спірному будинку, а
також забрати свої речі.

В
судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, судові пояснила, що вона та її син зареєстровані за
адресою будинок АДРЕСА_1, на земельній
ділянці розташовані два будинка: один НОМЕР_1, другий НОМЕР_2, крім того, тут розташовані інші споруди, а саме гараж та
інше. Позивачка з колишиим чоловіком
та сином проживали у будинку за НОМЕР_2, в
будинку за НОМЕР_1
проживають мати її чоловіка - ОСОБА_3.
та її рідний брат ОСОБА_4. Конкретно хто є власником
і якого будинку вона пояснити не могла, оскільки таких подробиців не знає. У спірному будинку вона не проживає приблизно з
травня 2005 року, періодично приходила, десь
восени 2006 року відповідачі змінили замок
вхідної двері, тому вона не може увійти в дім,
крім того, вона не може увійти у двір, оскільки закриті ворога. Вказані
обставини можуть підтвердити свідки. Вважає,
що відповідачі чинять їй перешкоди у проживанні в спірному будинку,
просила суд зобов'язати їх не чинити такі перешкоди, та вселити її в спірне
жиле приміщення.

Відповідачка ОСОБА_3. в судовому
засіданні позов не визнала, судові показала, що ще за життя її батька ОСОБА_7
приблизно у 1968 році
йому була виділена земельна ділянка у встановленому законом порядку та наданий
дозвілна будівництво будинку АДРЕСА_1,
власником якого по закону був він. Згодом на цій земельній ділянці був
побудований другий дім НОМЕР_1,
який будували батько відповідачки ОСОБА_7., та її рідний брат ОСОБА_4
/відповідач по справі/. У 1969 році
ОСОБА_4 подарував батькові ОСОБА_7 1/2 частину недобудованого будинку НОМЕР_1, спорудженого на 58%. Згодом цей побудований будинок НОМЕР_1 був зареєстрований належним чином у бюро технічної інвентарізації,
та власниками цього будинку у рівних частинах є брат відповідачки
ОСОБА_4 та її батькоОСОБА_7, який помер.
Після смерті батька відповідачки ОСОБА_7, спадщину ніхто не прийняв дотопер. На
теперішній час будинку НОМЕР_2 не існує,
оскільки зруйновано, на тому місці побудований флігель, який ніде не зареєстрований
і за документами не є жилим приміщенням,
хоча в ньому фактично проживали її син ОСОБА_2 його син та дружина ОСОБА_1 - позтвачка по справі. Таким чином, відповідачка ОСОБА_3. вважає, що вона
ніяким чином не перешкоджає позивачки в користуванні будинку НОМЕР_2, оскільки
вона разом зі своїм братом ОСОБА_4. проживає у будинку НОМЕР_1, яки на сьогоднішній день є інвалідом І групи, самостійно не пересувається,
крім того він є власником на 1/2 частину будинку НОМЕР_1, що ніяк не впливає на вимоги позивачки, тому він не може вважатися належним
відповідачем по справі. Просила в позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2. в судовому засіданні позов не
визнав, судові дав пояснення аналогічні поясненням відповідачці ОСОБА_3.,
доповним тим, що позивачка по справі його колишня дружина, з якою він перебував
у зареєстрованому шлюбі з 8 жовтня 1988 року 8 вересня 2006 року, коли шлюб було розірвано за
рішенням суду. Від шлюбу у них є син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейно-шлюбні відносини з позивачкою були припинені
приблизно з травня 2005 року,
з такого ж часу вона проживає за адресою своєї матері у будинку АДРЕСА_2, але їх син
часто приходить до відповідача, вони спілкуються, він надає йому матеріальну
допомогу. Також підтвердив, що будинку НОМЕР_2 натепер не
існує, є флігель, де вони
проживали з позовачкою єдиною родиною до травня 2005 року, після чого вона забрала свої
речі, перевезла до будинку своєї матері і дотепер до флігелю не приходила, він
зараз проживає в іншому місці з іншою жінкою, тому не може чинити позивачці
перешкоди в користуванні флігелем, де вони жили. В позові просив відмовити.

Суд, вислухавши позивачку, відповідачів, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником спірного
будинку АДРЕСА_1
є ОСОБА_7 /батько відповідачів ОСОБА_3. та ОСОБА_4/, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Ці обставини підтверджуються довідкою КП БТІ Ясинуватської міськради, згідно
якої власником будинку АДРЕСА_1 єОСОБА_7 на підставі свідоцтва про
право власності від 15 серпня
1968 року, виданого
Авдіївським держкомунгоспом.

Також встановлено, що у 1998 році спірний будинок був знесений, як
стара споруда, та на його місці було
побудовано флігель, де жили позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2.

Проти цих обставин позивачка в
судовому засіданні не заперечувала, та підтвердила, що дійсно старий будинок НОМЕР_2 був знесений.

З пояснень позивачки вбачається, що
приміщення, де проживали вона та її колишній
чоловік є жилим, вони користувалися ним як будинком, оскільки для того є всі умови
проживання. Але в судовому засіданні не довела, що вказане приміщення
вважається будинком НОМЕР_2.

Також встановлено, що на спірній
земельній ділянці розташований будинок НОМЕР_1, власником 1/2 частини якого є
відповідач ОСОБА_4 та другої 1/2 частини єОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Ці обставини підтверджені договором
дарування від 17 червня
1969 року,
посвідченого державним нотаріусом шостої нотаріальної контори, зареєстрованого
у Донецькому бюро технічної інвентаризації від 6 травня 1980 року, та довідкою КП БТІ
Ясинуватської міськради. Однак вимоги позивачки по цьому будинку не заявлені.

Після смерті ОСОБА_7., залишилося
спадкове майно у вигляді спірного будинку
АДРЕСА_1 та 1/2 частини
будинку НОМЕР_1
по АДРЕСА_1. Дотепер у встановленому
законом порядку відповідачі ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у права спадкування не
вступили, оскільки після смерті спадкодавця в нотаріальну контору не
звертались.

З пояснень відповідачів ОСОБА_3., ОСОБА_2. також
вбачається, що на сьогоднішній день спірного
будинку АДРЕСА_1 не існує, цей будинок у 1998 році був знесений, на тому місці
побудована споруда - флігель,
який ніде у відповідних органах не зареєстрований, ця споруда не вважається
жилим приміщенням, хоча пристосована під житло.

Аналізуючи наведене, суд дійшов
висновку, що посилання позивачки на те, що вона на теперішній час перебуває на
реєстраційному обліку будинку НОМЕР_2 зазначеної
адреси, вона має право користуватись цим жилим приміщенням, що відповідачі
змінили замок вхідної двері спірного приміщення, в зв'язку з чим вона немає
можливості увійти в дім, забрати свої речі, і тим вони перешкоджають їй в
користуванні цим приміщенням, що також підтвердили в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9 - не
можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки суд може вселити особу тільки у
відповідне до закону житлове приміщення.

Відповідно до вимог ст. ст. 63, 50 ЖК України, предметом договору найму
може бути приміщення, яке не тільки призначене для проживання, але і відповідає
відповідним санітарно-технічним умовам.

Тобто, судом встановлено, що на земельній ділянці є
самовільно побудована споруда пристосована під житло, яка немає відповідного
номеру, документально ніде не зареєстрована як жиле приміщення. Оскільки
зазначена побудова немає технічної характеристики, не зареєстрована, як жиле
приміщення, тому у суду немає законних підстав вселити позивачку в таке
приміщення. В будинку НОМЕР_1
вона ніколи не проживала, не була зареєстрована і питання про її вселення в
будинок НОМЕР_1
не ставить, а будинку НОМЕР_2 не
існує.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана представити
судові докази в обгрунтуванні своїх вимог. Докази не можуть ґрунтуватися на
припущеннях. Інших доказів, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог
позивачки   у судовому засіданні не
добуто, отже в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 50, 63, 64, 65 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 56-61, 63, 64,
88, 130,208,209,212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням та вселенні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької
області через Авдіївський міський суд.

Заява на апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана протягом 10 днів з моменту його проголошення,
апеляційна скарга може бути подана протягом 20 днів після
подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заява на апеляційне оскарження не
подана, рішення   суду набирає законної
чинності.