Справа
№22-1514 2006 року                     Головуючий суддя у І інстанції - Кухарець В.М.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18 січня 2007
року                                                                                                         місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого Буцяка З.І.

суддів Шимківа С.С., Ковалевича С.П.

при секретарі Івановій І.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Рівненського мі­ського суду від 1 листопада 2006 року у справі за
позовом ЖКП "Перспективне" м. Рів­ного
до ОСОБА_1 про стягнення плати за утримання житла,

встановила:

Рішенням Рівненського міського суду від 1 листопада 2006
року задоволено позов ЖКП "Перспективне" м. Рівного
до ОСОБА_1 про стягнення 660,67 грн. плати за утримання житла.

Вважаючи таке рішення місцевого суду незаконним,
відповідач посилається у по­даній апеляційній
скарзі на те, що він є власником, а не наймачем своєї квартири, не укладав із позивачем ніяких угод про надання
послуг з обслуговування будинку, а пози­вач цих послуг йому й іншим мешканцям
будинку практично не надавав.

Просить апеляційний суд рішення місцевого суду скасувати й ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані
докази та доводи апелянта, колегія су­ддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких під­став.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є співвласником квартири
АДРЕСА_1

У зв"язку з цим, як видно зі справи, йому позивачем нараховувалася
плата за утримання зазначеного житла.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 10 Закону України
"Про приватизацію державного житлового фонду"
утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за ра­хунок коштів їх
власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та
прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України,
незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартир­них
будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного об­ладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані   брати участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї
частки у  майні будинку.

До витрат підприємств ЖКГ на утримання будинків і прибудинкових територій,
що входять до плати за утримання житла, належать витрати на виконання комплексу
робіт, спрямованих на створення необхідних
умов для проживання людей і забезпечення збереження жилих будівель та
технічного обладнання. До цих робіт належать підготовка до весняно-літнього та
осінньо-зимового періодів, прочищення димарів та газоходів, прибирання
сходових кліток, прибудинкової території, освітлення місць загального ко­ристування
тощо.

Виходячи з наведеного, оплату за утримання житла зобов"язані
сплачувати як квартиронаймачі, так і
власники викуплених та приватизованих квартир.

Розмір такої плати раніше визначався згідно з "Порядком визначення
норматив­них витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов"язаних з
утриманням будинків і прибудинкових
територій", що був затверджений наказом Держбуду України № 214 від 03.09.1999
p., з липня 2005 року -
постановою KM України № 560 від
12.07.2005 р. "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утриман­ня
будинків і споруд та прибудинкових територій".

Відповідно до вказаних нормативних актів калькуляційною
одиницею для визна­чення витрат на утримання державного, комунального,
приватизованого або викуплено­го житла є 1 кв. метр
загальної площі квартир будинку.

Проте згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" від­носини між учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні
послу­ги" споживач не може відмовитися від укладення договору про надання житлово-комунальних
послуг, що підготовлений виконавцем на основі типового договору, і зо­бов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені законом чи догово­ром
строки.

Між тим судом установлено, що між сторонами договірні відносини про надання
житлово-комунальних послуг з обслуговування будинку, в якому проживає
відповідач, не укладалися. Даних про те, що позивач пропонував відповідачу
укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, який був підготовлений
ним як виконавцем на основі типового
договору, а відповідач від нього відмовився, в матеріалах справи немає, хоч
згідно з п. З ч. 2 ст. 21 згаданого Закону обов'язок підготувати та укласти із
спожи­вачем такий договір покладено саме на виконавця.

Крім того, зі справи видно, що позивач неналежним чином виконував свої
обов'язки з утримання житлового будинку. Внаслідок цього підвальне приміщення
бу­динку, в якому проживає відповідач,
систематично затоплювалося, що стверджується актами санепідемстанції від 21 і
25 вересня та 23 жовтня 2006 року.

Тому за таких обставин та викладених вище вимог закону у
суду першої інстанції не було правових підстав для
ухвалення рішення про задоволення пред"явленого ЖКП позову.

Через це рішення місцевого суду підлягає скасуванню з
ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 19, 20, 21 Закону України
"Про житло­во-комунальні послуги", ст.ст. 10, 60, 303, 307,
313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 1 листопада 2006 року скасувати.

ЖКП "Перспективне" м. Рівного у задоволенні позову до ОСОБА_1про стягнення 660,67 грн. плати за утримання
житла відмовити.

Стягнути з ЖКП "Перспективне" м. Рівного на користь ОСОБА_1 55,5
(п'ятдесят п"ять) грн. понесених судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: