У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня 2007 року                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у цивільних справах у складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В., Лященко Н.П.,

Прокопчука Ю.В., Пшонки М.П.-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом закритого акціонерного товариства (далі
- ЗАТ) “Фармацевтична фірма “Дарниця” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 та додаткових угод, укладених до
вказаних договорів купівлі-продажу,

за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54,
ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62,
ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70,
ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78,
ОСОБА_79, ОСОБА_80 до ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця”, Дарницької районної у
м. Києві державної адміністрації, Київського міського управління юстиції, третя
особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання недійсними акта про
прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, авізо та акта
приймання - передачі будинку в експлуатацію, свідоцтва про право власності на
будинок АДРЕСА_1, угод купівлі-продажу квартир та про визнання права власності
на квартири,

за касаційними скаргами ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,
ОСОБА_51, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60,
ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68,
ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76,
ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80 та ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_33, ОСОБА_40
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2000 року
позивач ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” звернувся в суд із позовами до відповідачів про
визнання недійсними шести договорів купівлі-продажу квартир: ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_32 у лютому

1997 році укладено
договори купівлі-продажу квартир ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_1 та додаткові
угоди про порядок здійснення
розрахунків із розстрочкою платежів на 15 років. Договори купівлі-продажу
квартир ІНФОРМАЦІЯ_1 у
будинку АДРЕСА_1 були
нотаріально посвідчені.

У договорах
купівлі-продажу квартир зазначена їх вартість у гривнях із зазначенням
еквіваленту в умовних одиницях та визначено, що вартість квартир сплачується
покупцями протягом п'ятнадцяти років та що покупці набувають права власності на
квартири з часу укладання цих, нотаріально посвідчених, договорів. У додаткових
угодах визначено розміри щомісячних платежів несплаченої частини вартості
квартир, у тому числі й шляхом відрахування із заробітної плати  покупців виходячи з еквіваленту  в умовних одиницях.

Посилання в договорах та
додаткових угодах до них на умовні одиниці є таким, що суперечить Декрету
Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного
контролю», а з урахуванням того, що згодом покупці запропонували змінити
вартість квартир, наявні підстави вважати, що договори недійсні з підстав
порушення  статей 48, 153 ЦК УРСР.
Товариство просило
суд поновити строк на звернення до суду з позовом, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, а саме тому, що з часу укладання договорів
купівлі-продажу квартир до подачі позову в суд про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу квартир вони намагалися владнати спірні питання з відповідачами, не звертаючись до суду.
Оскільки відповідачі не погоджувались
улагодити питання в позасудовому порядку, то товариство було вимушено звернутися з позовом у суд. Крім того, у 1999
році товариство зверталося до Дарницького районного суду м. Києва з позовами до відповідачів у даній цивільній справі
про розірвання договорів про дольове будівництво будинку, і
їх позовні вимоги було задоволено. Після чого
товариство вимушено було звернутись із позовами до суду про визнання договорів купівлі-продажу квартир та
додаткових угод до них недійсними.

Відповідач ОСОБА_8,
представляючи також інтереси відповідачів за основним позовом: ОСОБА_6, ОСОБА_33,
представник відповідачів: ОСОБА_1,
ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_11 за основним позовом - ОСОБА_81, який також представляє інтереси третіх осіб, що
звернулися з позовними вимогами до ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця”,
Дарницької районної у місті Києві державної
адміністрації, Київського міського управління юстиції, третя особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна, про визнання недійсними акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, авізо та акта
приймання передачі будинку в експлуатацію, свідоцтва про право власності
на будинок АДРЕСА_1, угод купівлі-продажу
квартир та про визнання права власності на квартири, позовні вимоги позивача не визнали, посилаючись на
те, що позивач не довів у судовому засіданні ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і не надав суду вагомих
доказів, які б підтверджували позовні вимоги; крім того, позивачем було
пропущено строк на подачу позову до суду, який обчислюється в три роки з лютою
1997 року, а позови подані у вересні 2000 року. У той же час ОСОБА_8 та ОСОБА_81 підтримали позовні вимоги
своїх довірителів, які обґрунтовуються
тим, що будівництво спірних квартир було розпочато державним об'єднанням КВХФО "Дарниця" весною 1991
року за рахунок державних централізованих капіталовкладень, виділених на
це будівництво з державного бюджету через Міністерство медичної промисловості
УРСР, у порядку, установленому в колишньому СРСР. Будівництво будинку продовжувалось за рахунок коштів
державного бюджету України до 1993 року.
КВХФО "Дарниця" було реорганізоване в орендне підприємство, згодом у колективне підприємство та в акціонерне
товариство. У 1993 році через економічні негаразди в Україні будівництво будинку, готовність якого була приблизно
на 25 відсотків, призупинено.

ЗАТ “Фармацевтична фірма
“Дарниця”, яке було правонаступником КФХВО “Дарниця”, у 1995 році з майбутніми
мешканцями будинку, у тому числі з позивачами та третіми особами за зустрічним
позовом, які перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов,
уклали договори про дольову участь у будівництві спірного будинку. У зв'язку з цими
договорами ними зроблені первинні внески та всі ці особи переведені з житлового
обліку за місцем проживання на житловий
облік за місцем роботи. Будівництво спірних квартир завершено в грудні 1996 року. При цьому оздоблювальні роботи всередині
квартир були виконані за рахунок і силами самих мешканців. Таким чином,
позивачі за зустрічним позовом та
треті особи, які заявили позовні вимоги, вважають, що будівництво спірних квартир було здійснено за
рахунок двох джерел: коштів державного
бюджету та коштів самих мешканців. Після завершення будівництва ЗАТ “Фармацевтична
фірма “Дарниця” отримало 16 січня 1997 року Свідоцтво про право власності на
спірний будинок відповідно до розпорядження №6 від 15 січня 1997 року
Дарницької райдержадміністрації м. Києва. З урахуванням вищевказаного позивачі
за зустрічним позовом та треті особи, що заявили позовні вимоги, вважають, що
дане розпорядження Дарницької
райдержадміністрації та саме Свідоцтво про право власності на спірний жилий будинок незаконні й повинні бути визнані
недійсними. Просили укладені договори
купівлі-продажу спірних квартир із ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” у 1997 році визнати недійсними та
визнати за ними, як за інвесторами право власності на спірні квартири.

Крім того,
позивачі за зустрічним позовом просили суд визнати недійсним акт від 24 грудня
1996 року НОМЕР_1 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку
АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зазначена в ньому вартість основних
фондів значно збільшена порівняно з фактичними витратами на будівництво
будинку, а також визнати недійсними авізо від 20 лютого 1997 року та акт
прийому передачі будинку у власність СТ “Фармацевт” від 20 лютого 1997 року у
зв'язку з тим, що вони видані на підставі сфальсифікованого акта від 24 грудня
1996 року НОМЕР_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30
травня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від

18 травня 2006 року, ЗАТ “Фармацевтична
фірма “Дарниця” та позивачам за зустрічним позовом поновлено встановлений законом строк для звернення до суду.

Позов ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця”
задоволено.

Визнано недійсними:- договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 6 лютого
1997 року між ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” та ОСОБА_9, ОСОБА_10, додаткову угоду
до нього від 6 лютого 1997 року;

- договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1, укладений 18 лютого
1997 року між ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” та ОСОБА_8, і додаткову угоду до нього від 18 лютого 1997
року;

- договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1, укладений 18 лютого
1997 року між ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, і
додаткову угоду до нього від 18 лютого 1997 року;

- договір купівлі-продажу квартири НОМЕР_4 у будинку АДРЕСА_1, укладений  21 лютого 1997 року між ЗАТ “Фармацевтична
фірма “Дарниця” та ОСОБА_6, і додаткову
угоду до нього від 21 лютого 1997 року;

- договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3,
укладений 21 лютого 1997 року між ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” та ОСОБА_7, і додаткову угоду до нього від 21 лютого
1997 року;

- договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_4,
укладений 6 лютого 1997 року між ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” та ОСОБА_1,
ОСОБА_32., і додаткову угоду до нього від 6 лютого 1997 року.

Стягнуто на користь ЗАТ
“Фармацевтична фірма “Дарниця” державне мито з: ОСОБА_9, ОСОБА_10 у сумі 332 грн. 44 коп.; з ОСОБА_8 у
сумі 328 грн. 12 коп.; з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 у сумі  410 грн. 99 коп.; із ОСОБА_6
у сумі 372 грн. 15 коп.; з ОСОБА_11 у сумі 337 грн. 91 коп.; зі ОСОБА_1,
ОСОБА_32. у сумі 421 грн. 96 коп.

Зобов'язано ОСОБА_9, ОСОБА_10 повернути ЗАТ
“Фармацевтична фірма “Дарниця” квартиру НОМЕР_5 в будинку
АДРЕСА_1.

Зобов'язано
ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” повернути ОСОБА_9, ОСОБА_82 отримані кошти в
рахунок оплати за квартиру в розмірі 12 574 грн. 99 коп.

Зобов'язано ОСОБА_8
повернути ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” квартиру НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця”
повернути ОСОБА_8 отримані кошти в рахунок оплати за квартиру в
розмірі

10 376 грн. 72 коп.

Зобов'язано
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 повернути ЗАТ «Фармацевтична фірма “Дарниця” квартиру НОМЕР_3 у будинку
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця”
повернути ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3
отримані кошти в рахунок оплати за квартиру в розмірі 12 337 грн. 56 коп.

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути ЗАТ
“Фармацевтична фірма “Дарниця” квартиру НОМЕР_4 у будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця”
повернути ОСОБА_6 отримані кошти в
рахунок оплати за квартиру в розмірі 10 933 грн. 45 коп.

Зобов'язано ОСОБА_11 повернути ЗАТ “Фармацевтична фірма
“Дарниця” квартиру АДРЕСА_3.

Зобов'язано ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” повернути
ОСОБА_11 отримані
кошти в рахунок оплати за квартиру в розмірі 13 382 грн. 84 коп.

Зобов'язано
ОСОБА_32., ОСОБА_1 повернути ЗАТ “Фармацевтична фірма “Дарниця” квартиру АДРЕСА_4.

Зобов'язано ЗАТ “Фармацевтична
фірма “Дарниця” повернути ОСОБА_32., ОСОБА_1 отримані кошти в рахунок оплати за
квартиру в розмірі 12 480 грн. 03 коп.

У задоволенні зустрічних позовів
відмовлено.

У
касаційних скаргах ставиться питання про скасування постановлених судових
рішень із підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до статей 202, 2021
ЦПК України 1963 року, статей 213, 214 ЦПК України 2004 року рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим та стосуватися питань: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Оскаржувані судові рішення постановлено
з порушенням цих норм.

Задовольняючи клопотання ЗАТ
“Фармацевтична фірма “Дарниця” про поновлення строку позовної давності за
позовом від 15 вересня 2000 року про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу квартир між товариством і відповідачами, укладеними в лютому
1997 року, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 та інших до товариства про визнання
недійсними акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку
від 24 грудня 1996 року, свідоцтва про право власності на будинок від 16 січня
1997 року та акта приймання-передачі будинку від 20 лютого 1997 року й
договорів купівлі-продажу квартир укладених в лютому 1997 року та визнання
права власності на квартири, суд виходив із того, що обидві сторони дізналися
про порушення їхніх прав у 1998 - 1999 роках, а тому їхнє порушене право на
звернення до суду підлягає захистові.

При цьому суд не зробив висновку про
те, яким чином сторони, уклавши оспорювані угоди в лютому 1997 року на підставі
оспорюваних документів за 1996 - лютий 1997 років про належність будинку
позивачу, дізналися про порушення своїх прав у 1998 - 1999 роках і як для
товариства факт розгляду позовів 1999 року про розірвання з відповідачами
договорів про дольову участь у будівництві квартир з підстав укладення з ними у
лютому 1997 року договорів купівлі-продажу цих квартир є підставою для
поновлення строку на останній позов.

Зробивши висновок про те, що порушені
права обох сторін і ці права підлягають захисту, суд задовольнив позовні вимоги
тільки позивача.

Задовольняючи позов товариства про
визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку
АДРЕСА_1, укладених із відповідачами

ОСОБА_6,  ОСОБА_11 та іншими з підстав, передбачених
ст. 48 ЦК УРСР, і відмовляючи в задоволенні позову цих та інших осіб до
товариства про визнання недійсними цих же договорів з підстав, передбачених ст.
57 ЦК УРСР, суд допустив суперечливі, такі, що не ґрунтуються на всебічно
з'ясованих обставинах, висновки.

Так, судом зазначено, що оспорювані
договори купівлі-продажу квартир укладено за узгодженими сторонами цінами в
гривнях України без обману, насильства, погроз, зловмисної змови представника
однієї сторони з другою або збігу тяжких обставин і виникнення спору щодо
вартості “не може бути підставою для висновку про відсутність між сторонами
згоди щодо всіх істотних умов договору на момент укладення”, але ураховуючи, що
в договорах, крім вартості квартир у гривнях, зазначено еквівалент в умовних
одиницях за курсом Національного банку України, є підстави для висновку про
невідповідність шести оспорюваних договорів ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” та
ст. 48 ЦК УРСР.

Суперечливість такого висновку полягає
в констатації факту узгодження всіх істотних умов угод, у тому числі й щодо
ціни в гривнях, та недійсності угод через указівку на еквівалент гривневої ціни
угод.

Висновок суду про те, що підставою
визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири є недійсність додаткових
угод, не ґрунтується на законі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 та інших про визнання недійсними актів про здачу спірного будинку
в експлуатацію, свідоцтва про право власності, авізо, акта приймання-передачі
будинку та про визнання права власності на квартири, суд виходив із того, що
позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутні докази щодо
вартості спорудження будинку, немає правонаступника ліквідованої Дарницької
районної у м. Києві державної адміністрації, яка видала розпорядження від 15
січня 1997 року № 6 та оспорюване свідоцтво, немає пояснень із цього приводу й
неможливо їх одержати, відсутні докази порушень при складанні оскаржуваних
документів.

При цьому поза аналізом і висновком
суду залишилися доводи відповідачів та третіх осіб із самостійними вимогами
щодо обставин утворення товариства і його попередників, участі громадян та
інших осіб у спорудженні будинку, підстав набуття права власності на нього.

Апеляційний суд допущені недоліки не
усунув та безпідставно залишив рішення районного суду без змін.

З урахуванням наведеного судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_54, ОСОБА_55,
ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63,
ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71,
ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79,
ОСОБА_80 та ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_33, ОСОБА_40 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2006 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                      М.В.
Патрюк

Судді:                                                                 А.В.
Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка