Справа № 22ц-150/2007                   Головуючий
у першій інстанції- КОВЕРЗНЕВ
Категорія - цивільна                                                               Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 року                                                                                                            м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді        СТРАШНОГО М.М.

суддів:     ШКОЛЬНОГО
В.В., ШЕМЕЦЬ Н.В.

при секретарі:         ПАЦ
Т.М.,

за участю:        ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 22
листопада 2006 р.
скасувати та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_1
усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою НОМЕР_1 та допоміжним приміщенням в будинку
АДРЕСА_1 шляхом знесення перегородки на сходовій клітині, збудованої перед
входом в квартиру НОМЕР_2, у задоволенні решти вимог відмовлено, вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушені норми
матеріального права, ЖК України, Закону України „Про приватизацію державного
житлового фонду". Вказує на те, що суд не з"ясував хто повинен бути
належною стороною по справі з огляду на те, що допоміжні приміщення перебувають
у власності держави і відповідачем повинна бути Чернігівська міська рада, хоча
вона не залучена до участі в справі та не з'ясував питання про правовий статус
його житла.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, який скаргу
підтримав і просив рішення скасувати, пояснення ОСОБА_2, який проти
задоволення скарги заперечував, та дослідивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

По справі встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло
від 17 серпня 1993 р. квартира НОМЕР_1 АДРЕСА_1 в цілому
належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Поруч з цією
квартирою розташована квартира НОМЕР_2,
власником якої є ОСОБА_1. Обидві квартири обладнані подвійними вхідними
дверима: у квартирі НОМЕР_1
вона установлена в існуючому дверному отворі, а в квартирі НОМЕР_2-у перегородці,
яка зведена на відстані 0,49
м. від існуючої перегородки, яка відділяла квартиру від сходинкової
клітини.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду" та офіційного тлумачення
цього положення викладеного в рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року N 4-рп/2004
(справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних
будинків), сходинкова клітина в будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю
співвласників багатоквартирного будинку, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно ч. 1
ст. 100 ЖК
України, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення
провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних
квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого
приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з
ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні
до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що ОСОБА_1 власник квартири НОМЕР_2 АДРЕСА_1
не мав права самовільно без згоди ОСОБА_2 на площі
загального користування біля належної йому квартири НОМЕР_1 встановлювати
перегородку і привласнювати частину площі загального користування.

Апеляційний суд вважає, що протокол інспекції
архітектурно-будівельного контролю від 31
січня 2006 р. про
притягнення його до адміністративної відповідальності по ст. 96 КпАП України, є
підтвердженням неправомірності дій ОСОБА_1 щодо встановлення перегородки.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов в частині усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою НОМЕР_1 та допоміжним
приміщенням в будинку АДРЕСА_1 шляхом
знесення перегородки на сходовій клітині, збудованої перед входом в квартиру НОМЕР_2.

Доводи апелянта про те, що ст. 100 ЖК України не
поширюється на спірні правовідносини є безпідставними і ґрунтуються на
неправильному тлумаченні апелянтом зазначеної норми закону.

Твердження апелянта про те, що судом не з'ясовано
правовий статус його квартири та не враховано висновок експерта № С-122 судової
будівельно-технічної експертизи від 14
червня 2006 p., апеляційним
судом до уваги не беруться, оскільки вони не спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду про відмову в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди
ніким зі сторін не оскаржується, а тому підлягає залишенню без зміни.

2

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 209,
218, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2006 р. - залишити без
зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді:

З