РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2007р.                                                                           м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої             Бідочко Н.П.,

суддів                     Вакарук В.М., Соколовського
В.М.,

секретаря               Пилипчук Н.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ДВС м.
Калуша на рішення Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2006

року,

з участю: позивачки ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,
представників відповідача -

ДВС м. Калуша - Судика І.І., Панкевич Т.В., третьої особи
ОСОБА_3, -

встановила:

Ухвалою
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.07.2004 року задоволено
частково клопотання ОСОБА_3,
якою визнано та дозволено виконання на території України вироку окружного
суду м.Вроцлав Республіки Польша
від 14.11.2001 року в частині стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 3/73 грошової
компенсації за заподіяну шкоду в розмірі 6995грн.

На підставі
виконавчого листа, виданого 02.07.2004 року, було проведено опис та арешт майна
боржника ОСОБА_4.

11 вересня 2006
року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою про визнання права власності на
майно та звільнення його з-під арешту.

Рішенням
Калуського міськрайсуду від 01.12.2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно, яке згідно акту опису і арешту від
06.08.2004 року було описане й арештоване: кухонний набір „Аліна",
м"ягкий куток „Престиж", прихожа, витяжка, телевізор „Філіпс",
пилосос „Бош", магнітофон „Панасонік", пральна машина „Бош",
фритюрниця, мікрохвильова піч, килимове покриття 17 кв.м, швейна машинка,
перстень - обручка, перстень з камінцем та звільнено вказане майно з-під
арешту.

На дане рішення ОСОБА_3, до якої
приєдналась ДВС м. Калуша подали апеляційну
скаргу, в якій вказують на неповне та необ"єктивне з"ясування судом
обставин справи, порушенні норм матеріального і процесуального права.

Суд не врахував того, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1994
року по 29.06.2004 року, а свідоцтво про розірвання шлюбу отримали 19.08.2004
року, проте продовжують проживати однією сім"єю і вести спільний бізнес. З
цього приводу суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_3, а також свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, та не дав їм належної оцінки.

Суд, вважають
апелянти, прийшов до помилкового висновку про те, що спірне майно є особистою
власністю позивачки, оскільки будь яких підтверджуючих даних про це під час
опису і арешту майна ОСОБА_1 не представила.

Справа № 22-ц-113/2007р.                     Головуючий
у 1 інстанції Кардаш 0.І.

Категорія 21                                             Доповідач
Бідочко Н.П.

Просять рішення суду скасувати, а справу направити на
новий розгляд.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про виключення майна з акту опису, суд
виходив з того, що дане майно належить їй на праві особистої власності.

З такими
висновками суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать матеріалам справи
та вимогам закону.

Відповідно до
ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

З матеріалів
справи вбачається, що на виконання ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 02.07.2004 року щодо виконання на території України вироку
окружного суду м. Вроцлав
Республіки Польша від
14.11.2001 року в частині стягнення з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_3 3/73 грошової
компенсації за заподіяну шкоду в розмірі 6995грн., 02.07.2004 poку працівниками
ДВС м. Калуша в присутності позивачки було проведено опис та арешт майна
боржника ОСОБА_4 за адресою його проживання АДРЕСА_1.

Будь-яких
доказів на підтвердження права особистої власності на описане спірне майно,
позивачка під час проведення його опису в 2004 році працівникам ДВС не
представила.

Судом
встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 1994 по 29.06.2004
року, отримали 19.08.2004 року свідоцтво про розірвання шлюбу.

Твердження
ОСОБА_1 про те, що спірне майно належить їй на праві особистої власності,
оскільки придбане після розірвання шлюбу, на кошти батька, нічим не
обгрунтоване.

Долучені ж до
матеріалів справи товарні чеки не можуть підтверджувати придбання цих товарів
ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з ОСОБА_4.

Оскільки суд
першої інстанції допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи,
порушив норми матеріального і процесуального права, рішення суду в силу вимог ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі ст.317 ЦК України, ст.ст.57, 60 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 10,11, 11і, 18і, 19, 20, 83 Закону України
„Про виконавче провадження", керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_3,
державної виконавчої служби м. Калуша задоволити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2006
року скасувати.

Ухвалити нове
рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ДВС м. Калуша, третя особа
без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та звільнення
майна з-під арешту відмовити.

Рішення набуває
чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:                                                                           Н.П.
Бідочко

В.М.Вакарчук

В.М.Соколовський