Справа
22-1313/2007 р.                                                                     Головуючий
Категорія 21  Доповідач
УХВАЛА

Іменем    України

08 лютого     2007 р.                                                                                   м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: судді
Круглікової К.С. Суддів Прокопчук Л.М., Лук'янової СВ. При секретарі
Личкатій В.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі
на рішення Торезького міського суду від 13 листопада 2006 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Торезі про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т АНО В ИВ:

Рішенням
Торезького міського суду від 13 листопада 2006 р. позовні вимоги задоволені
частково, на відшкодування моральної шкоди на користь позивача стягнуто 30 000
грн.

Відповідач
приніс апеляційну скаргу на вказане рішення. Посилається на те, що рішення суду
не відповідає нормам матеріального права, оскільки Законом України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" призупинено дію статей Закону „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності"(далі -Закон), що регулюють право на відшкодування
моральної шкоди. Судом не встановлено факту спричинення моральної шкоди. Просив
рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Представник
відповідача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач просив рішення суду
залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити..

Заслухавши
доповідача, пояснення представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення
суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Задовольняючи
позов, суд правильно встановив обставини справи, прийшов до висновку про те, що
позивач має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому виходив з того,
що факт отримання професійного захворювання у зв'язку з виконанням роботи в
підземних умовах підтверджено актом розслідування професійного захворювання
(а.с. 12), висновком МСЕК від 22.01.2004 p., яким
вперше встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв'язку з
професійним захворюванням та другу група інвалідності (а.с. 11). При наступних
оглядах відсоток втрати працездатності та група інвалідності не змінились.
Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривале пересування на ногах, з
роботи його звільнено з підстав, передбачених п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8).
Зазначеними доказами спростовується довід апеляційної скарги про те, що суду не
було надано даних, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди.

Відшкодування
моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування
майнової втрати передбачено ст. 1 Закону і є одним із засобів захисту особистих
немайнових прав працівника. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди
застрахованим, як це передбачено підпунктом „є" пункту 1 частини першої
статті 21, частиною третьою статті 28 Закону, покладена на відповідача.

В п. 4.1 рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. № 1-9/2004 р. зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня страти професійної працездатності спричиняють йому
моральні і фізичні страждання.

Факт заподіяння
шкоди здоров'ю позивача підтверджений висновком МСЕК. Доводи скарги про те, що
для призначення та виплати моральної шкоди необхідний висновок МСЕК про
наявність такої шкоди, не ґрунтуються на Законі. Відповідно до вимог ч. З ст.
34 Закону такий висновок необхідний у разі, коли травма не потягла за собою
втрати потерпілим професійної працездатності

Доводи скарги
відносно того, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди,
оскільки дія статей Закону, що передбачають право на відшкодування моральної
шкоди, призупинена, не заслуговують на увагу, оскільки право позивача на
відшкодування моральної шкоди виникло до 1.01.2006 р. Відповідно до ст. 5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він
пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Визначений судом
розмір суми на відшкодування моральної шкоди відповідає характеру та обсягу
страждань, яких зазнав і зазнає позивач, засадам розумності, виваженості, та
справедливості.

З огляду на
зазначене апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ   :

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі
відхилити.

Рішення Торезького
міського суду від 13 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга на
неї

може бути подана до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання

законної сили.