Справа №
22-ц-270 2007р.                                Головуючий у 1-й інстанції   Шершак М.І.
Категорія 16                                                      Суддя-доповідач                       Данильченко Л.О.
РІШЕННЯ

іменем України

22 лютого 2007 року колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у
складі:

головуючого-
Смирнової Т.В.

суддів - Данильченко
Л.О., Ведмедь Н.І.

з участю
секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

та осіб, які
беруть участь у справі -
відповідача ОСОБА_1.,

її представника
ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_8.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про
приєднання до вказаної апеляційної скарги на рішення Зарічного районного суду
м. Суми від 04 січня 2007 року у справі за
позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Данильченко Л.О., пояснення
представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги,
заперечення на ці доводи представника позивача ОСОБА_8., вивчивши
матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів -

ВСТАНОВИЛА:

КП «Міськводоканал» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_1,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що КП «Міськводоканал» є надавачем послуг з
водопостачання і водовідведення в м. Суми. Відповідачі, які мешкають АДРЕСА_1, протягом з 01 липня 1999 року по 01 вересня 2006 року не
оплачували повністю надані послуги, в зв'язку з чим їх заборгованість за цей
період склала 1373 грн. 43 коп.

Позивач просив стягнути з відповідачів вказану суму, зазначивши, що строк
позовної давності ним не пропущено, оскільки частково відповідачі проводили
оплату, тобто борг визнавали.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 січня 2007 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2.,
ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» заборгованість за водопостачання та
водовідведення в сумі 1373
грн. 43 коп. в солідарному
порядку.

Стягнуто з ОСОБА_2.,
ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» судові витрати: судовий збір по 25,50 грн. з кожного,
та витрати на ІТЗ по 15 грн.
кожного.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідно до ст.ст. 64,66-68 ЖК України
відповідачі зобов'язані вносити плату за послуги з водопостачання і водовідведення,
що надані позивачем.

Суд першої інстанції не погодився з ствердженням
відповідачів, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки встановив,
що відповідачі визнавали борг, про що свідчить часткове погашення суми боргу за
періоди з 1999 року по 2005 рік. Крім того, 05 лютого 2003 року відповідачі
уклали з позивачем письмовий договір про поетапне погашення суми боргу, що
також свідчить про визнання всієї суми боргу.

За таких обставин суд стягнув
заборгованість у повному розмірі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати
рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Апелянти зазначають, що суд неповно з'ясував обставини
справи, порушив норми процесуального права, прийняв до уваги недопустимі
докази.

В доводах скарги апелянти посилаються на те, що суд
зробив невірний висновок про непропущення позовної давності. Так, згідно
договору від 05 лютого 2003 року відповідачі
зобов'язані були сплатити борг до липня 2003
року, але борг не було ними сплачено. З лютого 2003 року сума боргу
не зменшувалась, тобто борг не сплачувався і не визнавався. Таким чином, строк
позовної давності почався саме з липня 2003
року (коли відповідачі не виконали зобов'язань), а позов подано до суду
лише в листопаді 2006 року,
тобто вже після закінчення трьохрічного строку позовної давності.

Крім того, апелянти зазначають, що фактично з ними не укладався договір про
надання послуг, а також вважають безпідставним нарахування коштів за послуги
водопостачання на тих осіб, які не проживали у квартирі (колишня дружина
ОСОБА_2. та їх діти).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з
слідуючих підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
проживають у квартирі АДРЕСА_1.

КП «Міськводоканал» надає послуги з водопостачання і водовідведення
населенню м. Суми, в тому числі і відповідачам.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана квартира була не приватизована і
являлась комунальною власністю до 24
березня 2006 року.

24 березня 2006 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на вказану
квартиру в зв'язку з приватизацією (а.с. 38).

У вказані квартирі в той період, за який подано позов про стягнення
заборгованості, тобто з липня 1999
року по вересень 2006
року були зареєстровані такі особи:

З липня 1999 року по
вересень 2005 року
зареєстровано 5 осіб:
ОСОБА_4 (основний наймач), ОСОБА_1(мати), ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_6 (донька),
ОСОБА_7(донька).

У вересні 2005
року колишня дружина ОСОБА_5 з дітьми були зняті з реєстрації, оскільки за
рішенням суду вони визнані такими, що втратили право користування жилим
приміщенням в даній квартирі (а.с.7-9).

Тому з вересня 2005 року по
вересень 2006 року в
квартирі були зареєстровані 2
особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно даних КП «Міськводоканал» заборгованість
відповідачів, що проживають у вказаній квартирі, за надані послуги
водопостачання і водовідведення за період з липня 1999 року по вересень
2006 року
становить 1373 грн. 43 коп. (а.с. 10- 18).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того,
що відповідачі визнали позов і періодично сплачували платежі. Колегія суддів не
може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідачка ОСОБА_1 дійсно 05 лютого 2003 року уклала
договір З ДКП «Міськводоканал» (а.с.84),
згідно з яким зобов'язувалась погасити борг 1322 грн. 23
коп. протягом 6 місяців,
тобто у строк до 05 серпня 2003 року. Однак борг
не було погашено.

Трьохрічний термін для подання позову про стягнення боргу з позивачки
закінчився 05 серпня 2006 року, а позов
було заявлено по закінченню цього строку -
06 листопада 2006 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для відмови в позові.

Як встановлено в засіданні апеляційної інстанції, відповідачі в своїй
квартирі встановили лічильник в лютому 2003
року і з цього часу сплачували платежі по окремим квитанціям, чого не
заперечувала і представник позивача в апеляційній інстанції. Цих обставин суд
першої інстанції не врахував.

Посилання представника позивача на те, що відповідачі провели декілька
сплат в 2003-2005 роках,
чим визнали борг, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ОСОБА_1
категорично заперечувала і поясняла, що не сплачувала по цьому рахунку, а лише
по лічильнику. Крім того, за період 2003-2005
роки проплачено було
всього чотири рази, мізерні суми: 7
грн., 8 грн., 4,16 грн., 25 грн., що ніяк не
є погашенням і визнанням боргу.

Ці платежі були по старому договору, який укладався ще до
встановлення лічильника.

Таким чином колегія суддів вважає, що позивач не надав доказів в
підтвердження доводів про визнання відповідачами боргу з 1999 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів:

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення в даній справі Зарічного районного суду м. Суми від 04 січня 2007 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову КП «Міськводоканал» про
стягнення боргу з ОСОБА_2. та ОСОБА_1

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня проголошення.