АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2007 року                                                                                                    м. Феодосія

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Моісеєнко Т.І., суддів   Іщенка В.І.,

Мамасуєвої
Л.О., при секретарі:   Піцик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального
медичного об'єднання № і м.
Керчі, третя особа - ОСОБА_2,
про стягнення матеріального збитку і моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 23 листопада 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ТМО №
1 м. Керчі, третя особа -ОСОБА_2,
про стягнення матеріального збитку у розмірі 4925 грн. і моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Позовні
вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що з березня 2004 р. він проходив лікування у
ТМО № 1 з діагнозом „деформуючий артроз колінних суставів" і 14 березня
2005 р. у поліклініці хірургом ОСОБА_2 у її кабінеті позивачу було
внутрисуставно введено препарат кеналог у лівий колінний сустав. Наступного дня
після цієї процедури стан сустава
погіршився і 21 березня 2005 р. ОСОБА_1 був
доставлений у травматологічне відділення ТМО № 1 з діагнозом „гнойний артрит", де знаходився до 16 травня 2005 p., а потім був
направлений до лікарні №
6 м. Сімферополя, де знаходився до 10
червня 2005 р. з
діагнозом „туберкульозний гопліт лівого колінного сустава" і після цього
був направлений до Республіканського тубдиспансера.
На час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 він проходив лікування у тубдиспансері м. Керчі і йому було дано
направлення МСЕК на предмет встановлення інвалідності. На думку
позивача, вказана хвороба „гнойний артрит" виникла внаслідок недбалих дій
хірурга ТМО № 1 ОСОБА_2, у результаті чого йому була нанесена матеріальна
шкода, оскільки для лікування ОСОБА_1 вимушений був витрачати кошти на ліки,
посилене харчування, проїзд до м. Сімферополя, а моральна шкода полягає у тих
муках і стражданнях, які він зазнав протягом лікування і зазнає у подальшому.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 23 листопада 2006 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТМО № 1, третя особа
- ОСОБА_2, про стягнення матеріального збитку і моральної шкоди було
відмовлено.

Справа № 22-ц-143-Ф/07р.                          Головуючий у першій інстанції

Кіт М.В. Суддя-доповідач
Іщенко В.І.

Не погодившись з
рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій
просить зазначене рішення скасувати та повернути справу до того ж суду для
нового розгляду. В обгрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне
застосування судом матеріального і процесуального права, неповне з'ясування
суттєвих обставин по справі і надання неналежної правової оцінки доказам, які
надавалися апелянтом.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у
позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що провини лікаря ОСОБА_2
у виникненні у позивача туберкульозного гопліту лівого колінного суглоба та
інших, пов'язаних з цим хворобами, не вбачається. Крім того, за думкою суду, лікування ОСОБА_1 проводилося з урахуванням відповідних нормативів щодо
застосування препарату „кеналог", а у виникненні у позивача гострого
інфекційного артриту міг привести один з факторів ендогенного або екзогенного
характеру. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що не
вбачається причино-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_2 і наслідками, які
наступили для ОСОБА_1 у вигляді
гнійного артриту.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки судом не
були ретельно досліджені докази по справі, а дослідженим доказам не була надана
належна правова оцінка. Судом неправильно встановлені фактичні обставини
справи, характер спірних правовідносин і постановлене рішення, не можна визнати
таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до
ст. 1172 ч.1 ЦК
України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником
під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з
висновків експертизи №
60 від 31 жовтня 2006 р. та акту
службового розслідування лікування хворого ОСОБА_1 джерелом розвитку гострого інфекційного артриту може бути
ендогенна інфекція, яка на фоні введення високоактивного гормонального
препарату, а також цукрового діабету, яким хворіє позивач, може активуватися.
Крім того, за думкою експертів, на користь ендогенного фактору свідчить той
факт, що хворий ОСОБА_1 ще у березні 1995
р. звертався до поліклініки МВС, де йому був поставлений діагноз „Гострий
артрит лівого колінного суглоба", про що мається запис в амбулаторній
книзі.

Також висновками
зазначеної експертизи, як і актом повторного службового розслідування лікування
хворого встановлено деякі порушення методики локальної ін'єкційної терапії в
частині кратності внутрішньосуглобових ін'єкцій і інтервалів між їх введеннями
лікарем-хірургом загальної амбулаторної практики ОСОБА_2

З матеріалів
справи вбачається, що у грудні 2004
р. у зв'язку з загостренням остеоартрозу колінних суглобів у ОСОБА_1
лікарем-хірургом ОСОБА_2 22
грудня 2004 p.,
24 грудня 2004 p., 28 грудня 2004 р. та 14 березня 2005 р. були виконані
блокади лівого колінного суглобу з
глюкокортикостероідним препаратом „Кеналог-40". 21 березня 2005 р. у зв'язку з різким
погіршенням стану, клінікою гострого артриту лівого колінного суглобу, ОСОБА_1
був госпіталізований до травматологічного відділення ТМО № 1 м. Керчі, де
йому проводилася протизапальна та антибактеріальна терапія, лікувальна
іммобілізація, артроцентез, а 25
березня 2005 р. був
взятий аналіз на мікробіологічне дослідження, виділений збудник - золотистий
стафілокок. На думку колегії суддів, що знайшло своє підтвердження у
матеріалах справи, лікарем-хірургом ОСОБА_2 при проведені лікування позивача
були неправильно застосовані строки введення препарату „Кеналог-40",
оскільки інструкцією з застосування препарату передбачена кратність його
введення у тиждень або більше.

Крім того, лікарем-хірургом ОСОБА_2
при лікування хворого ОСОБА_1
були порушенні правила щодо об'єму введення препарату „Кеналог-40" та
не враховані протипоказання при захворюванні на сахарний діабет, яким страждав
позивач, і про що вказано в інструкції по застосуванню препарату (а.с.47).

Ст.23 ч.1 ЦК України
встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав.

Враховуючи
вимоги цивільного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та Пленуму
ВСУ України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" №
4 від 31 березня 1995 p., а також
обсяг моральних страждань ОСОБА_1,
які він зазнав внаслідок захворювання, порушення його звичайних життєвих
зв'язків та зусиль, що були докладені для їх поновлення, судова колегія вважає
за необхідне в відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 5000 грн.

Відповідно до
ст.22 ч.1 ЦК України
особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Колегія суддів
вважає, що розмір матеріальних збитків, які підлягають стягненню з ТМО № 1 м. Керчі має складати 4925 грн. 61 коп., при цьому колегія суддів виходить з наступних
витрат, які зазнав ОСОБА_1
внаслідок лікування у зв'язку з захворюванням: посилене харчування під час
знаходження у травматологічному відділенні ТМО № 1, лікарні у м. Сімферополі та Республіканському
туберкульозному диспансері у м. Сімферополь - 1770 грн., вартість амбулаторного лікування у м. Керчі -915 грн.; витрати на
ліки - 1576 грн. 75 коп.; витрати на
транспортні послуги -
620 грн. 86 коп.; а
також внесок лікарні -
43 грн. Вказані витрати, які за твердженням позивача, він зазнав під час
проходження лікування підтверджені відповідними документами і, оскільки вказані
витрати пов'язані з усуненнями тих наслідків, що настали внаслідок неналежного
виконання працівниками ТМО №
1 м. Керчі своїх обов'язків, то вказана сума збитку підлягає стягненню з
відповідача.

Крім того,
відповідно до ст.ст.81 та 88
ЦПК України, Декрету Кабміну України „Про державне мито" та Постанови
Кабміну України „Про порядок оплати витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду цивільних справ" з відповідача повинно бути стягнуто
судовий збір у дохід держави у розмірі 59
грн. 58 коп. і
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

Таким чином,
колегія суддів, вважаючи рішення суду першої інстанції необгрунтованим та таким, що ухвалено без належного дотримання норм
матеріального права і дослідження обставин по справі, які мають суттєве
значення, а також надання дослідженим по справі доказам неналежної правової
оцінки, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а оскаржуване ним рішення суду
скасувати з ухваленням нового рішення.

На підставі
наведеного і, керуючись ст.ст. 303,
307 ч.1 п.2, 309
ч.1 п.п.1, 3, 4, 313, 314, 316 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м.
Феодосії,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 23 листопада 2006 року - скасувати і
ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити частково. Стягнути з ТМО № 1 м. Керчі
АР Крим на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 4925 (чотири тисячі
дев'ятсот двадцять п'ять) грн. 61
коп. та моральну шкоду у розмірі 5000
(п'ять тисяч) грн. 00
коп., а також стягнути з TMO № 1 м. Керчі АР Крим на користь держави судовий збір у розмірі 59 грн. 58 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи -  30 грн.

В решті позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох
місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.