Категорія - 19                                               Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
січня 2007 р.
Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Резнікової Л.В.., Стратіло В.І.

З участю експерта Галенко А.В.

При секретарі- Кошмак Т.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ТОВ „Сузір"я"

На рішення
Авдієвського міського суду від 26
жовтня 2006 року

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми
„Сузір"я" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок
дорожно-транспортної пригоди.,-

Третя особа ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Авдієвського міського суду від 26 жовтня 2006 року частково задоволений
позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми
„Сузір"я" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок
дорожно-транспортної пригоди.

З відповідача на
користь позивача стягнуто 18479.02
грн на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та судові
витрати.

В іншій частині позову відмовлено.

На дане рішення позивачем ТОВ „Сузір"я" та відповідачем ОСОБА_1 подані
апеляційні скарги.

ТОВ
„Сузір"є" в апеляційній скарзі ставить питання про скасування
рішення, направлення справи на новий розгляд.

Апелянт вважає, що винним в ДТП є водій ОСОБА_1 Висновок суду про наявність
в дорожно-транспортній пригоді вини обох водіїв не відповідає обставинам
справи.

ОСОБА_1 в скарзі ставить питання про скасування судового рішення та направлення
справи на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що суд неповно
з"ясував питання, пов"язане з розміром матеріальної шкоди. Відповідач
мав довести розмір матеріальної шкоди переконливими доказами.

Суд мав стягнути з ОСОБА_1 50% від 18479.02 грн - суми, стягнутої з нього на
відшкодування матеріальної шкоди, оскільки дійшов висновку, що вина кожного з
учасників ДТП складає 50%.

Крім того
апелянт вважав, що його вина в ДТП свого підтвердження не знайшла.

Заслухавши
доповідача, представників позивача та відповідача, відповідача ОСОБА_1, третю особу ОСОБА_2, експерта Галенко А.В., перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, рішення
суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Розглядаючи
справу по суті, суд першої інстанції встановив, що 24.01.2006 року о 09 годині на
перехресті вулиць Комунальна та Чапаева
в м. Авдіївці відбулось зіткнення автомобілів ГАЗ 31029 державний номер НОМЕР_1, який на праві
власності належить ОСОБА_1 та ЗИЛ
5301ПО державний номер НОМЕР_2,
власником якого є товариство „Сузір"є".

Керування автомобілем ЗИЛ здійснював працівник ТОВ
„Сузір"є"-ОСОБА_2

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних
пошкоджень.

На момент ДТП, як
автомобіль ЗИЛ так і
автомобіль ГАЗ застраховані не були.

Згідно висновку
судово-автотехнічної експертизи №
1230/18 від 22.03.2006
року водій ОСОБА_1 повинен був при виїзді на головну дорогу, надати
перевагу транспорту ЗИЛ,
що рухався по головній дорозі. Тому в діях водія ОСОБА_1 вбачається
невідповідність дорожному
знаку 2.1 „Дати
дорогу" та п. 16.11
Правил Дорожного руху
України.

Водій ОСОБА_2
повинен був в момент виникнення небезпеки для руху негайно прийняти заходи до
зниження швидкості до повної зупинки транспортного засобу. Тому в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.
12.3 Правил дорожнього руху
України.

Опитаний судом
першої інстанції експерт Кузьменко підтримав даний висновок авто технічної
експертизи в повному обсязі.

Постановою
Авдієвського міського суду від 03.05.2006
року встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоді, що сталася 24.01.2006 року на
перехресті вулиць Комунальна та Чапаева
в м. Авдіївці, в діях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали місце порушення п. 16.11 та 12.3 Правил
дорожнього руху України, вбачається склад правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення

Однак на водія
ОСОБА_2 адміністративний матеріал до суду не надходив; строк притягнення до
адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 сплинув. У зв"язку з цим
провадження по справі було закрите.

Згідно з висновком спеціаліста автотоварознавця від 30.03.2006 року розмір матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю ЗИЛ внаслідок ДТП
склав 36958 грн.03 коп.

Вказані вище обставини підтверджуються поясненнями сторін та вказаними вище
висновками автотехнічної експертизи, постановою Авдієвського міського суду від 03.05.2006 року, висновком
спеціаліста автотоварознавця, адміністративним матеріалом ( а.с. 11-70).

Проаналізувавши вказані вище матеріали автотехнічної експертизи, показання
експерта Кузьменко О.М., адмінматеріал, протокол огляду міста ДТП, постанову
Авдієвського міського суду від 03.05.2006
року , в яких
йшлося про наявність вини в дорожньо-транспортній пригоді обох її учасників, а
також проаналізувавши показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд
обґрунтовано дійшов висновку про наявність
вини в дорожньо-транспортній пригоді обох водіїв і, давши оцінку характеру
та ступеню порушень, встановив розмір вини кожного з учасників ДТП по 50%..

Вказаний
висновок суду відповідає обставинам справи і не спростовується доводами
апеляційної скарги ТОВ «Сузір»я» про відсутність вини в діях водія автомобіля ЗИЛ, ОСОБА_2

У зв»язку з чим апеляційна скарга ТОВ «Сузір»я» підлягає
відхиленню.

Відповідно до ст.ст. 10, ч. 1 ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу
на підставі доказів сторін.

Сторони мають рівні права щодо надання доказів.

Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Водій автомобілю ЗИЛ ОСОБА_2 в суді першої та
апеляційної інстанцій пояснював, що в результаті ДТП, автомобіль правою
стороною вдарився в перешкоду, а лівою -
в машину ГАЗ.

Проти даних обставин сторони не заперечували.

Заявляючи вимоги
про відшкодування матеріальної шкоди, якої зазнав автомобіль ЗИЛ в результаті
вказаних вище ударів, позивач ТОВ «Сузір»я» посилався на висновок спеціаліста
автотоварознавчого дослідження від 30.03.2006
p., як на доказ, підтверджуючий її розмір.

Відповідач
ОСОБА_1 заперечував проти розміру матеріальної шкоди в сумі 36958 грн, визначеному
у висновку спеціаліста авто товарознавчого дослідження і вважав його
меншим,відповідач та його представник зазначали, що у висновку авто
товарознавчого дослідження зазначено про ремонт та заміну вузлів та агрегатів
автомобілю ЗИЛ, які не
могли бути пошкодженні, Зокрема не могли бути пошкоджені полуось заднього мосту,
ліва фара, обивка
кабини. Деякі позиції враховувались двічі в першому , а потім в
третьому розділі висновку.

Проте будь-яких
доказів на підтвердження своїх заперечень, відповідно до вказаних вище норм
ЦПК, судові не надав.

З метою сприяння
наданню доказів, згідно з ч. 4
ст. 10 ЦПК
України, судом було роз»яснено відповідачу право на витребування додаткових
доказів відносно розміру матеріальної шкоди, шляхом проведення
автотоварознавчої експертизи.

Проте ОСОБА_1
відмовився від проведення такої експертизи, про що зазначав в апеляційній
скарзі і в своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції.

З метою повного
та всебічного дослідження обставин справи, перевірки заперечень відповідача,
щодо розміру матеріальної шкоди, судом апеляційної інстанції опитаний експерт
Галенко А.В., який проводив автотоварознавче дослідження.

Попереджений про
кримінальну відповідальність у разі надання неправдивих показань та висновків,
експерт підтримав даний ним раніше висновок авто товарознавчого дослідження,
надавши до матеріалів справи фототаблицю пошкоджень автомобілю ЗИЛ

Експерт пояснив,
що автомобіль ЗИЛ відноситься
до автомобілів жорсткої конструкції, оскільки всі вузли та агрегати розташовані
на рамі автомобілю.

Виходячи з
деформації рами від ударів, що відображено на фото № 40 фототаблиці мали
місце пошкодження, які безпосередньо не перебували в зоні ударів. Крім того при
огляді виявлені скриті пошкодження від ударів автомобілю, яких візуально не
було видно.

Обивка кабини порушена( зігнута) за рахунок деформації від удару
самої кабини і не підлягає поновленню. В результаті деформації кабіни
пошкоджене вітрове скло. Всі пошкодження автомобілю відображені на фото
таблиці, зокрема на фото ,
25-27,34,35, 36, 47. Вони могли утворитися від ударів, які зазнав автомобіль.

Крім того
експерт пояснив, що в автотоварознавчому висновку( кошторисі) не міститься
двічі врахованих позицій, як зазначає відповідач та його представник.

Розрахунок вартості поновлюючого ремонту
складається з декількох етапів: розрахунку вартості заміни, розрахунку вартості
збірки-розбірки, розрахунку вартості окраски, вартості ремонтних робіт. Для того,
щоб зняти пошкоджений вузол чи агрегат, необхідно розібрати деталь, яка
перебуває поряд з даним вузлом чи агрегатом.

Проаналізувавши
показання експерту , висновок
автотоварознавчого дослідження, суд не вбачає підстав піддавати дані докази
сумніву.

Відповідачем не
надано переконливих доказів на спростування вказаного вище авто товарознавчого
дослідження та показань експерта, опитаного судом ..

Відповідачем
також не надано переконливих доказів, що зазначені пошкодження автомобілю
утворились не в результаті вказаної вище дорожньо-транспотної пригоди, яка мала
місце 24.01.2006 року.

Прийшовши до висновку, що вина обох учасників ДТП складає по 50%, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача лише 50% від загально
розміру пошкоджень автомобілю- 18
479 грн.02 коп.

Доводи апеляційної
скарги про те, що з нього слід було стягнути 50% від 18479
грн. ( тобто 25%) , а остаточну суму
слід було стягнути з водія автомобілю ЗИЛ
-ОСОБА_2 не грунтуються на законі.

У зв"язку з
наведеним апеляційний суд вважає, що висновки суду не спростовуються доводами
скарги і апеляційна скарга ОСОБА_1 також підлягає відхиленню.

ОСОБА_1 не
звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю
вказаною вище дорожньо-транспортною пригодою. Проте він не позбавлений
можливості звернутися з таким позовом.

Рішення суду
відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства: ст.. 1187,1188, 10,11, 57-61,
208,209, 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, в межах
доводів апеляційної скарги, немає.

Керуючись ст..ст.307,308,
313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення
Авдієвського міського суду від 26
жовтня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України безпосередньо,
протягом двох місяців з дня її проголошення.