Справа №
Категорія - 21                                                           Доповідач
УХВАЛА

іменем     України

25 січня 2007
року

Апеляційний суд Донецької області в
складі: Головуючого Гурової О.М. суддів
Шевченко В.Ю., Могутової Н.Г. при секретарі Скосар Т.В. з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за апеляційною скаргою представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м.Донецька від 13 листопада 2006р. за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в Кіровському районі
м.Донецька про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Апеляційного
суду Донецької області надійшла апеляційна скарга від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м.Донецька від 13 листопада 2006р., яким було відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ушкодження здоров"я на виробництві.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Зокрема,
суд не прийняв до уваги, що на момент прийняття Закону України "Про
охорону праці" ОСОБА_1 мав статус особи, постраждалої при виконанні
трудових обов"язків. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло
ще з 1993р. Тому, у відповідності до п.3 Прикінцевих положень Закону України
„Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09:1999р., його позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди з Відділення виконавчої дирекції ФССНВП є обґрунтованими.

Представник позивача в засіданні апеляційного суду підтримав доводи
апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду, задовольнивши заявлені
позовні вимоги.

Представник
відповідача в засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити
рішення суду без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, виходив з того, що
11 грудня 1989р. з
позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого висновком
МСЕК від 13 серпня
1990р.   йому було встановлено 60%

втрати професійної працездатності з подальшим
переоглядом. Висновком МСЕК від 20.01.2000р. втрата професійної працездатності
позивачу у зв"язку з трудовим каліцтвом 1989р. встановлена у розмірі 25% безстроково.
Оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у ОСОБА_1 у 1989р., а
діючим законодавством України вперше право на відшкодування моральної шкоди
було передбачено Законом України "Про охорону праці", який набрав
чинності в 1992р., суд дійшов до висновку, що підстав для задоволення позовних
вимог не має.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до
п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.08.1995р. №4, роз"яснено,
що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими
актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі
з"ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими
нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування
моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності
законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в
цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно п.13 Закону
України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999р., який набрав чинності з 01.04.2001р., страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього
Закону, з настанням яких виникає право застрахованої
особи на отримання матеріального забезпечення таабо соціальних послуг.

Встановлено, що
нещасний випадок на виробництві ,
внаслідок якого позивач отримав травму,
стався 11 грудня 1989р., що підтверджується
актом по формі Н-1 за №НОМЕР_1 Висновком МСЕК від 13
серпня 1990р. позивачу було встановлено 60% втрати професійної працездатності з подальшим
переоглядом. Висновком МСЕК від 20.01.2000р. втрата професійної працездатності
позивачу у зв"язку з трудовим каліцтвом 1989р. встановлена у розмірі 25% безстроково.

В заявленому
позові ОСОБА_1 ставить питання про стягнення моральної шкоди з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України в Кіровському районі м.Донецька
на підставі Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Наведені
фактичні дані свідчать про те, що питання відшкодування моральної шкоди на
момент страхового випадку не були врегульовані законодавством, діючим на той
період. Страховий випадок, який би давав право позивачу на відшкодування моральної шкоди, стався з позивачем до набрання
чинності вказаним Законом, тобто до 01 квітня 2001р., а
тому норми цього Закону на спірні правовідносини не поширюються і у ОСОБА_1 не
виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Фонду
соціального страхування.

Суд першої інстанції повно, всебічно
та правильно встановив обставини справи і відповідні їм
правовідносини, з"ясував доводи і заперечення сторін, встановленим обставинам та доказам дав належну оцінку та
дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при
розгляді справи допущено порушення норм
матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст.309-311 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,ст.315 ЦПК України,  апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2,
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Донецька від 13 листопада 2006р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.