УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року січня місяця 23 дня колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у
складі:

головуючого судді                                             Новікова Р.В.,

суддів:                                                              Берещанської І.І., Сокола B.C.

при секретарі:                                                УрденкоГ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного
суду міста Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 27 жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

15 березня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним
позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 15 лютого 2005 року у судовому засіданні
по справі за його позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_2, як представник ОСОБА_3, в
своєму письмовому поясненні і демонстрацією
в залі суду документу, використав
(розповсюдив) інформацію про судимість позивача з терміном позбавлення волі, тобто стосовно
особистого життя позивача. Своїми діями відповідач порушив існуючі в демократичній і правовій державі закони, а саме:
ст. 32 Конституції України, ст. 23 ЗУ
„Про інформацію", п. 1,2,3 ст. 301, п.1 ст. 302 ЦК України, ст. 7 ЗУ „Про адвокатуру". Вказані
порушення призвели до приниження його
честі і гідності, завдали позивачу моральну шкоду в розмірі 5000 грн., які він просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Центрального районного суду
міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2006 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю.

Справа № 22-ц-768/2007 р.                                        Головуючий суду першої інстанції

Гулевич Ю.Г.

Доповідач
Сокол B.C.

2

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду та ухвалення по справі нового рішення про
задоволення його позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того,
що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права,
вказується, що судом неправильно застосована ст. 302 ЦК України, а саме не прийнято до уваги, що збирання,
зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної
особи без її згоди не допускаються. Також вказує, що суд допустився
процесуальної помилки, відмовивши в клопотанні про виклик у судове засідання
свідків по справі.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку відхилити апеляційну скаргу
з наступних підстав.

Суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в
позові суд вказав, що відповідач виконував в судовому засіданні функції
представника за дорученням, являвся противною позивачу стороною, його дії
зводилось до виконання передбачених законом процесуальних прав, а не до
розповсюдження недостовірної інформації, яка принизила честь і гідність
позивача чи до використання і поширення інформації стосовно судимості позивача,
який вважає дану інформацію конфіденційною. З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується і, крім того зазначає, що правовідносини
між сторонами, які регулювались би ст.ст. 23, 302 ЦК України, відсутні.

Щодо доводу
апеляційної скарги в частині неправомірної відмови судом в допиті свідків і як
наслідок винесення рішення з порушенням ст. 213 ЦПК України, то колегія
зазначає таке.

Матеріали справи
вказують, що позивач дійсно заявив клопотання про допит свідків (а.с. 75), але
не вказав ні їх прізвищ,  ні місце
проживання (роботи), ні обставин, які свідки могли б підтвердити, тобто
клопотання було заявлене з порушенням вимог ст. 136 ЦПК України. При таких
обставинах суд правомірно відмовив в задоволенні клопотання і роз"яснив
позивачу порядок виклику до суду свідків. Колегія вважає, що, роз'яснивши
сторонам їх права і обов'язки, і додатково роз'яснивши порядок допиту свідків,
відмова судом в заявленому клопотанні ніяким чином не зменшила об"єм
процесуальних прав позивача.

Інших порушень
норм матеріального і процесуального права, які
відповідно до ч. З ст. 303
ЦПК України були б підставою для

3

скасування рішення суду першої інстанції,
колегія при перегляді справи не встановила.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може звільнити її від
сплати судових витрат. Матеріали справи
вказують, що позивач являється інвалідом 2 групи, непрацездатним, пенсіонером, тому колегія суддів вважає за
можливе звільнити ОСОБА_1 від оплати судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення як при подачі
позову до суду, так і при подачі апеляційної скарги.

На підставі вказаного і керуючись статтями 303, 307, 308,
313, 314,
315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Центрального районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2006 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 від оплати судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення за подачу позову і апеляційної скарги
до суду.                                                                                        Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.