Справа № 2-67/07/12
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„25" січня 2007 р.                                          Київський
районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого - суді Садовського
К.С., при секретарі - Калініченко
Т.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2004 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідача завдані їй збитки в
розмірі еквівалентному 200
доларам США за невиконання
угоди про спільну діяльність НОМЕР_1
від 11.02.2004 р. Також
просила стягнути з відповідача завдані їй збитки в розмірі еквівалентному 500 доларів США, за невиконання
угоди про спільну діяльність НОМЕР_2 від 11.02.2004 p., а також пеню у
розмірі 5 % від цієї
суми за кожен день прострочення виконання. Крім того, просила стягнути з
відповідача на її користь на виконання зобов'язання по погашенню компенсації
заборгованості по комунальним платежам від 11.02.2004 p., завдані їй збитки у розмірі еквівалентному 534 доларам США. Свої вимоги вона
обґрунтовувала тим, що свої зобов'язання за угодою НОМЕР_1 по звільненню
квартири АДРЕСА_1 вона
виконала, але ОСОБА_4 з нею повністю не розрахувався і залишився їй винним
еквівалент 200 доларів США. Угоду НОМЕР_2, відповідно до
якої вона взяла на себе обов'язок виписати з вищезазначеної квартири гр.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вона виконати не змогла з вини ОСОБА_4, оскільки, на її
думку, він навмисно не видав їй довіреність на право вчинити ці дії, а грошову
суму в 500 доларів США до сих пір їх не
виплатив. Також вважає, що ОСОБА_4 безпідставно залишив у себе суму у розмірі 534 долара США, що залишилась
після погашення заборгованості по комунальним платежам.

В грудні 2004 року
позивач ОСОБА_1 та співпозивач ОСОБА_2 подали до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 нову редакцію
позовної заяви /а.с. 35-36/
в якій змінили підставу та предмет позову. Відповідно до цієї позовної
заяви позивачі просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири,
укладеного 10.02.2004 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відносно квартири АДРЕСА_1 в частиш, що
відноситься до 74/100 частин
спірної квартири, що належали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та повернути сторони в первісне
становище.

В обгрунтування своїх вимог позивачі вказують, що в грудні 2003 року між ними та
відповідачем ОСОБА_3 в усній формі був укладений договір займу в сумі 23000 доларів США. В якості
забезпечення виконання зобов'язання по поверненню грошей передбачалось
укладення договору застави 74/100
частин спірної квартири, які належали на праві власності позивачам.
Оскільки вони мали намір в подальшому продати належну їм частину спірної
квартиру, а договір застави не давав би їм права розпорядитись заставленим
майном, вони 13.12.2003 року уклали із ОСОБА_3 договір дарування 74/100 частин
спірної квартири, яку в подальшому ОСОБА_3 продав ОСОБА_4. Позивачі вважають,
що укладений із ОСОБА_3 договір дарування є удаваною угодою, яка приховує
договір застави, що тягне за собою недійсність договору купівлі-продажу укладеного
10.02.2004 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Крім того, вказують, що ОСОБА_4. було
відомо про те, що договір дарування був укладений з метою скрити договір
застави, у зв'язку із чим він є недобросовісним набувачем.

В судовому засіданні ОСОБА_2 і представник позивача
ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснивши, що письмових
доказів договору займу грошей у ОСОБА_3 не має. Доказами своїх вимог вважають
листування між ОСОБА_3 та позивачами, посилались на показання свідка ОСОБА_9 та угоди НОМЕР_1 і НОМЕР_2 від 11.02.2004 р.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання з'явився, проти задоволення позову
заперечував, пояснивши, що всі заяви позивачів побудовані на припущеннях і не
відповідають дійсності. В спірну квартиру його привів агент по нерухомості.
ОСОБА_1, які знаходились в квартирі, пояснювали, що

фактично власником квартири є ОСОБА_3 Цей факт він перевірив, оглянувши
документи на квартиру і отримавши консультацію у
нотаріуса. З'ясувалось, що ОСОБА_3 не зможе своєчасно звільнити спірну квартиру, так як з його згоди там проживали
ОСОБА_1. Злотін продав йому спірну квартиру, залишивши питання про звільнення спірної квартири на його розсуд. Йому не
було відомо, що фактично ОСОБА_1 уклали договір
застави на 74/100 частин спірної квартири. ОСОБА_1х
він сприймав як посередників по продажу спірної квартири.

06 листопада 2006 року відповідач ОСОБА_4, подав
заяву про закінчення справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
хоча повідомлявся судом за останнім відоммим його
місцем проживання. Згідно відмітки КЖЕП-121 Комінтернівського району м.Харкова ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, оскільки
виписаний 18.08.2004 р. у зв'язку із виїздом на ПМЖ в Германію
/ах. 716/.

Тертя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце
судового засідання повідомлялась належним чином, просила розглядати справу у її
відсутність/а.с. 142/.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка,
дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню
не піддягають з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на житло
від 09.12.1993
року 74/100 частин квартири АДРЕСА_1 належали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а. с. 27/.

13 грудня 2003 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали із
ОСОБА_3 договір дарування належної їм 74/100 частин вищевказаної спірної квартири, який був
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 за р.НОМЕР_3 /а.с. 28/.

На підставі нотаріально-посвідченого договору
купівлі-продажу частини квартири ОСОБА_3 був власником
26/100
частин в квартирі АДРЕСА_1 /а.с. 29/.

10 лютого 2004 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4.
належну йому квартиру АДРЕСА_1, що вбачається з нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу квартири /а.с. 80/. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за
ОСОБА_4 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.02.2004 року /а.с. 81/.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 375 ЦК України (редакція 1963 р.) передбачає, що договір позики на суму понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 и 2 ст. 13 Закону України „Про заставу" № 2654-ХІІ від 02.10.1992 p., з послідуючими змінами та
доповненнями, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно ... договір застави повинен бути нотаріально посвідчений
на підставі відповідних правоустановчих документів.

Згідно ст. 14 цього Закону недотримання вимог щодо
форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за
собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством
України.

Таким чином, договори „позики" і
„застави", на які в своєму позові посилаються ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не можуть вважатися укладеними у зв'язку з недодержанням
встановленої законом письмової та нотаріальної форми.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 3 своєї постанові №3 від 28 квітня 1978 року „Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними", з послідуючими змінами та доповненнями, та
передбачено ст. 46 ЦК України, недотримання
передбаченої законом письмової форми угоди виключає можливість
доказування сторонами наявності угоди показаннями свідків, істотні умови такої угоди не можуть бути встановлені на
підставі цих показань (п. 16).

З огляду на ці положення посилання
позивачів на показання свідка ОСОБА_9 як на підтвердження
своїх вимог є безпідставними.

Також суд вважає необгрунтованими
посилання позивачів на угоди НОМЕР_1 і НОМЕР_2 від 11.02.2004 р. та на зобов'язання ОСОБА_4 по
погашенню і компенсації заборгованості по комунальним платежам /а.с. 5-7, 8-9, 10/, як на докази
існування договорів позики та застави, оскільки в цих документах не міститься відомостей щодо укладення цих договорів, а
навпаки позивачі визнають за ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру.

Також необхідно врахувати, що позивачі не ставлять
питання про визнання договору дарування 74/100 частин спірної квартири недійсним,
хоча вважають що це удавана угода.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.2 цієї статті
передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При такому положенні суд вважає, що позивачами не
надано належних доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, у зв'язку із
чим їх позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 46, 375 ЦК України (редакція 1963р.), ст.. 13 Закону України „Про заставу" № 2654-ХІІ від 02.10.1992 p., з послідуючими змінами та доповненнями,
суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору частково недійсним -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
Харківської області через районний суд шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги
на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження рішення, з подачею І копії до апеляційного суду.

суддя

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2007 р. СУДДЯ