Справа № 22-143 2007р.                               Головуючий у першій інстанції Охременко В.А.
Категорія   11,15                                        Доповідач Черниш Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 лютого 2007року                Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного

суду Кіровоградської області в складі:

головуючого -
судді  Кривохижі В.І., суддів  Черниш
Т.В.,

Чорнобривець
О.С., при секретарі
Тітенко Л.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоукраїнської міської ради про визнання договору
оренди недійсним за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на
рішення Новоукраїнського районного суду від 19 вересня 2006 року,

встановила:

23 лютого 2006 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, мотивуючи
позовні вимоги тим, що 26 березня 2002 року
з відповідачем уклав договір оренди земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, однак цей договір в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» не містить всіх необхідних умов, зокрема, щодо відповідальності
орендодавця, умов та строків передачі земельної
ділянки орендарю. Крім того, договором не передбачено розмір погодженої між сторонами орендної плати, в результаті чого міська
рада виставляє для сплати за користування земельною ділянкою
рахунки, визначаючи розмір орендної плати як для комерційного використання, без
урахування того, що земля використовується не лише для обслуговування бару, як зазначено в договорі, а і житлового приміщення, в
якому він, позивач, проживає. Посилаючись на
такі обставини, просив визнати зазначений договір оренди недійсним
на підставі Закону «Про оренду землі».

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 19 вересня 2006 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, діючи в межах визначених відповідною довіреністю повноважень, ставила питання про
скасування рішення суду з мотивів порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначала, зокрема, що суд помилково зробив висновок про пропущення позивачем строку позовної
давності, не притягнув до участі в справі
нотаріуса, який посвідчував договір, що є підставою для повернення
справи на новий розгляд.

Позивач та його представник в судове засідання суду апеляційної інстанції
не з»явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, дослідивши
матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача,
який доводи апеляційної скарги заперечував, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

2

Порядок набуття, реалізації і припинення права на оренду
земельної ділянки та укладення договорів оренди
врегульований Законом України «Про оренду землі». Частиною другою ст. 14 Закону в редакції, що була чинною на час укладення
договору між сторонами, визначені істотні
умови договору оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди однієї з таких істотних умов та порушення вимог ст.ст. 4,
5,6, 7,9, 13, 15 Закону є підставою для відмови у державній реєстрації
договору, а також для визнання його недійсним відповідно до законів України (ч.З ст. 14
Закону).

Встановлено, що 26 березня 2002 року між сторонами було укладено договір
оренди землі, за умовами якого Новоукраїнська міська рада надала ОСОБА_1
земельну ділянку площею 0,0526 га в оренду строком на три роки для обслуговування бару.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що договір за
змістом не відповідає вимогам Закону,
оскільки в ньому не визначена відповідальність орендодавця, не зазначені умови і строки передачі земельної ділянки
орендарю та повні дані про орендну плату із
зазначенням її розміру, індексації. Однак доказів того, що відсутність в договорі таких умов призвело до порушення
прав чи законних інтересів позивача як орендаря, останній не
надав. Не містять їх і матеріали справи. При розгляді справи в суді першої інстанції представник позивача не заперечувала, що
такі недоліки договору, відсутність, зокрема, акту прийому-передачі
земельної ділянки не перешкоджала ОСОБА_1
користуватись нею. Не погоджуючись з визначеною угодою умовою щодо орендної плати, позивач, який підписав
договір і фактично визнав його умови,
не ставив перед міською радою питання про іх зміну чи про розірвання договору, як передбачено змістом договору. Як пояснив представник
міської ради, позивач, систематично порушуючи умови щодо внесення
орендної плати, продовжує використовувати
земельну ділянку для обслуговування бару до цього часу, хоч дія договору закінчилась 26 березня 2005 року;
сплачував орендну плату в основному лише за виконавчими написами, на неодноразові, починаючи з червня 2002 року,
попередження щодо внесення орендної плати, не реагував.

За таких обставин підстави для визнання укладеного між сторонами договору
оренди земельної ділянки недійсним з мотивів, на які посилався позивач,
відсутні, тому суд правильно вирішив спір по суті.

Виходячи з встановлених обставин справи та беручи до уваги, що ОСОБА_1 пред»явив позов в лютому 2006 року, висновок суду про те,
що позивачем пропущено строк позовної давності , не суперечить положенням глави
19 ЦК України.
Поважних причин пропущення вказаного строку
судом не встановлено.

Враховуючи наведене, посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не пропустив строку позовної давності, не можна визнати
обгрунтованими. Крім того, як вбачається зі змісту рішення, суд відмовив в
позові за необґрунтованістю позовних вимог, а не за спливом
позовної давності.

Не грунтуються на законі і твердження апеляційної скарги про те, що не залучення до участі у справі нотаріуса, який посвідчував
договір оренди земельної ділянки, є істотним процесуальним
порушенням і підставою для направлення справи на новий розгляд, оскільки питання щодо нотаріального посвідчення договору не
було предметом спору.

з

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують
правильного по суті і справедливого рішення
суду першої інстанції, підстави для його скасування колегія суддів
не вбачає, а тому,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:                                Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня
2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.