Справа №
19 січня 2007 року Жовтневий районний суд міста Харкова у складі: головуючого - судді Камишевої Л.М., при секретарях
- Шаховій В.В., Ліннік В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на квартиру та майно в порядку спадкування за
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання
договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на квартиру та
майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її рідна тітка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в АДРЕСА_1. Вона була одинокою пенсіонеркою. ОСОБА_2, як робітник територіального центру
соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян Жовтневого району м. Харкова, протягом 2005 року та по день смерті надавала їй відповідні послуги.
ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_4
та ОСОБА_2 був укладений договір довічного
утримання. Через десять днів після укладення договору  ОСОБА_4 померла. Позивачка
вважає, що ОСОБА_2 шляхом омани уклала договір довічного утримання з ОСОБА_4, а тому просить визнати
його недійсним, а також визнати за нею ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування за законом на спірну квартиру та майно, які належали спадкодавцю
У судовому
засіданні позивачка та її представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги, та
зазначили, що ОСОБА_4 була одинокою пенсіонеркою. Вона тобто ОСОБА_1, часто приїздила до неї та допомагала по домашньому господарству, міняла електричні лампочки, лагодила замки,
якщо вони ламалися, привозила продукти харчування тощо.
її тітка рідко зверталая до лікарів та говорила, щоб
не турбувалися за її стан здоров'я. їй було відомо, що до ОСОБА_4 ходить соціальний робітник, але вони ніколи не зустрічалися. Про день смерті тітки
стало відомо 17 грудня 2005 року зі слів сусідів. В травні 2006 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини, але згодом їй
стало відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали договір довічного утримання.
Як зазначили позивачка та її
представник омана зі сторони ОСОБА_2 полягала у тому, що при укладенні договору
не було висновків лікарів про стан здоров'я
ОСОБА_4; вважають, що ОСОБА_2 не мала права укладати договір, оскільки
була соціальним робітником; ОСОБА_2 пояснювала сусідам, що вона є
племінницею ОСОБА_4. У самої ж ОСОБА_1 в той час була хвора мати, а тому часу
на догляд за ОСОБА_4 не доставало. Крім того, позивач та її представник просили
визнати договір довічного утримання недійсним, оскільки відповідно до діючого
законодавства приватний нотаріус не мав права посвідчувати такий договір, а
також при посвідченні договору нотаріусом не було витребувано довідки про стан
У судовому
засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти
позову заперечували та зазначили , що відповідачка знайома з ОСОБА_4 з
листопада 2001 року, тобто після часу звернення
ОСОБА_4 до Жовтневого районного територіального цкентру з заявою про
закріплення за нею працівника центру для надання сторонньої допомоги як
самітній людині-пенсіонеру, котра не має близьких родичів, які могли б
проводити за нею догляд. ОСОБА_2 була призначена в якості соціального
працівника. Вона відвідувала ОСОБА_4 на дому,
допомогали по господарству, виконувала замовлення на
придбання продуктів харчування та ліків, сплачувала комунальні послуги, разом проводили бесіди. Але згодом вона стала
приділяти увагу ОСОБА_4 як близькій людині, при
цьому будь-яких розмов відповідно до майна не
виникало. ОСОБА_4 до пенсії все життя працювала вчителькою, а тому вони довго з нею спілкувалися, ОСОБА_4 ділилася
своїм досвідом, розповідала про своє життя. Протягом останніх років ОСОБА_4 відносилася до неї як до своєї рідної та зазначала, що
вона хоч і має родичів, але вона їм не потрібна і її ніхто не
відвідував. Відносно підопічної ОСОБА_4 вона вела
щоденник, як соціальний робітник, про виконані роботи, і в цьому щоденнику ОСОБА_4 записувала своє відношення до неї, до
їх дружніх стосунків та про своє рішення звернутися
до нотаріуса відносно розпорядження належним їй майном.
Вона - ОСОБА_2, разом зі своїм чоловіком полагодили в квартирі сантехніку, поставили газову колонку для підігріву води. Під час
укладення договору довічного утримання нотаріус
з'ясовував чи є родичі, які проживають в місті Харкові, на що ОСОБА_4
відповіла, що не має. Вона виконала волю ОСОБА_4
відносно місця її поховання, при цьому на церемонії поховання були присутні
учителі зі школи , де тривалий час працювала ОСОБА_4.
Третя особа-приватний нотаріус
ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що він діяв відповідно до норм діючого
законодавства стосовно нотаріату. Він посвідчував договір довічного утримання
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, при цьому впевнився в дієздатності ОСОБА_4, роз'яснив положення договору довічного утримання.
Відповідно до Указу Президента України „Про врегулювання діяльності нотаріату в
Україні" від 23.08.1998 року № 932/98 приватні нотаріуси мають право
посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні
дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі
свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна. Приватний нотаріус має печатку із
зображенням Державного Герба України, зазначенням посади, прізвища, імені та по
батькові, а також нотаріального округу.
Суд, заслухавши пояснення сторін та
їх представників, третю особу - приватного нотаріуса, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом
встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1999 року , реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на квартируАДРЕСА_1
належало ОСОБА_4 /а.с.37/. Зазначена квартира 2-х кімнатна, ізольована, загальною площею 42,8 кв.м, житловою площею -
довідки КП „ХарківмісьБТІ" від 22.05.2006 року що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання,
посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_3 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, НОМЕР_2/а.с.17/.
Відповідно до договору довічного
утримання, посвідченого ІНФОРМАЦІЯ_3 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3,
ОСОБА_4 передала у власність на умовах довічного утримання ОСОБА_2 квартиру
Зазначена квартира станом на 12 год 19 хв. 47 сек ІНФОРМАЦІЯ_3 під забороною
не перебувала /а.с.41/.
З грудня 2005 року ОСОБА_4 померла /копія свідоцтва про
З травня 2006 року ОСОБА_1 до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4 по праву представлення на долю свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька
Від долі у спадщині по закону по
праву представлення після смерті ОСОБА_4 звернулися до нотаріальних
контор у встановлений законом строк з заявами про відмову від
спадщини на користь ОСОБА_1 - спадкоємці ОСОБА_8, ОСОБА_9 /а.с.11/ , ОСОБА_10.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
зазначив, що позивачка є його рідною сестрою. Вважає, що ОСОБА_2 не повинна була укладати договір довічного утримання, оскільки вона була соціальним робітником, а відповідно
і добросовісно виконувати покладені обов'язки. Про
смерть тітки ОСОБА_4 стало відомо у лютому 2006 року. В квітні 2006 року ОСОБА_2 при зустрічі з ним повідомила, що квартира
належить їй на підставі договору довічного утримання. Він також звертався до нотаріальної контори про прийняття
спадщини, від якої 3 травня 2006 року відмовився. Крім того, він був
за місцем проживання у ОСОБА_4 у вересні 2005 року; стан здоров'я тітки був
задовільний, вона сама пересувалася по квартирі. Про укладення будь-яких
договорів не попереджала. У 2002 році він мав намір перевезти тітку до своєї родини, але
ОСОБА_4 відмовилась та сказала, що у
неї є соціальний робітник, про яку вона казала як про гару людину.
ОСОБА_11 пояснила, що вона раніше була ученицею ОСОБА_4, а згодом стала
приходила до ОСОБА_4, спілкуватися, оскільки та була освіченою та доброю людиною, завжди поздоровляла своїх колег зі
святами. Вона знала, що її обслуговує
ОСОБА_2, а про родичів ОСОБА_4 нічого не розповідала. Про хворобу ОСОБА_4 їй не
було відомо. В грудні 2005 року їй стало відомо про смерть
ОСОБА_4. Тіло померлої привозили до школи, в
якій все життя працювала ОСОБА_4, де усі мали можливість вшанувати
ОСОБА_12, сусідка ОСОБА_4 зазначила, що
продукти харчування та приготовлені страви приносили ОСОБА_4 сусіди. В день похорон вона перебувала в лікарні. ОСОБА_1 часто
приходила до ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 з'явилася в за місцем колишнього проживання ОСОБА_4 у березні 2006 року.
Свідок ОСОБА_13, що також була
сусідкою ОСОБА_4, пояснила про те, що вона приносила їду ОСОБА_4, консервацію,
тощо...   ОСОБА_2 вона вважала племінницею померлої. До ОСОБА_4 приходили її колишні
учні, приїзджала племінниця із Москви.
ОСОБА_14 пояснила, що ОСОБА_1 часто влітку провідувала ОСОБА_4, привозила
огородину. Зі слів ОСОБА_4 відомо про її намір віддати
квартиру племінникам. ОСОБА_2 вона ніколи не бачила. Скарг на стан
здоров'я ОСОБА_4 не висловлювала.
Свідок ОСОБА_15 пояснила, що
оглядала хвору 1 грудня 2005 року. На день огдяду встановила отьочність,
розпад молочної залози /була гнилосна рана/, виявОСОБА_2 сердечно-судинна недостатність. На її пропозицію про лікування
в медичному закладі, ОСОБА_4 відмовилася від госпіталізації.    Хвора була доглянута, чиста, відповідала на запитання, ознак насилля не було.
Врятувати хвору було не можливо, а оскільки мало місце онкологічне захворювання
їй було запропоновано прийом
обезболювальних препаратів , але і від цієї пропозиції ОСОБА_4
ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 він був черговим лікарем та видавав довідку про
смерть ОСОБА_4. Він оглядав труп та видав довідку про
смерть ОСОБА_2, яка надавала свій паспорт та амбулаторну картку ОСОБА_4. Ознак насильницької смерті не було.
Перед укладанням договору довічного
утримання ОСОБА_4 звернулася до Територіального
центру Жовтневого району з заявою про відмову від послуг
соціальних працівників і знялася з обліку.
Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона /відчужував/ передає другій стороні /набувачеві/
у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та
/або/ доглядом довічно.
Судом досліджувався
щоденники соціального працівника ОСОБА_2, в яких мають місце записи , а також підпис ОСОБА_4. Про те, що підпис належить ОСОБА_4, сторони у судовому засіданні не
заперечували. На протязі усього часу з 2001 року по
2005 рік ОСОБА_4 з повагою та подякою відносилася до ОСОБА_2, як до працівника
так і як до людини, висловлювала поздоровлення зі
святами як самій ОСОБА_2, так і членам її родини. Зроблені записи у щоденниках мають роздуми над життєвими ситуаціями
, становищем у державі, у світі. На прикінці життя ОСОБА_4
зазначала про ОСОБА_2 як про
свою рідну людину, а саме:
у записі від 18.11.2005 року вона зазначила „ОСОБА_2-как родная сестричка";
із запису від 23.11.2005 року вбачається, що „ОСОБА_2 уладила дела с юристом. Я согласна". В цей день було
укладено договір про довічне утримання ОСОБА_4;
останній запис від 30.11.2005 року такого змісту : „Я очень плохо себя чувствую.
Спасибо ОСОБА_2 за все".
Записи у щоденниках свідчать про добру волю ОСОБА_4 на укладення договору довічного утримання та спростовують доводи позивачки та її представника
про те, що договір довічного утримання був укладений шляхом омани.
суд вважає, що підстав для визнання договору довічного утримання недійсним у
зв'язку з введенням ОСОБА_4 в оману , не має. Відповідно до Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року з наступними змінами та доповненнями „Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними" такі вимоги можуть
бути задоволені при доведеності фактів обману. Під обманом слід
розуміти умисне ведення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей,
що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення для угоди, що укладається.
відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному
правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлюється Законом України „Про нотаріат" від 2 вересня 1993 року № 3425-ХП. Перелік видів нотаріальних дій, що вчинюються
приватними нотаріусами, окреслений статтями 34 , 36 цього Закону. При цьому , відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України „Про нотаріат" приватний нотаріус вчинює нотаріальні дії,
передбачені ст. 34 цього Закону, за винятком посвідчення договорів довічного
Відповідно до сь. 7 Закону України „Про нотаріат" нотаріуси у своїй
діяльності керуються законами України, простановами Верховної Ради України,
указами та розпорядженнями Президента України та інше.
Відповідно до Указу Президента України
„Про врегулювання діяльності нотаріату" від 23 серпня 1998 року приватні нотаріуси отримали
право посвідчувати права, а також факти, що мають
юридичне значення, та інші нотаріальні дії, які вчиняються державними
нотаріусам, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та
вжиття заходів до охорони спадкового майна.
„Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, вчинення нотаріальних дій щодо посвідчень договорів довічного утримання приватним
нотаріусам не заборонено.
Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. Відповідно до ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої
влади в Україні є парламент - Верховна Рада. До повноважень Верховної Ради відповідно до п. З ч. 1 ст. 85 Конституції України належить прийняття
У встановленому законодавством
України порядку зміни до Закону України „Про
нотаріат" від 2 вересня 1993 року № 3425-ХП не внесені; перелік видів нотаріальних дій, що вчинюються приватними нотаріусами,
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року з наступними змінами та доповненнями „Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними" при вирішенні питання про визнання угоди
недійсною необхідно враховувати , що у разі посвідчення угоди не тим
органом або службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних
функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої форми.
ст. 220 ЦК України у разі недодержання
сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемний.
ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.
Позивачкою надані докази того, що
вона є племінницею спадкодавця ОСОБА_4. В 6-місячний строк вона
звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Спадкоємцями першої черги за законом
Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так
Відповідно до ч. З ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала б за законом їхнім
матері, батькові /сестрі, братові спадкодавця/, якби вони були живими на час
ОСОБА_1 є відповідно до Закону спадкоємицею, спадщину прийняла у встановлений строк, суд вважає за необхідне визнати за
нею право власності на квартиру АДРЕСА_1. Позивачкою не надано доказів
наявності іншого майна, на яке вона просила визнати право власності в порядку спадкування за законом по праву
представлення, у зв'язку з чим суд відмовляє в
задоволенні позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 8,75,85 Конституції України, ст.ст. 220,236, 1262,1266 ЦК України,
суд
Позов задовольнити частково.
Визнати договір довічного утримання
, укладений ІНФОРМАЦІЯ_3 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_3
приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_2 , недійсним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі до Жовтневого районного суду міста Харкова заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення, а також апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.