Справа № 22-ц -7512007р.                                                                                                                          Головуючий 1
Категорія визнання наказів                                                                                                                                      доповідач - Ларенок В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого  2006
року судова колегія судової палати
з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого    -    судді
Міненкової Н.О.

суддів             -            Ларенка В.І,
Гальянової І.Г.,

при
секретарі   -             Набока О.О.

розглянувши у  відкритому  судовому
засіданні  в  м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 11 грудня
2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до закритого

акціонерного товариства
«Догмат-Україна» - про
визнання наказів недійсними, стягнення майнової та
моральної шкоди,

встановила:

16.12.2005 року року позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з
позовом до закритого акціонерного товариства
«Догмат-Україна»,- з яким перебуває в трудових відношеннях, -
про визначення наказу НОМЕР_1року та наказу НОМЕР_3року про накладення дисциплінарного стягнення
незаконними та скасувати їх, визнати незаконним
розпорядження представника відповідача про не допуск ОСОБА_1. на територію Бізнес Центра «Телесенс»,
визнати персоніфіковану посадову інструкцію від ІНФОРМАЦІЯ_1року незаконною, стягнути заборгованість по
заробітної платі в сумі 5 500 грн.,
463 грн.
затрати на лікування, 15 000 грн.
моральну шкоду, посилаючись на те, що трудову дисципліну він не порушав, інструкція змінює істотні умови праці.
Посилається на те, що ЗАТ «Догмат-Україна»
по відношенню до нього здійснювало утиск та він душевно страждав, у зв'язку з чим находився у лікарні. У зв'язку
з ситуацією що створилася він
запропонував звільнити його по ст.38 КЗпП України з виплатою пособі в розмірі 3-х
місячного заробітку, однак
відповідач відмовився від цього.

6.04.2006 року позивач звернувся до суду з додатковою
позовною заявою про визнання
наказу № НОМЕР_2року
про його звільнення за прогул незаконним,
зобов'язати відповідача змінити формулювання причин звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України (у зв»язку з порушенням відповідачем трудового законодавства), стягнути з відповідача вихідну допомогу у сумі 6
880 грн., 2
293 грн. заробітну плату за вимушений
прогул, 5 000 грн.
моральну шкоду.

При цьому посилається на те, що
звільнений з роботи він незаконно, тому, що 13.03.2006 року він не був на роботі у зв'язку з надходженням
у поліклініки.

Представник відповідача проти
позову заперечує. Пояснив, що позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул у
зв'язку з встановленням факту відсутності
позивача на роботі протягом робочого дня без поважних причин.    Позивач не
з'явився на роботу 13 березня
2006 року.
Представник відповідача зазначає
про неможливість прийняття як доказів поважності причин відсутності позивача на робочому місці -
медичних довідок, оскільки довідки
оформлені не належним чином. Накази про накладення дисциплінарних стягнень були
законні, тому, що позивач порушав трудову дисципліну. Враховуючи відсутність на
робочому місці упродовж всього дня 4 серпня 2005 року, а також відмову дати письмові пояснення, йому
наказом від НОМЕР_1року
було оголошено догану. Наказом від ІНФОРМАЦІЯ_2року йому було оголошено догану за невиконану роботу на підставі службової записки
керівника відділу. Заробітна плата позивачу виплачувалася повністю. Представник відповідача не визнавав також вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11
грудня 2006
року позов задоволено частково. Суд
зобов'язав закрите акціонерне товариство
«Догмат Україна» змінити формулювання звільнення ОСОБА_1. шляхом внесення запису в трудовій книжці ОСОБА_1. про
звільнення його на підставі
статті 38 КЗпП
України та стягнув з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 6 534 грн.24 коп.. В інший частині в позові відмовлено. Суд стягнув з відповідача в доход держави
судовий збір у сумі 65 грн.
34 коп.
та витрати на інформаційно-техничне забезпечення розгляду справи у сумі 30
грн..

Не погоджуючись із таким рішенням районного суду в
частині відмови в позові про стягнення моральної шкоди, про стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу позивач просить скасувати рішення суду в цієї частині та постановити нове, яким задовольнити його позов.
При цьому посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального
права. Суд відмовив в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди
посилаючись на норми цивільного права ( ст.23 ГК України), тоді як необхідно застосовувати
норми трудового законодавства (ст.237-1
КЗпП України). Незаконне звільнення
з роботи за прогул без поважних
причин призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків , що створило перешкоду для працевлаштування. Через неправильне формулювання причин
звільнення його з роботи за
прогул, він не мав можливість працевлаштування, не працює до теперішнього часу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові
про стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,
яким позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 11
грудня 2006
року позов ОСОБА_1..
про зобов'язання відповідача змінити
формулювання звільнення та стягнення вихідної допомоги задоволено. Суд дійшов до висновку про те, що наказ від 14.03.2006
року про звільнення ОСОБА_1. з
роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул
винесено незаконно. ОСОБА_1. знаходився на амбулаторному
прийомі у невропатолога 13.03.2006 року з 8 годин до 17-30 години, що свідчить про поважність причин відсутності
його на роботі.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони відповідають
матеріалам справі.

Ці обставини сторони не оскаржують.

При цьому суд зобов'язав відповідача змінити формулювання
звільнення ОСОБА_1. шляхом внесення запису в
трудовій книжці про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України внаслідок порушення власником
законодавства про працю, однак
не вказав частину статті. А тому необхідно вказати частину третю ст. 38
КЗпП України.

Що ж стосується того, що суд відмовив у позови про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то
судова колегія не погоджується з такими висновками
районного суду.

При цьому судова колегія виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнив позивача з роботи
незаконно за прогули без поважних причин. Неправильне формулювання причин
звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню позивача, що
підтверджується довідками підприємств. А згідно до ч.3 і 4
ст. 235 КЗпП України якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції вважав, що
позивачем не доведено, що неправильне формулювання
причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню. Однак судова колегія вважає цс
безпідставним, тому, що позивач надав суду апеляційної інстанції доказі
(довідки), які свідчать про неможливість працевлаштування позивача через
неправильне формулювання причин
звільнення його з роботи. З довідок різних організацій вбачається, що позивачу відмовлялося в прийомі на роботу у
зв'язку з тим, що він був звільнений з роботі за прогул. А тому позов
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно довідки відповідача середньомісячна заробітна
плата позивача складає 2 178 грн.
08 коп.,
а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 19
178 грн. 72 коп. - середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня
звільнення -13 березня
2006 року
по день винесення рішення судом першої інстанції.

Районний суд відмовив у позові в частини стягнення моральної шкоди керуюся ст.23 Цивільного Кодексу України. Однак у
даному випадку необхідно керуватися
нормами трудового законодавства, тому, що правовідносини між сторонами є трудові. А тому необхідно керуватися
ст.237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України вказує на те, що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

У даному випадку, у трудової книжки позивача незаконно є
запис про те, що він звільнений з роботи за
прогули. Тобто були порушені його законні права. На позивача, який характеризується тільки з
позитивної сторони, має право
на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій; -
неправомірні дії відповідача
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових усиль для організації свого життя, у тому числи
працевлаштування . Із
довідок вбачається, що позивачу було неодноразово
відмовлено в працевлаштуванні. Позивач
вважав себе приниженим честі, гідності, престижу, ділової репутації. Судова
колегія вважає, що позивачу була причинена моральна шкода.

Відповідач повинен в заподіянні
моральної шкоди позивачу.

За таких обставин, вимоги позивача щодо відшкодування
йому моральної шкоди судова колегія вважає
законними , обґрунтованими
та підлягають задоволенню. Позивач оцінює
моральну шкоду у сумі 5 000 грн.
Однак розмір відшкодування цієї шкоди не відповідає вимогам розумності та
справедливості, а тому судова
колегія вважає що грошова сума в 500 грн. є достатньою для компенсації позивачеві негативних наслідків, пов'язаних з незаконним
звільненням та наступним розвитком подій.

Тобто у даному випадку висновки суду першої інстанції в
частині відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди не
відповідають обставинам справи, та суд неправильно застосував норми матеріального права. А це є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення, згідно до п.п.3, 4 ч. 1
ст.309 ЦПК України.

201 грн. 02 коп. судового збору підлягають стягненню з
відповідача на користь держави.

Керуючись    ст.303,п.3,4,ч.1ст.309,ст.314,ст.316,319    ЦПК
України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково. Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 11 грудня 2006 року змінити, вказавши, що зобов'язати закрите акціонерне
товариство «Догмат-Україна» змінити
формулювання звільнення ОСОБА_1. шляхом внесення запису в трудовій книжці про
звільнення його на підставі ч .3 ст. 38 КЗпП України.

Рішення суду в частині відмови в позові про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
та стягнення моральної шкоди -скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Догмат Україна» на користь ОСОБА_1 19 602 грн. 72 коп. середній заробіток за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з
закритого акціонерного товариства «Догмат Україна» на користь держави 201
грн. 02 коп. судовий збір.

В інший частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення апеляційної інстанції набирає чинності
негайно, однак може бути оскаржене
в касаційному порядку на протязі двох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду України.