У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 січня 2007 року                                                                                 м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого          Патрюка М.В.,

суддів:                     Лященко Н.П.,
Пшонки М.П.                                                                              Прокопчука Ю.В.,           Тітова Ю.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача:
приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ДКП ВРЕЖО, про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду
м. Запоріжжя від 11 березня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 16 червня 2004 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що її син, ОСОБА_4, запропонував їй укласти договір
довічного утримання. 31 липня 2002 року в нотаріальній конторі вона підписала
для цього відповідні папери. Позивачка не знала, що між нею та відповідачем
укладено договір купівлі - продажу належної їй квартири № АДРЕСА_1 у місті
Запоріжжі. У момент укладення угоди вона не розуміла значення своїх дій і не
могла керувати ними. Просила визнати договір купівлі - продажу квартири
недійсним.

Рішенням
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2004 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 червня 2004 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судових рішень у
зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що відповідно до акта НОМЕР_1 амбулаторної судово -
психіатричної  експертизи від 8 липня
2002 року неможливо зробити висновок про її психічний стан на момент укладення
угоди, а показання свідків у судовому засіданні підтвердили її наміри продати
спірну квартиру.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм
процесуального права.

Так, суд першої інстанції, отримавши акт експертизи про неможливість надати
висновок про психічний стан ОСОБА_1 за відсутності медичної документації та
даних про її психічний стан на момент укладення
договору купівлі-продажу, не вжив заходів для надання експертам
необхідних відомостей, у тому числі показань свідків, осіб, які беруть участь у
справі, щодо поведінки та стану здоров'я позивачки на час укладення оспорюваної
угоди. Наведене свідчить про невиконання судом вимог ст.ст. 202, 202-1 ЦПК
України 1963 року, який діяв на час розгляду справи. Апеляційний суд
Запорізької області не звернув уваги на наведе порушення норм процесуального
закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що порушення вимог процесуального
закону призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення  Хортицького районного суду м. Запоріжжя від
11 березня 2004 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 16
червня 2004 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст.332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2004 року та ухвалу  апеляційного суду Запорізької області від 16
червня 2004 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :                                                                               М.В.
Патрюк

Судді:                                                                                             Н.П.
Лященко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка

Ю.Г.Тітов