АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
у м. Феодосії__________________________________
Справа
№ 22-ц-30-Ф/07        Головуючий
суду першої інстанції                      Трубніков Ю.Л.
Суддя-доповідач
суду апеляційної інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії в складі:

головуючого - судді            Ломанової
Л.О.,

суддів                                    Притуленко О.В.,

Мудрової В.О.

при секретарі                       Цендрі О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом Управління житлово-комунального господарства м. Щолкіно, Комунального
підприємства «Щолкіне-Азов» до ОСОБА_1, третя
особа - ОСОБА_2, про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду АР Крим
від 27 липня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

18 липня 2000 року управління житлово-комунального господарства м. Щолкіно звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання
таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК
України.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що жилий будинок НОМЕР_1 у м. Щолкіно, знаходиться на балансі у
позивача. 29 грудня 1990 року на квартиру НОМЕР_2 був виписаний ордер за №
НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_1 на склад сім'ї із 4 осіб. Дружина відповідача та його
діти виписалися у жовтні 1998 року та виїхали на постійне місце проживання у
другу місцевість. ОСОБА_1 також з 1998 року
не користується квартирою без поважних на то причин.

Рішенням
Ленінського районного суду АР Крим від 16 листопада 2000 року позов було
задоволено.

Ухвалою судової колегії у цивільних справах Верховного суду АР Крим від 25
квітня 2001 року вказане рішення було
скасоване з направленням справи на новий розгляд.

24 травня 2002
року ухвалою Ленінського райсуду
АРК була затверджена мирова угода, згідно
котрої позивач відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання його
таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а відповідач ОСОБА_1 зобов'язався погасити заборгованість по квартирній
платі та за опалення.

24 листопада 2005 року ухвалою Ленінського районного суду АР Крим вказана
ухвала скасована у зв'язку з нововиявленими
обставинами й справа призначена до розгляду.

7 липня 2006
року Комунальне підприємство «Щолкіно-Азов», як третя особа з

самостійними вимогами, звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_1 про визнання таким, що
втратив  право  користування
жилим  приміщенням  на
підставі  ст.  71   ЖК
України,

обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що жилий будинок НОМЕР_1 знаходиться на його балансі, відповідно до рішення 26 сесії 4
скликання Щолкінської міської ради від 14 жовтня 2005 року, а відповідач з 1998 року не користується спірною квартирою
без поважних на то причин.

2

Рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 27 липня 2006 року ОСОБА_1 визнано
таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі НОМЕР_2 в
будинку НОМЕР_1 м. Щолкіно, АР Крим.

Не погодившись з
вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалите нове - про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що висновки
суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до
пункту 3 частини 1 статті 309 Цивільного процесуального кодексу України підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з
1998 року без поважних причин не користується
квартирою НОМЕР_2 у будинку НОМЕР_1 м. Щолкіно АР Крим.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може погодитись.

Дійсно, матеріали справи містять акти працівників УЖКХ м. Щолкіно (а.с.
8-13), а також акти обстеження жилих умов за спірною адресою(а.с.
14-16, 27), які свідчать про те, що
відповідач тривалий час у період з грудня 1999 року по липень 2000 року не
проживав у квартирі, однак особи,
які підписали акти, у судовому засіданні не були допитані.

Тривалість відсутності у квартирі категорично заперечуються відповідачем,
якій пояснював у судовому засіданні, що його відсутність у квартирі ніколи не
перевищувала шість місяців.

З матеріалів справи вбачається, що у 2002 році сторони уклали мирову угоду,
згідно якої позивач відмовляється від
позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а відповідач ОСОБА_1
зобов'язався погасити заборгованість по
квартирній платі та за опалення. Вказана мирова угода була затверджена 24 травня 2002 року ухвалою Ленінського райсуду АРК (а.с. 62).

Крім того, 04 листопада 2003 року Управління житлово-комунального
господарства м. Щолкіно уклало із ОСОБА_1 договір найма спірного житла.

Вказані
обставини свідчать про те, що позивачем було фактично визнано право відповідача
на користування їм квартирою.

Визнанням за відповідачем права користування жилим приміщенням, повернення позивача на житлову площу хід строку тимчасової
відсутності відповідача перервано.

Доводи відповідача про те, що з травня 2005 року він не має можливості
проживати у квартирі, оскільки в неї поселився
ОСОБА_2, підтверджені матеріалами справи.

Як вбачається з
матеріалів справи, вказана квартира у 2000 р. була визнана службовою й надана ОСОБА_2, якій став проживати в
ній з 2005 року, чим чинити перешкоду відповідачу користуватися
квартирою.

За захистом своїх порушених житлових прав відповідач звертався у травні
2005 року в Ленінський РОВС ГУМВС України в АРК, а також до міського
голови м. Щолкіно. Як вбачається з
відповіді начальника Ленінського РОВС ГУМВС України в АРК від 24.06.2005 року по факту незаконного зайняття спірної
квартирий ОСОБА_2 проведена перевірка, за результатами якої винесено постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи.

Наведене свідчать про відсутність безспірних доказів про те, що відповідач
свище 6 місяців без поважних причин був відсутній у спірній
квартирі.

За таких обставин  у суду першої
інстанції не були законних підстав для задоволення        заявлених вимог.

3

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовів.

Керуючись ст. 303; п. 2 ч. 1 ст. 307; п. 2,3 ч. 1 ст. 309; 315 Цивільного
процесуального кодексу України колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
АР Крим від 27 липня 2006 року скасувати.

Ухвалите нове рішення по справі про відмову в задоволені позову Управління житлово-комунального господарства м. Щолкіно,
Комунального підприємства «Щолкіно-Азов» до
ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням за
адресою: АРК, м. Щолкіно, буд. НОМЕР_1, кв НОМЕР_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.