Справа № 22ц 21 - 2007 року.               Головуючий
1 інстанції Разумовська О.Г.
Категорія - 36.                                  Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П.П.
УХВАЛА

іменем
України.

15 січня 2007 року.                                                                      м. Миколаїв.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С., у відкритому судовому засіданні за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м.
Миколаєва від 26 вересня 2006 року, ухваленого по цивільній справі за його ж
позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліменти.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши у межах оскарження обставини та
докази, якими сторони їх стверджували ,-

установила:

23 травня 2006
року ОСОБА_1 пред'явив зазначений позов.

Його
обґрунтовував тим, що за рішенням місцевого Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 лютого 2003 року з нього на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 стягуються аліменти.

До 1 жовтня 2003 року аліменти виплачував регулярно і у визначеному судом
розмірі, а потім, втративши роботу, продовжив їх виплату переказами у розмірі
40-50 гривень на місяць.

У травні 2006
року державний виконавець Державної виконавча служба у Заводському районі м.
Миколаєва Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції
України, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, нарахував
заборгованість за аліментами у розмірі 4 738 гривень 11 копійок і запропонував
її покрити добровільно.

Посилаючись на
те, що заборгованість виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою, яка перешкоджає працевлаштуванню на високооплачувану роботу; неотриманням
стипендії за місцем навчання і відсутністю будь-яких інших доходів; протиправної
поведінки стягувачки, яка позбавила його можливості спілкуватися з донькою -
просив позов задовольнити.

Відповідачка
просила у позові відмовити, оскільки причиною виникнення заборгованості є
небажання позивача працювати та зловживання спиртними напоями.

Рішенням
місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2006 року у позові відмовлено за його
недоведеністю.

Не погоджуючись
із таким процесуальним документом, ОСОБА_1 його оскаржив й просив скасувати,
оскільки, як на його думку, суд дав неналежну
оцінку зібраним по справі доказам та неправильно застосував норми матеріального
права, а саме, проігнорував надані ним докази про поважність причин, у зв'язку
із якими виникла заборгованість.

2

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з
додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що передбачених ст. 197 СК
України підстав для звільнення позивача від сплати
заборгованості по аліментам немає, а тому у позові слід
відмовити.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області погоджується з такими обставинами та правовідносинами,
висновки суду 1 інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає
вірними, обґрунтованими й законними.

Так, за ст. 51
Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язанні утримувати своїх
дітей до їх повноліття.

Дитинство, материнство і батьківство
охороняються державою.

Позивач такого не дотримувався, а тому за рішенням місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого
2003 року з нього були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3.

Спершу він
виплачував аліменти справно, а потім допустив заборгованість,
розмір якої, в установленому законом порядку не оспорив.

Натомість просив звільнити його від її сплати, назвавши виписані вище підстави.

Дійсно, за ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникли у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Проте, у матеріалах справи, відсутні докази тому, що заборгованість виникла у зв'язку із тяжкої хворобою платника або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Іншого, допустимими засобами доказування, той не довів, хоча за ст. 60 ЦПК
України, то є його обов'язком.

Що ж до наданих ним медичних документів про перенесену операцію на серці, то вони не можуть слугувати підтвердженню його
позиції, оскільки стосуються 1989-1993 років.

За відомостей, зазначених у довідці лікаря Довженко Р.А. ( а.с-36 ), названа відповідачкою причина виникнення заборгованості -
є більш слушною і переконливою.

За такого, позов не підлягав задоволенню, що вірно констатував у своєму рішенні
і місцевий суд.

Що ж до твердження апелянта про спонукання його судовим рішенням до залишення навчання і працевлаштування, то воно має
емоційне, а не правове значення й не може бути взяте до уваги.

Стосовно протиправної, як на думку позивача, поведінки відповідачки щодо
позбавлення його можливості спілкуватися з дитиною, то, навіть при
підтвердженні такого, вона не позбавляє його обов'язку утримувати доньку.

Керуючись ст.ст. 307-308,313-315
ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

3

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня
2006 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом 2-х місяців може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.