Справа № 2-62
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 січня 2007 року                                                                 Совєтський
районний суд

Автономної Республіки Крим

у складі:           головуючого                                      - судді Кордика
СВ.

при секретарі                                     - Коль Н.О.

за участю представника позивачки -
ОСОБА_3

представника відповідачів               - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Совєтський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1»
Совєтського району Автономної Республіки Крим про поновлення на роботі та
витребування трудової книжки, до ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 28 серпня 2006 року звернулася
до суду з позовом до СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" про поновлення на роботі,
витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона рішенням
Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 09 грудня 2005 року була
поновлена на роботі у СТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1» Совєтського району АР Крим на посаді
повара центральної столової та з виконавчим листом звернулася до Державної
виконавчої служби у Совєтському районі АР Крим. Згодом від державного виконавця
їй стало відомо, що без її повідомлення, відповідач поновив її на роботі, а 15 грудня 2005 року знову
звільнив без будь-яких попереджень та проведення остаточних розрахунків.
Звільнення вважає незаконним, оскільки відповідно до наказу про звільнення
позивачки, підставою її звільнення стала довідка від Управління праці та
соціального захисту населення, але звільнення з цієї підстави не передбачено
нормами Кодексу законів про працю України. У зв'язку з цим просить поновити її
на роботі на посаді повара центральної столової та стягнути середній заробіток
за час вимушеного прогулу, якій на думку позивачки складає за період з січня
2006 року 1947 грн. 64 коп., із розрахунку розміру середньомісячного заробітку
у сумі 194 грн. 64 коп. Крім того, вважає, що діями відповідача їй задана
моральна шкода, оскільки було порушене її законне право і їй довелося прикласти
додаткових зусиль для організації свого життя. Також позивачка просила визнати
причини пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права
поважними і даний строк поновити, у зв'язку з тим, що вона не була ознайомлена
з наказом про звільнення, у цей час знаходилася у відпустці по нагляду за
дитиною до досягнення нею трьох років і дізналася про свої порушене право
тільки у червні 2006 року і
відразу ж звернулася з позовом до суду. При цьому її позовна заява була
залишена без руху, однак вона з вини пошти не змогла своєчасно отримати копію
ухвали суду, у зв'язку з чим подала виправлену позовну заяву 28 серпня 2006 року.

13 грудня 2006 року від
позивачки надійшла уточнена позовна заява, у якої вона у якості співвідповідача
залучила ОСОБА_2 і просила саме з нього стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 1947
грн. 64 коп. та
моральну шкоду у сумі 6000
грн. При цьому від позовних вимог к
СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" у частині стягнення зазначених грошових сум
відмовилась і її відмова від позову у цій частині була прийнята судом.

У судовому
засіданні позивачка збільшила позовні вимоги у частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і просила стягнути з ОСОБА_2 у рахунок зазначених
виплат 5000 грн.,
мотивуючи тим, що вона мала змогу працювати технологом, заробітна плата якого
складає 500 грн.,
але не змогла працевлаштуватися у зв'язку з тим, що відповідач не видав їй
трудову книжку. Решту позовних вимог залишила без змін і просила їх
задовольнити.

Представник
позивачки - ОСОБА_3
підтримала позовні вимоги, заявлені її довірителькою, пояснивши, що право
позивачки на працю було порушено і є законні підстави для задоволення позову у
повному обсязі. Крім того, пояснила, що право на працю позивачки було грубо
порушене, оскільки відповідач звільнив її у період знаходження у відпустці по
нагляду за дитиною до досягнення трьох років.

2

Представник
відповідачів ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_1 взагалі не
знаходилася у трудових відносинах з СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1", а працювала
у КСП "Восход"
до моменту його ліквідації. Свої заперечення мотивує тим, що СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1" було зареєстровано 06 квітня 2000
року і таким чином позивачка не могла знаходиться у трудових відносинах з
цим товариством з 14 березня 2000 року, як вона
зазначає у позовної заяві. У книзі наказів СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1"
записів про прийняття позивачки у СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" немає. Також
представник відповідачів зазначає, що правонаступником КСП "Восход"
також є СТОВ "Агрофірма Дніпро" і саме зазначеному товариству була
передана їдальня, де працювала позивачка до моменту ліквідації КСП
"Восход". Крім того, також пояснив, що ОСОБА_2 є неналежним
відповідачем, оскільки він 24 червня 2005 року був звільнений з посади
директора СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" і з цього часу є лише засновником
зазначеного товариства.

Відповідач
ОСОБА_2 заявлений до нього позов не визнав, пояснивши, що позивачка не
працювала у СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" у зв'язку з чим не може бути мови про
її незаконне звільнення.

Суд, заслухавши
сторони, їхніх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи,
встановив:

позивачка з 14 березня 2000 року знаходилась
у трудових відносинах зі СТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_1», працюючи на посаді повара центральної
столової. З січня 2003 року
позивачка знаходилася у відпустці по нагляду за дитиною до досягнення нею 3 років. Як
вбачається з записів у трудовій книжці позивачки, вона 23.06.2005 року була
звільнена за власним бажання і 24.06.2005
року прийнята на роботу в приватне підприємство "Адоніс". Після
цього відповідач визнав вказані записи про
звільнення та прийняття позивачки на роботу недійсними і звільнив її з
23.06.2005 року по ст.36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. На підставі
рішення Совєтського районного суду АР Крим від 09 грудня 2005
року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1
була поновлена на роботі у СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" на посаді повара
центральної столової з 23
червня 2005 року.

На виконання
зазначеного рішення суду по СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" був виданий наказ за НОМЕР_1 за підписом
директора ОСОБА_2, яким ОСОБА_1
була поновлена на роботі з 23
червня 2005 року
(а.с. 6). У цей же
день по СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" був виданий наказ НОМЕР_2 за підписом
директора ОСОБА_2 про звільнення позивачки з 25 липня 2005
року на підставі довідки Управління праці та соціального захисту населення.
Звільнення позивачки з зазначених підстав не може бути визнано законним,
оскільки норми КЗпП України, зокрема ст.ст.40, 41, містять вичерпний перелік
підстав, з яких можливе розірвання трудового договору з ініціативи власника чи
уповноваженого органу. Звільнення з інших підстав, не передбачених у зазначених
нормах, не засновано на законі і порушує конституційне право особи на працю.
Крім того, відповідач СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" не мав права на звільнення
позивачки тому, що вона на тій час знаходилася у відпустці по нагляду за
дитиною до досягнення трьох років, а відповідно до вимог ст.184 ч.3 КЗпП
України звільнення цих категорій працівників з ініціативи власника або
уповноваженого ним органа не допускається крім випадків повної ліквідації
підприємства.

При таких
обставинах суд доходе висновку, що позов у частині поновлення позивачки на
роботі підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що місячний строк на
звернення до суду позивачкою був пропущений з поважних причин, оскільки
встановлено, що з наказом про звільнення вона не була ознайомлена, була
звільнена під час знаходження у відпустці по нагляду за дитиною до досягнення
нею трьох років і про своє звільнення вона дізналась тільки у червні 2006 року і 19 червня цього ж
року звернулася до суду з позовом, при цьому її позовна заява була залишена без
руху, однак вона не мала змоги своєчасно отримати копію ухвали суду про
залишення позовної заяви без руху. У зв'язку з цим лише 28 серпня 2006 року подала до
суду заяву, яка відповідала вимогам ст.119
ЦПК України. У зв'язку з викладеним суд вважає за можливе у відповідності
зі ст.234 КЗпП України поновити пропущений строк звернення до суду.

Оцінюючи доводи
представника відповідача про те, що позивачка взагалі не знаходилася у трудових
відносинах з СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1", суд вважає їх неспроможними з
наступних підстав. Так, у відповідності з п.2.1 Статуту СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1", останнє створено у процесу реорганізації ї є юридичним
правонаступником КСП "Восход".
У відповідності з ч.3 ст.36 КЗпП України у разі реорганізації підприємства
(злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивачка з 10 серпня 1992 року працювала у
КСП "Восход"
на посаді повара центральної їдальні, суд вважає, що після створення СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1" дія трудового договору продовжилася і позивачка
працювала вже у знов створеному товаристві. Той факт, що позивачка знаходилась
у трудових відносинах з СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" також підтверджується
рішенням Совєтського районного суду АР Крим від 09 грудня 2005
року, яким було встановлено, що ОСОБА_1
знаходилась у трудових відносинах з СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" і її було
поновлено на роботі у цьому господарському товариству на посаді повара
центральної їдальні. Зазначене рішення суду набрало законної сили і у
відповідності до ч.3 ст.61

3

ЦПК України
встановлені ним обставини вже не повинні доказуватися при розгляді зазначеної
справи. Крім того, зазначений факт також підтверджується сукупністю досліджених
у судовому засіданні доказів, а саме довідкою Управління Пенсійного фонду
України у Совєтському районі АР Крим, згідно якої починаючи з 01 вересня 2000
року СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" нараховувало ОСОБА_1 заробітну плату, з якої
здійснювало передбачені законом відрахування; показами свідка ОСОБА_5, в тім,
що вона працювала інспектором відділу кадрів СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" і у
зазначеному товаристві з моменту його заснування працювала позивачка на посаді
повара центральної їдальні; після створення СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1"
позивачка, як і всі інші працівники, автоматично перейшла у нього з КСП
"Восход"; показами свідка ОСОБА_6 в тім, що вона працювала на посаді
головного бухгалтера СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" і їй достовірно відомо, що у
зазначеному підприємстві працювала і позивачка на посаді повара, оскільки їй
щомісяця нараховувалася заробітна плата; показами свідка ОСОБА_7 в тім, що він
влітку 2002 року працював на посаді сторожа їдальні СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1", при цьому позивачка працювала у їдальні на посаді
повара. Доводи представника відповідача про те, що центральна їдальня була
передана у СТОВ "Агрофірма Дніпро" і у зв'язку з цим позивачка
перейшла працювати у зазначене товариство є неспроможними, оскільки згідно
довідки СТОВ "Агрофірма Дніпро" ОСОБА_1
не знаходилася у трудових відносинах з цим товариством. Доводи представника
відповідачів у тій частині, що ОСОБА_2 взагалі не мав права приймати на роботу
позивачку і звільняти її у зв'язку з тим, що з 24 червня 2005 року був
звільнений з посади директора і таким чином факт звільнення позивачки не може
свідчити про наявність трудових відносин, є також неспроможними, оскільки як
вбачається з протоколу учасників СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" від 24 червня
2005 року ОСОБА_2 був залишений відповідальним за діяльність зазначеного
господарського товариства до його повної ліквідації і таким чином він був
наділений функціями дирекції, яка відповідно до п.10.1 статуту СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1" здійснює поточне управління товариством, у тому числі
приймає на роботу та звільняє робітників. Факт виконання ОСОБА_2 функцій
директора після 24 червня 2005 року також
підтверджується документами, які він підписував як директор СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1" (а.с.
23, 38-39).

Вимоги позивачки
про витребування у СТО "ІНФОРМАЦІЯ_1" її трудової книжки не
підлягають задоволенню з тих підстав, що у відповідності з положеннями ст.47
КЗпП України та п.4.1 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на
підприємствах, установах, організаціях", яка затверджена постановою
Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 р. (з наступними
змінами), належно оформлена трудова книжка видається працівнику у день його
звільнення, а до цього моменту вона зберігається у особи, з якої працівник
знаходиться у трудових відносинах. Таким чином, оскільки позивачка поновлена на
роботі у СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1", то її вимоги про видачу трудової книжки
є передчасними і не заснованими на законі.

Що стосується
вимог позивачки про стягнення з ОСОБА_2 як з директора СТОВ
"ІНФОРМАЦІЯ_1", якій здійснив незаконне звільнення, середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 5000 грн. та моральної шкоди у сумі 6000 грн., то вони не
могуть бути задоволенні оскільки заявлені до неналежного відповідача. Так,
право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі
незаконного звільнення та відшкодування моральної шкоди передбачено ст.ст.235,
237і КЗпП України. При цьому з зазначених норм вбачається, що
відшкодування зазначених виплат у випадку порушення законних прав працівника
покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на ту особу, з якої
працівник безпосередньо знаходився у трудових відносинах. Зі змісту ст.237 КЗпП
України вбачається, що службова особа, винна у незаконному звільненні
працівника, зобов'язана покрити шкоду, заподіяну саме підприємству у зв'язку з
оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, при цьому за таким підприємством
виникає право звернутися до такої службової особи з відповідним регресним
позовом. При цьому можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди на користь працівника безпосередньо зі службової
особи нормами чинного законодавства не передбачена. При таких обставинах,
керуючись закріпленим у ст. 11
ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до
якого суд повинен розглядати цивільні справи виключно в межах заявлених
позовних вимог, суд доходе висновку, що у позові в частині стягнення з ОСОБА_2
середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 5000 грн. та
моральної шкоди у сумі 6000
грн. слід відмовити.

Згідно зі ст. 367 ч.1 п.4 ЦПК
України рішення у частині поновлення позивачки на роботі підлягає негайному
виконанню.

У відповідності
зі ст.ст.81 ч.3, 88 ЦПК
України з відповідача СТОВ "ІНФОРМАЦІЯ_1" необхідно стягнути на
рахунок держави держмито по позовній вимозі про поновлення на роботі у сумі 08 грн. 50 коп. та витрати
на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 07 грн. 50 коп. При цьому
держмито по заявленим до ОСОБА_2 вимогам про стягнення середнього

4

заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди суд вважає за необхідне віднести на рахунок держави,
оскільки позивачка відповідно до ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України
"Про державне мито" звільнена від
сплати держмита. Від витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду
справи суд у відповідності зі ст.82 ч.1, ч.3 ЦПК України вважає за можливе
звільнити позивачку з огляду на її майновий стан та враховуючи, що вона деякий
час ніде не працювала та має на утриманні малолітню дитину.

На підставі
викладеного, ст. ст. 116, 184 ч.3, 233, 235, 237і КЗпП України,
керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57, 82 ч.1, ч.З, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223,
367 ч.1 п.4 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1
строк на звернення до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_1» Совєтського району Автономної Республіки Крим
про поновлення на роботі та витребування трудової книжки, до ОСОБА_2 про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_1 поновити на
роботі у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю
"ІНФОРМАЦІЯ_1" Совєтського району Автономної Республіки Крим на
посаді повара центральної столової з 25
липня 2005 року.

Стягнути з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
"ІНФОРМАЦІЯ_1" Совєтського району Автономної Республіки Крим держмито
по справі у сумі 08 (вісім)
гривень 50 копійок,
на рахунок держави.

Держмито по іншим позовним вимогам віднести на рахунок
держави.

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЯ_1" Совєтського
району Автономної Республіки Крим 07 (сім) гривень 50 копійок за
інформаційне-технічне забезпечення розгляду судової справи у Совєтському
районному суді Автономної Республіки Крим, перерахувавши вказану суму на
розрахунковий рахунок №0604 Управління Держказначейства в АР Крим,
МФО 824026, ОКПО 26273942, одержувач -Управління Державної судової
адміністрації України в АР Крим, призначення платежу - оплата за інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справи у Совєтському районному суді Автономної Республіки
Крим.

У задоволенні
позову у частині витребування трудової книжки та позову до ОСОБА_2 про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 5000 гривень та
моральної шкоди у сумі 6000
гривень - відмовити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати
витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду судової справи.

Рішення суду у
частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим шляхом
подачі апеляційної скарги через Совєтський районний суд Автономної Республіки
Крим протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яка
може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. При
цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Совєтський районний суд АР Крим, при цьому копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення набуває
чинності після закінчення десятиденного строку, передбаченого для подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано,
та двадцятиденного строку для подання апеляційної скарги, який вираховується з
дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
- підпис

З оригіналом згідно:

суддя Совєтського

районного суду
АР Крим     С.В.Кордик