У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7 березня 2007 року                                                                                                    м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й., -

розглянувши справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини за касаційною скаргою ОСОБА_2на
рішення судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 9
червня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2005 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з вказаним позовом,
зазначала, що від шлюбу з відповідачем, який пізніше за рішенням суду був
визначений недійсним,ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3, на утримання якого
відповідач, який проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги не надає.

З урахуванням наведеного позивачка просила стягнути з відповідача аліменти
на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його заробітної плати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на її користь з ОСОБА_2 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1200 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2006 року рішення
районного суду змінено - стягнуто на користь позивачки з відповідача аліменти
на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й процесуального права та на невідповідність висновків
суду обставинам справи, зокрема неправильне застосування судом своїх
повноважень щодо меж апеляційного розгляду справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення аліментів не в твердій
грошовій сумі, а в частці від доходів відповідача, виходив із того, що обставин,
які б мали істотне значення для визначення розміру аліментів у твердій грошовій
сумі, немає, відповідач отримує доходи, які мають постійний характер, та в
змозі виплачувати аліменти у встановленому розмірі.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України, якщо порушення процесуального права
допущено апеляційним судом, справа передається на новий апеляційний розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд при апеляційному
розгляді справи та при ухваленні рішення керувався значним переліком доказів
(медичними та іншими документами), наданими позивачкою до цього суду після
розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.64-127).

Проте згідно з положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а
також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено

поважними причинами.

Між тим, досліджуючи надані позивачкою нові докази до суду апеляційної
інстанції, суд взагалі не обговорював можливість їх прийняття, не мотивував
свій висновок, не постановив протокольної ухвали та не зазначив про це в
судовому рішенні.

Дослідивши з порушенням норм процесуального права нові докази, апеляційний
суд не зазначив, які порушення норм матеріального чи процесуального права були
допущені судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Судова колегія вважає, що таким чином порушено таку засаду цивільного
процесуального права як прогнозованість дій апеляційного суду для учасників
процесу, зокрема для відповідача, оскільки, на його думку, підстав для
прийняття нових доказів у суду апеляційної інстанції не було.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК
України під  час  розгляду справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи

процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, воно
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   І.С.
Берднік

В.Г. Данчук

Л.І. Григор'єва

В.Й. Косенко