Справа № 22-ц-182/2007р.                                                       Головуючий 1-ї інст: Діденко С.А.
Категорія: визнання права власності                                            Доповідач: Ялина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 р.                                                                                            м. Харків.

Судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
судді Борової С.А,

суддів: Яцини В.Б. і Швецової Л. А,

при секретарі Шевченко ОБ., розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 7 листопада 2006 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2006 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після його уточнення просить визнати за нею право власності на половину
гаража АДРЕСА_1 і
половину гаража АДРЕСА_2, 21 в ГБК
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Послалася на те, що вказане майно було придбане нею під час
фактичних шлюбно-сімейних відносин з ОСОБА_3, який помер у 2001 році і заповів
все своє майно своєму онукові ОСОБА_4., опікуном якого є відповідач ОСОБА_1.

При цьому вона
просила накласти арешт на зазначені гаражі, оскільки опікун спадкоємця ОСОБА_1. безпідставно розпорядилася
цим майном.

Ухвалою
Київського районного суду м. Харкова від 7
листопада 2006 року вирішено зазначене клопотання: накладено арешт на
гараж АДРЕСА_1 та на гараж АДРЕСА_2.
Накладена заборона на оформлення документів ОСОБА_1 на право власності на
зазначені гаражі. При цьому районний суд виходив з того, що неприйняття мір до
забезпечення позову може ускладнити чи
зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначену ухвалу районного суду про
накладення арешту на майно. Скарга обґрунтована тим, що зазначеною ухвалою
грубо порушуються інтереси її підопічного ОСОБА_4., який відповідно до ухвали
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 2 листопада 2006 року повинний був 31 грудня 2006 року вступити у
спадкування спірним майном.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

2

Згідно до ст.ст.151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь
у справі, на будь-якій стадії розгляду справи для
забезпечення позову може накласти арешт на майно, що
належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, якщо невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до наявних у справі правочинів спірні гаражі були передані у
власність ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13,19).

Згідно заповіту від 22 лютого 2001 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів все належне
йому майно своєму онукові ОСОБА_4 (а.с.
27).

У справі відсутні докази того, що право власності на спірне майно належить відповідачеві.

Предметом спору є належність спірних гаражів до складу майна, яке
успадкував ОСОБА_4., що з огляду на намагання
ОСОБА_1 реалізувати це майно для виплати заборгованості,
свідчить про необхідність відповідно до ст.ст. 151,152 ЦПК України вжити заходів для забезпечення позову.

Але оскільки накладення арешту на майно, яке не належить відповідачеві, суперечить наведеним нормам процесуального права, то у
даному випадку, зважаючи, що неприйняття мір до забезпечення
позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, виходячи із вимог співмірності із заявленими
вимогами, необхідно згідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України забезпечити позов шляхом заборони відчуження спірного
майна

В іншій частині ухвала районного суду про забезпечення позову є законною і обґрунтованою.

Виходячи з наведеного, оскільки забезпечення позову в частині накладення
арешту було вирішено судом першої
інстанції з порушенням вказаних норм процесуального права, ухвала районного
суду від 7 листопада 2006 року згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України в цій
частині підлягає зміні.

При розгляді справи по суті суду необхідно перевірити наявність підстав для
закриття провадження у справі, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, та зазначені у рішенні Київського районного суду
м. Харкова від  17 квітня 2003 року щодо відмови ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_1 в частині визнання
права власності на гаражі (а.с.
28).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.З ч. 2 ст. 307, ст.ст. 313, 319, 324-325, 327 ЦПК України,
судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 7 листопада 2006 року змінити.

Забезпечити
позов шляхом заборони відчуження гаражу АДРЕСА_1, та гаражу АДРЕСА_2

3

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 7 листопада 2006 року, щодо заборони оформлення
документів на право власності на зазначені гаражі -залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути
оскаржена у касаційному порядку, оскільки не
перешкоджає подальшому провадженню у справі