УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2007р.                                                                                  м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого            Соколовського
В.М.,

суддів                        Беркій
О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря                  Пилипчук Н.Б.,

з участю:
апелянта                     ОСОБА_1.,
його

адвоката                   ОСОБА_2.,

представників          відповідачів
ОСОБА_3., ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Станковецької сільської ради, ОСОБА_5 про
визнання недійсним рішення сесії Станковецької сільської ради, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 02 квітня 2007 року,-

встановила:

26 лютого 2007 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до Станковецької сілької ради та ОСОБА_5 про визнання
недійсним рішення сесії Станковецької сільської ради від 21 грудня 2006 року
№80-5/2006р. „Про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,15га
в урочищі „ІНФОРМАЦІЯ_1".

Рішенням Долинського районного суду від 02 квітня 2007
року в даному позові ОСОБА_1. відмовлено за безпідставністю заявлених
вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1., подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що воно не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, а
тому підлягає скасуванню.

Свою скаргу мотивує тим, що суд
залишив поза увагою ту обставину, що після смерті ОСОБА_6 він
отримав у спадок по заповіту все її майно, в тому числі і земельну ділянку в
урочищі „ІНФОРМАЦІЯ_1", якою користувалась померла і яка була облікована
за нею в земельно-кадастровій
(господарській) книзі №5 за НОМЕР_1. Також дана земельна ділянка була передана у власність померлої ще в 1993 році рішенням
Станковецької сільської ради. 09
вересня 2006 року
після смерті ОСОБА_6. він,
ОСОБА_1., подав письмову заяву в сільську раду про передачу йому у власність
зазначеної вище земельної ділянки. Таку ж заяву на спірну земельну ділянку
подав і ОСОБА_5. Обидві заяви були розглянуті на сесії сільської ради 21 грудня
2006 року, яка прийняла рішення №80-5/2006р. про передачу даної земельної
ділянки у власність ОСОБА_5. Однак, всупереч ст. 159 Земельного Кодексу
України, розгляд заяв на сесії ради проводився без його участі та без належного

Справа № 22-ц-663/2007р.                                        Головуючий у 1 інстанції Керніцький І.І.

Категорія 33                                                                Доповідач
Соколовський В.М.

2

повідомлення, а про відмову в задоволенні його заяви він,
апелянт, дізнався 12.01.2007 року з листа сільського
голови. Окрім того, всупереч ст. ст. 140, 141 ЗК України, суд прийшов до
неправильного висновку про відсутність у померлої ОСОБА_6. права власності на
спірну земельну ділянку, через відсутність державного акту на право власності,
оскільки, вона набула таке право в 1993 році згідно рішення сесії сільської
ради і ця земельна ділянка сільською радою
не вилучалась і не відчужувалась у громадянки ОСОБА_6., а її смерть не є підставою
для передачі земельної ділянки у власність іншій особі по тій причині, що він,
апелянт, є спадкоємцем померлої по заповіту.

Просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове про задоволення його
позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1. та його адвокат ОСОБА_2. вимоги
апеляційної скарги підтримали з вище наведених мотивів та просили задовольнити
її в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_7. та ОСОБА_8. вимоги скарги не визнали, вважають рішення районного суду законним і
обгрунтованим, що постановлене на всебічно і об"єктивно досліджених
доказах. Тому просили залишити його в силі, а в скарзі відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, громадянка ОСОБА_6., котра померла 09 вересня 2006 року, у
встановленому законом порядку не оформила власності на спірну земельну ділянку
в селі Церківна Долинського району в урочищі „ІНФОРМАЦІЯ_1", площею
0,15га, і в неї відсутній державний акт на право власності на цю земельну
ділянку, про що не заперечив і сам апелянт.

Згідно заповіту від 17
липня 2006 року,
посвідченого секретарем Станковецької сільської ради, громадянка ОСОБА_6. все майно що їй
належить, на що вона має право та де б воно не було і з чого б воно не
складалось, заповіла ОСОБА_1. Рішенням сесії Станковецької
сільської ради від 21 грудня 2006 року №80-5/2006 земельну ділянку площею 0,15 га в урочищі
„ІНФОРМАЦІЯ_1" передано у власність ОСОБА_5 для ведення особистого
селянського господарства.

Відповідно до п."б" ч.1
ст. 12 ЗК
України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок у
власність громадян та юридичних осіб.

Статтею 125
ЗК України визначено, що право власності та право постійного користування
на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ст. 126 цього ж
Кодексу, право власності на земельну ділянку і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується державними актами.

При таких даних, суд першої інстанції, на думку колегії
суддів, прийшов до вірного висновку, що оскільки, спадкодавець ОСОБА_6. не була власником
земельної ділянки площею 0,15га в урочищі „ІНФОРМАЦІЯ_1" в с.Церківна, то
дана земельна ділянка не може входити до складу спадщини, як це передбачено ст.
1218 ЦК
України, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали
спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його
смерті.

Тому суд правильно встановив, що рішення сесії
Станковецької сільської ради від 21
грудня 2006 року №80-5/2006 про передачу у
власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки винесено на підставі діючого
земельного законодавства і є правомірним, в зв"язку з чим відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_1.

ПосиІНФОРМАЦІЯ_1ня
апелянта на те, що рішення суду не відповідає встановленим обставинам справи і
вимогам закону, колегія судців вважає безпідставними і необгрунтованими, які
заперечуються матеріалами справи.

3

Рішення судом першої інстанції постановлено з
дотриманням вимог матеріального і процесуального закону, а доводи апеляційної
скарги не спростовують його законності та обгрунтованості, тому підстав для
його скасування колегія судців не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 02 квітня 2007 залишити без змін.

Ухвала набирає законої сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законої сили.