СУД   ЧЕРКАСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №22а-26-2007р.                                               Головуючий
Категорія оскарження рішення органу                                               - Коваль А.Б.
Доповідач в апеляційній інстанції    - Захарова А.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17"
січня 2007 р. Судова палата в цивільних справах апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого                           Захарової А.Ф.

суддів                                      Подороги В.М., Адаменко Л.В.

при секретарі                          Ковтун Л.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайсуду від
30 листопада 2006р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Уманської міської ради, відділу з питань земельних відносин, треті особи
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення про приватизацію земельної
ділянки.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_1. яка підтримала доводи
апеляційної скарги, судова палата,-

встановила:

В липні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уманської міської
ради - відділ з питань земельних відносин, зацікавлена особа ОСОБА_2, про
визнання недійсним рішення про приватизацію земельної ділянки.

Вказувала, що їй
на праві спільної часткової власності належить частина житлового будинку по
АДРЕСА_1, - в м.Умань. За вказаним домоволодінням закріплена земельна ділянка
загальною площею 0,1864 га, що розділена і частково приватизована власниками
будинку.

15.12.2005 року
нею була подана заява з технічними матеріалами та документами на приватизацію
частини земельної ділянки, що знаходиться в її користуванні, але в зв'язку з
порушенням права земельного сервітуту та правил добросусідства Уманське міське
управління земельних ресурсів призупинило процес приватизації зазначеної
земельної ділянки, надіславши повідомлення НОМЕР_1, що відповідно до ст. 100
п.2 ЗК України, земельний сервітут встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням
суду.

Спірна ситуація
виникла у зв'язку з рішенням Уманської міської ради про приватизацію земельної
ділянки її сусідом ОСОБА_2., проживаючим по АДРЕСА_1 в м.Умані.

У схему
розподілу меж землекористування до частини земельної ділянки, що знаходилася у
користуванні ОСОБА_2 було внесено також частину земельної ділянки спільного користування
- а саме проїзду. Тепер цей проїзд спільного користування, він є і вхід до її
частини будинку (вхід лише один) тепер становить 1 метр 20 см, що не відповідає
санїтарно-гігієнічним та протипожежним вимогам. Також ОСОБА_2. по межі з
земельною ділянкою спільного користування встановив паркан, чим унеможливив
нормальне користування, обслуговування, догляд та доступ до її частини будинку
та суттєво обмежив і порушив її законні права землекористувача.

Згідно п.3.14
ДБН України формування малоповерхових забудов повинно здійснюватися при
забезпеченні нормативних санітарно-гігієнічних вимог, а також протипожежних
вимог - Додаток 3.1 (обов'язків) включаючи, забезпечення в'їзду пожежних машин.

Проїзд у
внутрішні дворики повинен бути не менше 3,4 м шириною. У зоні між будинком і
проїздом, а також на відстані 1,5 м від проїзду не допускається розміщення
огорож.

Тому на підставі
викладеного, ст.393 ЦК України,
ст.ст. 89; 91; 95; 96; 103 ЗК України просила визнати недійсним рішення
Уманської міської ради про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2.

Встановити схему
розподілу меж землекористування спільної земельної ділянки з дотриманням вимог
ДБН.

Постановою
Уманського міськрайонного суду від ЗО листопада 2006 року в задоволенні позову
ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній
скарзі на цю постанову ОСОБА_1 просила її скасувати як незаконну, направивши
справу на новий розгляд.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1., суд виходив з того, що при підготовці документів
по приватизації своєї земельної ділянки ОСОБА_2. надав до Уманського
міськвиконкому всі необхідні документи, узгодивши всі питання з суміжними
співвласниками. А ОСОБА_1. знала про наміри ОСОБА_2 щодо приватизації, але до
видачі ОСОБА_2. державного акту на право приватної власності на землю питання
про його скасування не ставила, тому немає підстав для скасування рішення
Уманської міської ради від 17.04.03 року щодо приватизації ОСОБА_2. земельної
ділянки.

Проте з цим погодитися неможна.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1., а також ОСОБА_4., ОСОБА_5.
належить на праві приватної спільної часткової власності в будинковолодіння
№АДРЕСА_1 в м.Умані Черкаської області 7/60 частин. Яка частина будинковолодіння
знаходилась і знаходиться зараз у власності співвласника ОСОБА_2. після продажу
ним 31 жовтня 2006 року 6/25 частин вищевказаного будинку ОСОБА_3. судом не
встановлено.

ОСОБА_1. вказує
в позові, що за вказаним будинковолодіння закріплена земельна ділянка загальною
площею 0,1864 га, що розділена і частково приватизована власниками будинку.
Однак в технічному паспорті на частину будинку позивачки зазначена загальна
площа під даним будинковолодіння 1988 кв.м. (ар.спр. 3 -зворотний бік). В справі
є дані тільки про приватизацію ОСОБА_2. 0,0668 га земельної ділянки, з яких він
31.10.2006 року 332 кв.м. продав ОСОБА_3. Щодо решти співвласників таких даних
в матеріалах справи не має, тобто яка частина

земельної
ділянки знаходиться в користуванні чи у власності і у кого саме з співвласників
суд не з'ясовував.

З матеріалів
справи вбачається, що за рішенням Уманської міської ради від 17.04.2003 року
ОСОБА_2. передано в приватну власність земельна ділянка, площею 240 кв.м. для
обслуговування жилого будинку та 173 кв.м. для ведення особистого селянського
господарства, в т.ч. 40 кв.м. спільне користування по АДРЕСА_1 з правом
спільного користування заїздом з дитячим будинком для глухонімих, площею 159
кв.м. (ар.спр.32). За Державним актом про право приватної власності на землю,
виданим ОСОБА_2. 21 травня 2003 року, йому передана у власність земельна
ділянка по АДРЕСА_1 в м.Умані, площею 0,0668 га, в тому числі 0,0240 га - для обслуговування жилого будинку,
0, 0173 га - для ведення особистого селянського господарства, в т.ч. спільне
користування 0,0040 га з правом спільного користування заїздом 0,0255 га, тобто
більше, ніж виділено за рішенням міської ради.

Пред'являючи
даний позов до суду, ОСОБА_1, стверджувала, що коли вона 15.12.2005 року
поставила питання про приватизацію частини земельної ділянки, що знаходиться в
її користуванні, виникло спірне питання щодо землекористування між нею і
ОСОБА_2., що у схему розподілу меж землекористування до частини земельної
ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 було внесено також частину
земельної ділянки спільного користування - а саме проїзду, який є і входом до
її частини будинку, і який тепер становить 1 метр 20 см., що не відповідає
санітарно-гігієнічним та протипожежним вимогам. Вказувала, що ОСОБА_2. по межі
з земельною ділянкою спільного користування встановив паркан, чим унеможливив
нормальне користування, обслуговування, догляд та доступ до її частини будинку
та суттєво обмежив її права землекористувача. Стверджувала, що в зв'язку з цим,
а саме порушенням права земельного сервітуту та правил добросусідства Уманське
міське управління земельних ресурсів припинило процес приватизації зазначеної
земельної ділянки, надіславши їй повідомлення від 26.12.2005 року про те, що
відповідно до ст. 100 п.2 ЗК України земельний сервітут встановлюється за
домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або
за рішенням суду.

На підтвердження
своїх доводів представила зазначену відповідь з Уманського міського управління
земельних ресурсів (ар.спр.10), а також відповідь цього ж органу від 20 червня
2006 року про те, що питання щодо внесення змін до Державного акту на право
власності на земельну ділянку не належить до компетенції управління земельних
ресурсів. Відповідно до ст. 138 п.2 земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності
громадян вирішуються виключно судом.

З наведеного, а також з протоколів неодноразових судових засідань по цій
справі вбачається, що між співвласниками ОСОБА_1. і ОСОБА_2. в
даному випадку виник спір щодо володіння, користування і розпорядження
земельною ділянкою, що ущемляються права позивачки, оскільки порушені її права
при організації під'їзду до її частини домоволодіння. ОСОБА_1. зазначала в
судовому засіданні про те, що під час погодження меж співвласників при
приватизації ОСОБА_2. частини ділянки вона
не підписувала акт погодження, замість неї підписала її дочка, але позивачка з
цим не згідна.

В судовому
засіданні, дійсно, як зазначено в апеляційній скарзі, представник Уманського
міськвиконкому не надав доказів щодо узгодження меж користувачами суміжних
земельних ділянок при приватизації ОСОБА_2. своєї частини земельної ділянки.
Наведене вказує на те, що належним чином питання землекористування, визначення меж
цього між співвласниками не з'ясовувалось, на що вказує і той факт, що за
рішенням Уманської міськради ОСОБА_2. приватизовано земельну ділянку меншим
розміром, ніж зазначено в Державному акті на його ім.'я.

Вищезазначене вказує на необґрунтованість висновку суду про те, що ОСОБА_2. під
час приватизації земельної ділянки належним чином були узгоджені питання щодо
суміжного землекористування з усіма співвласниками, а звідси неправомірним є й
висновок суду щодо законності рішення Уманської міськради від 17.10.2003 року,
про визнання недійсним якого і поставлено питання позивачкою. Слід зауважити,
що вищенаведене вказує й на те, що суд належним чином не з'ясував обставини
справи, та, мабуть, і не міг з'ясувати без проведення судово-технічної
експертизи для визначення порядку користування земельною ділянкою між
співвласниками.

Таким чином, як
вбачається, між співвласниками ОСОБА_1. і ОСОБА_2. та ОСОБА_3. виник спір щодо
порядку землекористування, який має вирішуватись в позовному провадженні в
цивільно-процесуальному порядку, на що суд не звернув уваги, вирішуючи спір в
порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до
роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ за заявою
сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи
органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього
рішення і вирішує спір по суті.

Відповідно до
п.1 ч.І ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно ч.І
ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у
справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст.ст. 155 і 157 цього
кодексу.

Таким чином
постанова суду підлягає до скасування з закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 196; 198; 203 КАС України, судова
палата,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити частково. Постанову Уманського
міськрайсуду від 30 листопада 2006 року скасувати. Провадження по даній
справі закрити.

Ухвала може бути
оскаржена до Вищого Адміністративного Суду України в касаційному порядку на
протязі місячного строку.