Справа №
22ц-44/2006 р.     Головуючий у першій інстанції - Іванюк I.I.
- цивільна                                  Доповідач - Мельниченка Ю.
УХВАЛА Іменем        України

22 січня 2007
року апеляційний   суд   Чернігівської   області у складі:

головуючого
судді - Позігуна
М.І. суддів -Мельниченка
Ю.В., Нечасного Л.А. при секретарі -
Гавриленко Ю.В. з участю -
сторін, адвоката ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобровицького районного суду
Чернігівської області від 18
жовтня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про захист честі гідності та стягнення моральної шкоди, мотивуючи
позовні слідуючим.

Позивачі проживають в м. Носівка неподалік відповідачів і перебуває з ними
в не приятельських відносинах.

Вже декілька років відповідачі розповсюджують по місту Носівка різні
вигадки та плітки, що характеризують позивача з негативної сторони.

В ніч на 8
березня 2003 року
невідома особа навмисно вимазала темною рідиною з різким запахом смоли ворота,
хвіртку та огорожу біля будинку відповідачів. Відповідачі звернулись із заявою до
органів внутрішніх справ для проведення розслідування по даному факту. В заяві
містяться відомості, які в брутальній формі принижують честь і гідність
позивача, а саме в заяві на ім'я начальника Носівського РВ УМВС України в
Чернігівській області від 11 березня 2003 року вказано, що нібито позивач
раніше лікувався в психіатричній лікарні, при зустрічі брутально облаяв
відповідача та погрожував йому при цьому зброєю та фізичною розправою, з чого
ОСОБА_3 зробив висновок, що позивач нібито психічно хвора людина і йому
потрібно лікуватись. Позивач в позові зазначає, що такі дані відповідачі
розповсюджують відносно нього по всьому місту Носівка.

Позивач у позові зазначає, що такими діями відповідачів
йому завдано тяжкого душевного болю, він постійно зазнає моральних страждань
з-за того, що люди в м. Носівка вірять пліткам і деякі з них дійсно почали
вважати позивача психічно хворою людиною. Із-за цього позивач втратив спокій,
не може нормально спілкуватись зі своїми знайомими в нього порушився сон.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги та збільшив
суму стягнення моральної шкоди і просив стягнути з відповідачів на його користь
60 ООО грн.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області
від 18 жовтня 2006 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист
честі, гідності та стягнення моральної шкоди в сумі 60 000 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції до апеляційного суду зі
скаргою звернувсь позивач ОСОБА_2, в якій зазначив наступне.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. В апеляційній
скарзі позивач зазначає, що відсутні будь-які докази в матеріалах справи щодо
незадовільного стану його психічного здоров'я. При розгляді справи свідки не
були належним чином допитані, а деякі не допитані взагалі. Текст судового
рішення не містить точної адреси позивача і в ньому не зазначаються прізвища та
ім'я по батькові учасників судового процесу, В рішенні суду зазначаються дії
позивача, а саме нібито його причетність до псування паркану та воріт
відповідачів, а також погроз позивача на адресу відповідачів застосування зброї
та фізичної розправи, з чого відповідачі роблять висновок, що позивач психічно
хвора людина, але жодним доказом вищенаведені дії позивача не підтверджені.

ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити в
іншій суд, крім Ніжинського, на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню
виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні позивач звернувсь з позовом до
відповідачів посилаючись на те, що відповідачі зазначили в заяві до начальника
Носівського районного відділу міліції про притягнення позивача до відповідальності
за пошкодження в ніч на 8
березня 2003 року
воріт, учиненого ним, як психічно хворою людиною і поширюють відомості, що він
психічно хвора людина.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 10.04.2003 року (справа про
поширення відомостей), а також п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 28 вересня 1990 року, звернення
до правоохоронного органу не є поширенням відомостей.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав, пов'язаних зі
зверненням відповідачів до начальника районного відділу міліції, суд першої
інстанції підставно визначивсь про неможливість застосування ст. 7 ЦК УРСР у
випадку, коли особа звертається до правоохоронного органу, наділеного
відповідно до закону владними повноваженнями, із заявою про неправомірні

2

дії
іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення
законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом
санкцій до правопорушника. Таке звернення для вирішення спору, поновлення прав
чи захист законних інтересів або для поновлення законності не є поширенням
відомостей, як це розумілося в ст. 7
ЦК УРСР.

Суд в своєму рішенні вірно визначивсь з відсутністю
будь-яких доказів щодо вини відповідачів до поширення негативних відомостей
відносно ОСОБА_2 з посиланням на показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які в своїх показаннях спростовували факт розповсюдження
відповідачами даних про стан психічного здоров'я позивача.

Судом також дана належна оцінка показанням свідка
ОСОБА_10 з врахуванням його відносин з позивачем та раніше даним ним
показанням, який у своїх показаннях 22.02.2004
року зазначав, що він не від кого не чув про те, що Пивовар психічно хвора
людина (відмовний матеріал №53
т.1 а.с. 238), а в
судовому засіданні 4 жовтня 2006 року(а.с. 132 зворот, 133) свідок ОСОБА_10 змінив свої
показання та показав, що чув від відповідачів, як вони казали, що ОСОБА_2
психічно хвора людина.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача щодо
неналежного допиту свідків по справі або відсутності їх допиту, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо надання зауважень на протокол
судового засідання або не вирішення заявлених клопотань щодо виклику та допиту
свідків, як це передбачено цивільно-процесуальним законодавством.

Щодо зауважень на текст судового рішення відносно його
неясності, то ОСОБА_2 згідно діючого цивільно-процесуального законодавства мав
право звернутись до суду за роз'ясненням судового рішення.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 301,
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської
області від 18 жовтня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді:.

З