Справа
№2-141 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 січня 2007 року Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Васильцова О.В.

при секретарі - Назаренко І.М.,

адвоката - ОСОБА_1

з участю представника:

відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу, відкриту за позовом

ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 ОСОБА_5,

про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_5
про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної внаслідок скоєння відповідачем ОСОБА_4 дорожньо-транспортної
пригоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 17.11.2004 року, ОСОБА_4, в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2109 державний номер НОМЕР_1, без реєстраційних документів на вказаний автомобіль, по
проспекту 50-річчя Перемоги в м. Мелітополі, зіткнулась з автомобілем ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_3. У результаті
дорожньо-транспортної пригоди йому були спричинені тілесні ушкодження, а саме: струс головного мозку, закритий
оскольчатий перелом с/з правого стегна із зсувом, відкритий
оскольчатий перелом правого надколінка із зсувом. За час знаходження в лікарні,
ним на придбання лікарських препаратів було витрачено 1466 грн. 85 коп., а також понесені витрати на
проведення експертного висновку по оцінці ушкодженого в результаті ДТП автомобіля в сумі 260 грн.. Відбудовна вартість його автомобіля ушкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно товарознавчого висновку, становить 10138 грн. Крім того, йому були спричинені моральні страждання, пов'язані з перенесенням сильного фізичного
болю, внаслідок отриманих травм, протягом тривалого часу, він
тривалий час потребував сторонньої допомоги, не міг самостійно пересуватися.
Перенесений психоемоційний стрес негативно вплинув на його здоров'я, порушив його спокій, нормальний сон, позбавив
можливості піклуватися про себе, що порушило звичайний уклад
його життя. Просить стягнути з відповідачів матеріальний збиток у розмірі 11864 грн. 85 коп., та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні
пояснила, що її довіритель, ОСОБА_5 позовні
вимоги позивача не визнає у повному обсязі, а довіритель, ОСОБА_4, позов визнає
частково, у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1200 гривень, який підтверджений
розрахунковими документами на придбані ліки та медичні препарати, та моральної
шкоди в розмірі 2000 гривень.

Заслухавши пояснення позивача, його адвоката,
представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

14 березня 2006 року постановою Мелітопольського міськрайонного суду

Запорізької області, кримінальна
справа за звинуваченням ОСОБА_4 за ст.

286 ч. 1 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 листопада 2004
року і внаслідок якої потерпілому ОСОБА_3 були причинені тілесні ушкодження, була провадженням закрита, на
підставі ст. 6 Закону України "Про амністію" від 31.05.2005 року. (а.с. 3).

2

Відповідно до витягу з історії хвороби НОМЕР_3, ОСОБА_3, з 17.11.2004 року по 27.12.2004 року знаходився на лікуванні в
травматологічному відділенні Міжрайонного лікувально-діагностичного центру хірургічного профілю - Мелітопольській лікарні № 1 з діагнозом: закритий оскольчатий перелом правого
стегна зі зсувом, струсом головного мозку, (а.с.4)

Згідно висновків експерта № 1576 від 26.11.2004 року, у ОСОБА_3, в результаті вказаної дорожньо-транспортної події мались
пошкодження: струс головного мозку; забиті рани грудної клітини,
які загоїлись з виникненням рубців; відкритий оскольчатий перелом правого надколінка та закритий оскольчатий перелом
середньої третини правої стегнової кістки зі
зсувом; забиті рани нижніх кінцівок, які загоїлись з утворенням рубців; забита рана лівої кисті, яка загоїлась з виникненням
рубця та садна правої кисті, які кваліфікуються як
тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості, та легкі тілесні пошкодження,
(а.с.82-84
кримінальної справи № 1-347/06 за звинуваченням ОСОБА_4 за ст. 286
ч. 1 КК
України).

Вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_4 ОСОБА_5
витрат на придбання лікарських препаратів на
суму 1466
гривень 85 коп. підлягає частковому задоволенню з відповідача ОСОБА_4 в сумі 1265 гривень 03 коп., підтверджених токарними
чеками на придбання ліків, (а.с. 5-14).

Згідно довідки
реєстраційно-екзаменаційного відділу МРЕВ ДАІ № 6 при УМВС України в Запорізькій області,
автомобіль ВАЗ-21063 державний номер НОМЕР_2 з 25.06.2004 року зареєстрований за ОСОБА_6.
ОСОБА_3 керує автомобілем на підставі запису в особливих відмітках свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_4 (а.с. 28).

Суд вважає, що вимоги повивача ОСОБА_3 в частині стягнення відновлювальної вартості ушкодженого в результаті
дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки ВАЗ-21063 державний номер
НОМЕР_2 в розмірі 10138 гривень, не підлягають
задоволенню за тих підстав, що позивач ОСОБА_3 не є власником автомобіля ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_2, не
має доручення від ОСОБА_6
представляти її інтереси в суді. Крім того, ОСОБА_6 не зверталась до суду з позовом про стягнення вартості ушкодженого
в результаті дорожньо-транспортної пригоди
автомобіля, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.11.2004 року за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року „Про практику розгляду судами справ по справам про
стягнення шкоди", особи, які завдали шкоду, джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності власників джерела підвищеної небезпеки, а в
разі, якщо цьому сприяла винна поведінка власника
(не була забезпечена належна охорона, інше), відповідальність за шкоду,
спричинену джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладена на особу, яка протиправно заволоділа джерелом підвищеної
небезпеки та на його власника, відповідно ступеню вини кожного з них.

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 8 лютого 2005 року по кримінальній справи за
обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 1 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 листопада 2004 року, ОСОБА_5 пояснив, що в його
користуванні є автомобіль ВАЗ-21093 державний номер НОМЕР_1. Вказаним автомобілем інколи керує
його знайома, ОСОБА_4, але доручення на керування вказаним автомобілем він їй
не давав. 17 листопада 2004 року, коли його не було вдома, ОСОБА_4 без
його дозволу взяла автомобіль, на якому, як він дізнався пізніш, скоїла
дорожньо-транспортну пригоду, (а.с. 68 кримінальної справи № 1-347/06 за
звинуваченням ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 1 КК України).

Відповідно до ч. З ст. 1187 ЦК
України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю
щодо його використання, зберігання або
утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Згідно повідомлення Мелітопольського
реєстраційно-екзаменаційного відділу МРВ ДАІ № 6 при
УМВС України в Запорізькій області НОМЕР_4, автомобіль ВАЗ-21093, державний номер НОМЕР_1 з 04.07.2003 року зареєстрований за ОСОБА_5.

3

13.04.2006 року вказаний автомобіль знятий з обліку для реалізації.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач
ОСОБА_4 неправомірно заволоділа автомобілем ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_1, без дозволу на те ОСОБА_5, якого на той час не було вдома, тому він не міг
перешкодити ОСОБА_4 користуватися автомобілем, та не
повинен нести матеріальної відповідальності за причинену її
діями шкоду.

Суд також вважає, що вимоги позивача про стягнення
компенсації за моральну шкоду підлягають задоволенню частково,
оскільки, як встановлено судом, позивачу причинені
тілесні ушкодження середньої тяжкості, він тривалий час проходив курс лікування, не міг самостійно пересуватися та потребував
сторонньої допомоги. Разом з тим, суд враховує, що відповідач
ОСОБА_4 після дорожньо-транспортної пригоді отримала тілесні ушкодженні та вона визнана; інвалідом 2 групи з виплатою пенсії у розмірі 327,47 грн. (а.с.21);за станом свого
здоров'я вона не працює (а.с.20), має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 (а.с. 19), тому суд вважає, що
позовні вимоги по компенсації
моральної шкоди ОСОБА_3 слід задовольнити частково, у розмірі 3000
гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова
шкода, заподіяна неправомірними діями правам фізичних осіб відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її
завдала.

Відповідно до викладеного, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10,
226, 254-255 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4
ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 1265 (тисячу двісті шістдесят п'ять) гривень 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 компенсацію за моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, на користь
держави (р/р 0013 в банк УДК у Запорізькій області ОКПО 23787406 МФО
813015) судовий збір у розмірі 51 гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати з інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ (р/р 0607 в УДК у Запорізькій області ЄДПРОУ 26316700 МФО 813015) у
розмірі ЗО гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом двадцяти днів
після подання

заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення Мелітопольського міськрайонного суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.