У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого 2007 року                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,  Прокопчука Ю.В., Пінчука М.Г.,    Пшонки М.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Печерське РУ ГУ МВС
України в місті Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення
Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2005 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 25
травня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2005 року позивачі звернулися
до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в серпні 2003 року у
зв'язку із скрутним матеріальним становищем виникла потреба продати
трикімнатну  квартиру АДРЕСА_1, що була
придбана 26 липня 2002 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 за згодою дружини
- ОСОБА_1 та за рахунок спільних коштів.

За порадою знайомого - відповідача
ОСОБА_5 22 серпня 2003 року ОСОБА_2 видав доручення на відчуження цієї квартири
ОСОБА_3

27 травня  2004 року між ОСОБА_3, який представляв
інтереси ОСОБА_2, та ОСОБА_4, яка є тещею ОСОБА_5, був укладений договір купівлі-продажу
зазначеної квартири за 15000 грн.

ОСОБА_4 вселила та зареєструвала в спірній квартирі свою онуку, дочку
ОСОБА_5 - ОСОБА_6  Про договір
купівлі-продажу своєї квартири ОСОБА_2 дізнався із оголошення в газеті про її
продаж ОСОБА_4 за 293000 у.о., сам він не мав наміру продати квартиру за 15000
грн.; гроші від продажу своєї квартири не отримав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2005 року,
залишеним без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2006 року, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2
задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 травня 2004
року між ОСОБА_3  з одного боку, в
інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_4, з другого боку, посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за
НОМЕР_1, та 2 червня 2004 року зареєстрований Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна недійсним.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано Печерське РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного
обліку ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.
Зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого майна (01001, м. Київ, вул.
Трьохсвятительська, 4-в) скасувати вчинену 2 червня 2004 року реєстрацію
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного   27 травня  2004 року
між ОСОБА_3 з одного боку, в інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_4, з другого
боку, посвідчений  приватним   нотаріусом
Київського  міського  нотаріального округу ОСОБА_7,   зареєстрований   у
реєстрі за НОМЕР_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати ці
судові рішення, посилаючись на їх необґрунтованість і порушення норм
матеріального та процесуального права, справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Доводи касаційної скарги на порушення судом першої інстанції норм
процесуального закону - розгляд справи 27 грудня 2005 року за відсутності
відповідачів, належним чином не повідомлених про час і місце судового
засідання, що є підставою для скасування заочного рішення, не спростовують
висновків суду обох інстанцій, які дали правильну оцінку цим обставинам і
підставно не прийняли їх до уваги.

Так, згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий
у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові
особи, яка бере участь в справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Із матеріалів справи убачається, що у судових засіданнях 22 листопада і 19
грудня 2005 року оголошувалась перерва за заявами відповідача ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_9, який під розписку був сповіщений про час та місце
судового засідання 27 грудня 2005 року (а.с. 59, 93, 94).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що доводи касаційної скарги
про порушення процесуальних прав ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Із протоколу судового  засідання  27
грудня  2005 року убачається, що в  засіданні
брали  участь  представники
позивача  ОСОБА_10 і ОСОБА_11,
відсутні відповідачі та їх представники і суд, за згодою представників
позивача, ухвалив заочний розгляд справи. (а.с. 99).

Не можуть бути визнані обґрунтованими і доводи скарги про порушення
процесуальних прав інших осіб, які беруть участь у справі, оскільки це не є їх
доводами.

Касаційну скаргу подала ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4, а решта осіб судові
рішення не оскаржували.

Розглянувши справу у такий спосіб, суд постановив законне і обґрунтоване
рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 332 ЦК України правочин, який вчинено
внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою
стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності  правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,
а також стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Визнаючи договір купівлі-продажу спірної квартири від 27 травня 2004 року
недійсним, суди дійшли правильного
висновку  про  те, що
договір  був укладений  без
нотаріально  посвідченої  письмової
згоди   дружини  ОСОБА_2 - ОСОБА_1

Також правильно взято до уваги, що при укладенні договору купівлі-продажу
було відсутнє вільне, відповідаюче внутрішній волі волевиявлення подружжя
ОСОБА_2: ОСОБА_1 згоду на продаж квартири
не  давала,  а
ОСОБА_2 не мав наміру продати трикімнатну квартиру у центрі м. Києва за
15000 грн.  ОСОБА_3 при укладенні договору
купівлі-продажу не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, правочин був
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема,
на отримання  власником  ОСОБА_2
коштів   від   продажу
квартири. ОСОБА_2 кошти від продажу квартири не отримав.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 відхилити, а
заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2005 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м.
Києва від 25 травня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                М.В.
Патрюк

Судді:                                                                          А.В.
Костенко

М.Г.
Пінчук

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка