УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2007 року
м. Івано-Франківськ

Колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого
Меленко О.Є.

суддів                         Павлишиної А.Т., Шишка
А.І.

секретаря
Сем"янчук С.Й.

з участю:
позивача
ОСОБА_1, представника ВАТ „Агромаш"-

Кукуєту Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Агромаш" про зобов"язання встановити
посадовий оклад не менше гарантованого окладу згідно Галузевої угоди,
проведення нарахування заробітної плати за період з 14.04.2003 року та
стягнення 13 832 грн. 96 коп.
недоотриманої суми заробітної плати і компенсації за затримку у її виплаті, 14 073 грн. 91 коп. середнього
заробітку за час затримки у виплаті по день фактичного розрахунку за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 грудня 2006 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 оскаржує рішення Івано-Франківського міського
суду від 19 грудня 2006 року, яким йому
відмовлено у позові до ВАТ „Агромаш" про зобов"язання встановити
посадовий оклад не менше гарантованого окладу згідно Галузевої угоди,
проведення нарахування заробітної плати за період з 14.04.2003 року та
стягнення 13 832 грн. 96 коп.
недоотриманої суми заробітної плати і компенсації за затримку у її виплаті, 14 073 грн. 91 коп. середнього
заробітку за час затримки у виплаті по день фактичного розрахунку у
зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

У апеляційній скарзі на рішення зазначається, що судом
при вирішенні спору невірно застосовано норми матеріального права. Так,
відмовляючи йому у позові, суд виходив з положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України, не
застосувавши ч. 2 цієї ж
статті, яка передбачає, що в разі порушення законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішення суду просить скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В засіданні апеляційної інстанції позивач вимоги
підтримав з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача доводів апеляційної скарги не
визнала, просить апеляційну скаргу відхилити, залишивши без змін рішення суду
першої інстанції як таке, що ухвалено з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення
з таких підстав.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу
розміру заробітної

Справа №
22-Ц-246/ 2007 р.                               Головуючий у 1 інстанції
Горейко М.Д.

Категорія 41
Доповідач
Меленко О.Є.

2

плати, що була встановлена позивачу на час зайняття ним
посади заступника генерального директора з фінансово-економічних питань ВАТ
"Агромаш".

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1
мотивував невідповідністю посадового окладу Галузевій Угоді щодо мінімального
гарантованого посадового окладу заступника голови правління та посилався при
цьому на інформацію Територіальної державної інспекції праці у
Івано-Франківській області, що міститься у листі на його ім"я від
12.10.2005 року.

За змістом ч. 1
ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду
в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк
з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 3 травня 2006 року, то суд
першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що строк звернення
до суду ОСОБА_1 пропустив і відмовив йому в позові.

Доводи апелянта про те, що його вимога не обмежена
будь-яким строком не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України, на
яку посилається позивач, працівник має право звернутися до суду без обмеження
будь-яким строком з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. В
даному ж випадку предметом спору став сам розмір заробітної плати, як однієї з
суттєвих умов праці, а не заборгованість по ній.

Перевіривши всі доводи апеляційної скарги, колегією
суддів порушення норм матеріального і процесуального права не встановлено,
підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів наведених
апелянтом немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Івано-Франківського міського суду від 19
грудня 2006 року в
даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно, хоч може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу  набрання нею законної сили.

Суддя