Справа № 22-737                                                    Головуючий у 1 інстанції Гусинський М.О.
Категорія 16                                                                        Доповідач Біляєва О.М.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 січня 2007 року                         Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого              Висоцької B.C.,

суддів                           Біляєвої О.М.,
Осипчук О.В.,

при секретарі               Таранець В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом закритого акціонерного товариства
„Український мобільний зв'язок" (далі - ЗАТ „УМЗ") до ОСОБА_1 про
стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2006 року ЗАТ
„УМЗ" звернулося до суду з даним позовом.

Позивач
посилався на те, що між сторонами 15
грудня 2004 року був
укладений договір НОМЕР_1
та додаткова угода до нього про надання послуг стільникового
радіотелефонного зв'язку. На порушення п. 2.4.2
Договору абонент з 01
липня 2005 року
припинив оплачувати рахунки позивача, в зв'язку з цим виникла заборгованість в
сумі 160 гр. 76 коп.

На підставі п.1.2 Додаткової угоди ОСОБА_1 був нарахований штраф у сумі 1321 гр. 30 коп.

ЗАТ „Український
мобільний зв'язок" просило задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 борг за послуги
зв'язку в розмірі 160 гр. 76 коп., штраф за
невиконання договору 1321
гр. 30 коп.,
судові витрати.

Заочним рішенням
Слов'янського міськрайонного суду від 12
жовтня 2006 року
позов задоволений частково, з відповідача на користь ЗАТ „УМЗ" стягнута
заборгованість за надання послуг стільникового зв'язку в сумі 160 гр. 76 коп., судові
витрати; в частині стягнення штрафу відмовлено.

ЗАТ „УМЗ",
не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в стягненні штрафу,
звернулося до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою.

В апеляційній
скарзі позивач просить рішення суду скасувати як таке, що не відповідає вимогам
діючого законодавства, та повернути справу на новий розгляд.

В обґрунтування
скарги апелянт посилався на те, що суд дійшов неправильного висновку про те, що
договірна санкція, передбачена Додатковою угодою, не є штрафом і відповідно не підлягає стягненню, чим порушив
вимоги ст.ст. 549-551 ЦК України.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового з таких підстав.

Згідно статті 309 ч.1 п.З, п.4 ЦПК
України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої
інстанції, розглядаючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги,
встановив, що між сторонами 15
грудня 2004 року був
укладений письмовий договір про надання послуг стільникового зв'язку та
додаткова угода до договору. На порушення договору ОСОБА_1 з 01 липня 2005 року не сплачує
рахунки за надані послуги, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 160 гр. 76 коп., яка
підлягає стягненню з відповідача, а також судові витрати.

Відмовляючи в
стягненні штрафу в сумі 1321
гр. 30 коп.,
суд виходив з того, що договірна санкція в розмірі 3, 65 гр. за кожен
день, що залишився до закінчення терміну дії додаткової угоди, у разі несплати
абонентом наданих послуг зв'язку не є штрафом, згідно ст.549 ЦК України.

Рішення суду в
частині стягнення боргу за надані послуги та судових витрат сторонами не оскаржується.

Щодо висновку
суду про відмову в стягненні штрафу 1321
гр. ЗО коп., то апеляційний суд вважає, що він не відповідає обставинам
справи і нормам матеріального права.

Як передбачено
статтею 546 ЦК
України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до
вимог статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

З матеріалів
справи видно, що 15 грудня 2004 року сторони уклали
Додаткову угоду НОМЕР_2 до
Договору про надання послуг мобільного зв'язку НОМЕР_3 строком на 548
календарних днів (а.с.7). Про згоду з умовами Додаткової угоди свідчать
підписи сторін.

Згідно п.1.2
цієї угоди, Абонент несе відповідальність у вигляді сплати на користь
Українського мобільного зв'язку договірної санкції в розмірі 3,65 гр. за кожен
день, що залишився до закінчення терміну дії цієї Додаткової угоди. На підставі
ст.259 Цивільного
кодексу України строк позовної давності до вимоги про стягнення договірної
санкції встановлюється у три роки.

Судом
встановлено, що дія Основного договору достроково припинена 30 жовтня 2006 року, тобто до
закінчення терміну дії Додаткової угоди за 362 дні.

Таким чином, відповідач повинен сплатити договірну санкцію у розмірі 1321 гр. 30 коп. (Згр. 65
коп. х 362 дні).

Однак враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір основного боргу, апеляційний суд відповідно до вимог статті 551 ч.З ЦК України вважає можливим зменшити розмір
неустойки до 200 гр.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального
права, зробив висновки, що не відповідають
обставинам справи, апеляційний суд на підставі ст.309 ч.1 п.З, п.4 ЦПК України скасовує
рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення штрафу і стягує на користь позивача з ОСОБА_1 200 гр.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ЗАТ „Український
мобільний зв'язок" задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 жовтня 2006 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу скасувати.

Позовні вимоги ЗАТ „Український мобільний зв'язок" про стягнення
штрафу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ЗАТ „Український
мобільний зв'язок" штраф в сумі 200 гр.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.