УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року місяця
січня „15" дня
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді:   Курської А.Г.

Суддів:                           Горбань В.В.

Тіщенко О.І.

При секретарі:               Іванові O.K.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
М.Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Євпаторійського міськвиконкому,
Євпаторійської міської ради, Євпаторійському МБРТІ про визнання права
власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 15
серпня 2005 року,

ВСТАНОВИЛА:.
26 липня 2005 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Євпаторійського міськвиконкому,
Євпаторійської міської ради, Євпаторійському МБРТІ про визнання права власності.
Вимоги мотивовані тим, що в період з 1989
року до 1994 року він
стояв на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. У
середині 1989 року керівництво УЖКГ запропонувало співробітникам своїх
підрозділів, що стоять у житловій черзі, отримати у користування земельні
ділянки для будівництва житла. Він подав заяву про виділ земельної ділянки і
рішенням профкому та адміністрації ЖЕК-4 на підставі протоколу № НОМЕР_1 було
задоволено його заяву про виділ земельної ділянки. Рішенням виконкому м.
Євпаторії № НОМЕР_2 ЖЕК-4 було виділено земельну ділянку для будівництва
індівідуального будинку по ІНФОРМАЦІЯ_1 площею 380
кв.м., який був переданий у користування позивачеві згідно з протоколом № НОМЕР_1.  01.09.1991 року між ОСОБА_1 та виконкомом
Євпаторійської міської ради було укладено договір НОМЕР_3 про надання в
безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на
праві особистої власності - договір оренди. Позивач посилається на те, що
оскільки у нього не було коштів він своєчасно не зміг оформити усі документи на
будівництво. Для будівництва він отримав у ЖЕК-4 довідку №НОМЕР_4 про те, що
він являється забудовником, в управлінні архітектури міста - типовий проект 145
- 000-340.85 на будівництво двохповерхового будинку, надвірних господарських
забудов, побутових будівель та споруд, який був узгоджений з головним
архітектором міста. На підставі проекту він почав будівництво наприкінці 1991
року. Будівництво в зв'язку з відсутністю коштів продовжувалося до 1999 року.
Євпаторійське МБРТІ зробило висновок, що станом на 21.12.2004 року
домоволодіння АДРЕСА_1
побудовано на 77 %. Просив
визнати за ним право власності на недобудовий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням  Євпаторійського  міського
суду  від   15.08.2005
року  позов ОСОБА_1     до
Євпаторійського
міськвиконкому,

Справа № 22- 618/2007р.                             Головуючий

в першій інстанції Захарова І.О. Доповідач  Горбань В.В.

2

Євпаторійської міської ради,
Євпаторійського МБРТІ про визнання права власності задоволений. Визнано право
власності на незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, збудований на
77 %, за
ОСОБА_1. Зобов'язано Євпаторійський міськвиконком прийняти в експлуатацію буд. АДРЕСА_1, Євпаторійське
МБРТІ провести державну реєстрацію зазначеного домоволодіння на праві власності
за ОСОБА_1.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування
обставин, які мають суттєве значення для розгляду справи, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи. При цьому також посилається на те,
що при ухваленні даного рішення судом не з'ясовано чи порушуються його права як
користувача суміжної земельної ділянки і власника сусіднього житлового будинку.

У запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, вважає
його законним, а апеляційну скаргу відхилити, як необгрунтовану.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, заперечення на скаргу, вислухавши пояснення позивача, апелянта ОСОБА_2,
його представника, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню за
таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості
позовних вимог та їх доведеності.

Проте таке
рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно з
частинами 2, 3, 4 статті 331 ЦК України, який
діяв на час вирішення спору, право власності на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до
закону підлягає державної реєстрації, право власності виникає з моменту
державної реєстрації.

До завершення
будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання
тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За заявою
заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого
майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до
проекту, є незначною.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції, виходячи із правил ч. 4 ст. 331
ЦК України, визнав встановленим, що будинок позивачем збудований на 77 %, тобто частка
робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною, що є підставою для
задоволення позову про визнання права власності на незакінчений будівництвом
житловий будинок.

Зі змісту правил
частини 4 статті 331 ЦК України, яка
діяла на час вирішення спору, слідувало, що суд може винести рішення про
визнання

3

заінтересованої
особи власником недобудованого житлового будинку, тільки при умові, що частка
робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною.

Але суд першої інстанції вирішуючи спір ОСОБА_1, фактично не з'ясував
питання щодо наявності у позивача проекту будівництва спірного житлового
будинку і яка частка робіт за даним проектом не виконана позивачем.

Крім того, судом при вирішенні питання щодо можливості визнання права
власності на об'єкт незавершеного будівництва не з'ясовано чи здійснювалося
дане будівництво позивачем за умови додержання архітектурних, будівельних,
санітарних та інших норм і правил, а також чи порушуються при цьому права інших
осіб, тобто власників чи користувачів суміжної земельної ділянки та власників
сусіднього житлового будинку.

З матеріалів справи та наданих додаткових письмових доказів, які не були
предметом дослідження і оцінки суду першої інстанції, вбачається, що будівний
об'єкт по АДРЕСА_1 не зареєстрований в інспекції ДАБК і будівельні роботи було
розпочато з порушенням вимог ДБН. При будівництві житлового будинку та гаражу
забудовником ОСОБА_1 не були виконані будівельні вимоги п. 3.25 ДБН 360-92,
щодо додержання вимог про межі суміжної ділянки, яка повинна складати не менш
1,0 м. Також при будівництві житлового будинку ОСОБА_1 не дотримані вимоги
таблиці 1 додатку 3,1 і п. 7.50 ДБН 360-92, про відстань між сусіднім будинком НОМЕР_5,
що належить апелянту, і прибудованим гаражом по АДРЕСА_1, яка складає всього 48 см., замість 6-9 м. до вимог
пожежних норм. Дані обставини свідчать про технічну неможливість проводити
поточний ремонт сусіднього житлового будинку НОМЕР_5. Крім того,
недобудований житловий будинок не відповідає діючим нормативним документам і. містобудівельним
і має дуже низьку експлуатаційну надійність, про що вказано у висновку
спеціаліста по будівельно-технічним дослідженням, яке не було предметом
дослідження суду першої інстанції за правилами ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

При такому положенні, оскільки рішення суду про визнання
права власності на недобудований житловий будинок за ОСОБА_1 стосується прав та
обов'язків ОСОБА_2 як користувача суміжної земельної ділянки та власника
сусіднього житлового будинку, а суд першої інстанції не звернув на це уваги і
фактично вирішив спір відносно прав і обов'язків ОСОБА_2, який не був
притягнутий до участі у справі, то його не можно визнати законним, тому рішення
підлягає скасуванню на підставі п. 4
ч. 1 ст. 311 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303, 304, 307, 311, 314, 315 ЦПК колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Євпаторійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 15 серпня 2005 року скасувати і
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом двох місяців з дня
набрання нею

законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.