АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем  України

"17"   січня
2007   року

Колегія
суддів    судової    палати
у    цивільних    справах

апеляційного
суду  Житомирської  області
в  складі:

головуючого-судді:   Снітка  C.O.,

суддів:
Худякова  A.M.,   Олексієнко  М.М.,

при  секретарі  судового
засідання:   Прищепі  О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в

м.Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду

Житомирської області від 7 липня 2006 року у справі за

позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання втратившою право

користування жилим приміщенням та
зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та
усунення перешкод в

користування  жилим
приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 та неповнолітньої дочки
ОСОБА_3 втратившими право користування будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що між сторонами
у 2002 році
шлюб був розірваний, спірний будинок вона з дитиною п'ять років назад залишила
добровільно і на протязі цього часу не ставила питання про її вселення.
Посилаючись на те, що відповідачка разом з дитиною в 2001 року переїхала
на постійне місце проживання до своєї матері АДРЕСА_2, позивач просив на
підставі  ст.107
ЖК  України  задовольнити
позов.

В травні 2006
року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила усунути перешкоди в
користуванні спірним будинком та вселити в будинок. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що відповідач вигнав її з дитиною з будинку і поміняв замки на вхідних
дверях. Посилаючись на те, що відповідач перешкоджав їй з дочкою вселитись у
будинок, позивачка  просила  задовільнити
позовні  вимоги.

Справа № 22ц/25

Категорія 42

Головуючий в суді 1'
інст. Потапова
Т.М,

Доповідач Худяков A.M.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомир-

ської області від 7 липня 2006 року в
задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

Вселено ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, в будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано
ОСОБА_1 не чинити

перешкод        ОСОБА_2                        в        користуванні        жилими

приміщеннями
вказаного  будинку.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_1 порушує

питання про
скасування постановленого по справі рішення та

ухвалення нового
рішення, яким яким задовольнити його позов,

а в задоволенні
зустрічного позову відмовити, посилаючись на

невідповідність  висноків
суду  обставинам  справи.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в

межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що

скарга    підлягає
задоволенню  з  наступних
підстав.

Відповідно до
ст.213 ЦПК
України судове рішення

повинно  бути
законними  і  обґрунтованим.

Задовольняючи
зустрічний позов, суд виходив з того, що

ОСОБА_1
перешкоджав проживанню відповідачки в

будинку.

Проте з таким
висновком суду погодитись неможливо,

оскільки він
суперечить вимогам закону та дійсним обставинам

справи.

Відповідно до
ст.107 ЖК
України, в разі вибуття члена

сім'ї наймача на
постійне проживання в інший населений пункт

він втрачає
право користування жилим приміщенням з дня

вибуття.

Згідно договору
дарування незакінченого будівництвом

жилого будинку
від 28.09.1998 року ОСОБА_1
прийняв

в  дар
будинок  АДРЕСА_1(а.с.7).

З матеріалів
справи видно, що ОСОБА_2 є

зареєстрованою  у
вказаному  будинку  з
серпня  1999
року.

Між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 шлюб

розірвано у
жовтні 2002 році, що
підтверджується копією

свідоцтва  про
розірвання  шлюбу.

На підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом

від 19.12.2002 року за ОСОБА_2
на праві особистої

власності
зареєстрований будинок АДРЕСА_2(а.с.З6) .

Статтею 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає

цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи

юридичних осіб,
поданим відповідно до цього кодексу, в межах

заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших

осіб,   які
беруть  участь  у
справі.

В зустрічній
позовній заяві ОСОБА_2

вказувала, що
відповідач вигнав її разом з малолітньою

донькою та
поміняв у будинку замки на вхідних дверях. У

позивачки не
було можливості з донькою повернутися назад у

будинок і вона
була змушена разом з дитиною наймати інше

житло.

Суд   першої    інстанції,    вирішуючи
спір   не   дав
оцінку

тій
обставині,    що    ОСОБА_2
не    надала    доказів
на

підтвердження
позову.

Як видно з
протоколу судового засідання (а.с.43)
вона

зазначала, що «в
грудні 2001 року
через сварки з чоловіком

вона забрала
дитину і пішла до матері». Тобто, про те, що її

з дитиною
відповідач вигнав з будинку вона не вказувала. Крім

того, ОСОБА_2 на
протязі 2001-2005 років не

зверталась з письмовими
зверненнями до житлових або

правоохоронних
органів з приводу неможливості проживання у

спірному будинку
або чинення якихось перешкод у користуванні

ним  з
боку  ОСОБА_1.

Всупереч вимогам
ст.60 ЦПК
України, ОСОБА_2

не довела
обставин, на які вона посилалась як на підставу

своїх  вимог.

Таким чином, в
зв'язку з переїздом у грудні 2001
року

на постійне
проживання до іншого населеного пункту за

адресою:
АДРЕСА_2 ОСОБА_2
втратила право користування

будинком  АДРЕСА_1.

На підставі
викладеного, рішення суду відповідно до

ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановлениям

нового  рішення
про  задоволення  первісного
позову.

Керуючись ст.ст.304,307,309,314,316 ЦПК України,

колегія  суддів

ВИР І Ш И
Л А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1

-
задовольнити.

Рішення
Бердичівського міськрайонного      суду
Житомирської    області    від
7    липня    2006    року    скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 втратившими право користування будинком АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2  -  відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного  Суду  України
на  протязі  двох
місяців.