УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 січня 2007 року                                                                   м.
Івано-Франківськ

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого              Меленко О.Є.

суддів                          Беркій О Ю.,
Ясеновенко Л .В.

секретаря                    Гаран Н.І.

з участю сторін:                           представника АППБ
„Аваль" - Івасюка Т.І.,

представника позивача- ОСОБА_1, відповідачів- ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Колінцівського сільського
голови- Яціва В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області,
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів- АППБ „Аваль"
про визнання недійсним рішення Колінцівської сільської ради від 12.02.2002 року,
свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого
Колінцівською сільською радою 5.03.2002 року та визнання права власності на 1/5
частину житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 з апеляційною
скаргою Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль" на рішення
Тлумацького районного суду від 29 вересня 2006 року,-

встановила:

Акціонерний
поштово-пенсійний банк „Аваль" оскаржує рішення Тлумацького районного суду
від 29 вересня 2006 року , яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 - визнано
недійсними рішення Колінцівської сільської ради від 12.02.2002 року, свідоцтво
про право приватної власності на житловий будинок, виданого Колінцівською
сільською радою 5.03.2002 року на житловий будинок та господарські будівлі
АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину житлового будинку
та господарських будівель по АДРЕСА_1.

В апеляційній
скарзі АППБ „Аваль" вказує на те, що судом першої інстанції неповно
з"ясовані фактичні обставини справи, при ухваленні рішення суду порушено
норми матеріального та процесуального права.

Так, суд не взяв до уваги тих
обставин, що з 1990 року позивач проживав с.
Хотимир і це зазначалося у рішенні сільської ради від 12.02.2002
року. Крім цього, суд розглянув справу як цивільний позов, в той час, як такий
містив ознаки адміністративного і повинен був розглядатися за іншими
процесуальними нормами. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки визнав недійсним свідоцтво про право власності, в той час як позивач просив визнати
його недійсним лише частково. При цьому, апелянт вказує на те, що чинне
законодавство не передбачає такого способу захисту порушеного права, оскільки
свідоцтво є документом, а не правочином. Вважає, також, що позивачем не в
повному обсязі сплачено судовий збір при зверненні до суду. Просить

Справа № 22-ц-44/2007 р.                                   Головуючий
у 1 інстанції   Гавриш Я.М.

Категорія 1/5                                                          Доповідач  Меленко О.Є.

2

рішення   суду
скасувати,   провадження   у справі закрити.

В суді апеляційної інстанції Представник АППБ „Аваль" вимоги підтримав
з тих же мотивів, що зазначені ними в апеляційних скаргах.

Представник
позивача та відповідачі доводи апелянта заперечили, а рішення суду першої
інстанції вважають таким, що відповідає вимогам закону і підстав для його скасування
немає.

Ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 проживаючи
з часу народження у колгоспному дворі, яким був будинок з господарськими
будівлями АДРЕСА_1 , станом на квітень 1991 року своєї частки не втратив.

Вислухавши
пояснення представника апелянта , заперечення представника позивача та
відповідачів, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до
висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що
спір між сторонами виник з приводу права власності на будинок з господарськими
будівлями АДРЕСА_1.

Як вбачається з
матеріалів справи, станом на 15 квітня 1991 року ( часу введення в дію закону
України „Про власність") будинок з господарськими будівлями мав статус колгоспного
двору ( а.с. 4). У справах про право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося на дату введення в дію Закону „Про
власність", слід виходити з того, що таке право мають члени двору, котрі
на цю дату не втратили право на частку в зазначеному майні відповідно до чинної
на той час ст. 126 ЦК. їхнє
право на це майно має визначатися на підставі законодавства, що було чинним на
відповідний час ( зокрема, частка в майні двору колишнього його члена- за
правилами ст. 123 ЦК, а на
майно, набуте з 16 квітня 1991 року, - за Законом „Про власність" та
іншими нормами, що регулюють право власності).

Позивач з часу
свого народження ( 1987 р.) проживав та був прописаний у будинку, а тому суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_5 станом на
15.04.1991 року набув право власності на 1/5 частину будинку з господарськими
будівлями АДРЕСА_1.

Посилання
апелянта на проживання позивача у іншому населеному пункті на увагу не
заслуговують оскільки є голослівними та не підтверджені доказами. Суд розглядав
справу на підставі вимог ЦПК, оскільки між сторонами виник спір щодо права
власності. Також з протоколу судового засідання вбачається, що в процесі
розгляду справи судом, представник позивача уточнював об"єм позовних вимог
та просив про визнання свідоцтва про право власності на будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1 недійсним вцілому.

Рішення суду
ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для
його скасування з мотивів, наведених апелянтом, колегія суддів не знаходить.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315 ЦПК України, апеляційний суд,
-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного поштово-пенсійного банку
„Аваль" відхилити.

Рішення
Тлумацького районного суду від 29 вересня 2006 року в даній справі залишити без
зміни.

Ухвала набирає
чинності негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду
України на протязі двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                                      О.Є. Меленко

Судді:                                                                                                  О.Ю. Беркій

Л .В. Ясеновенко