У х в а л а

іменем   україни

13 червня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Пшонки М.П.,

суддів:
Берднік І.С.,
Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,                       Прокопчука Ю.В., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за договором позики, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в березні 2004 року між сторонами було
укладено письмову угоду, відповідно до якої позивачка надала відповідачу в борг
кошти в сумі 35 000 грн. під 18% річних, а останній зобов'язався в строк до 1
квітня 2004 року їх повернути та сплатити відсотки за користування грошима в
сумі 12 600 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 1
червня 2006 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2006
року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 35 000 грн. на
повернення боргу, 12 600 грн. процентів за договором позики, 476 грн. на
повернення сплаченого нею державного мита та 238 грн. судового збору. У
відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 30 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення апеляційного суду й залишення в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й постановляючи
нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не виконав взяті
на себе договірні зобов'язання, оскільки надана суду в якості доказу розписка
про отримання ОСОБА_1 14 травня 2005 року коштів у сумі 60 000 грн. не може
свідчити про повернення взятих у неї в борг 35 000 грн., оскільки значно
перевищує розмір вказаної суми з процентами на 14 травня 2005 року. Крім того,
позивачка зазначила, що між сторонами існували й інші фінансові відносини, на
підтвердження цього була надана копія відповідного договору. Відповідач проти
вказаного факту не заперечував.

Проте цей висновок суперечить вимогам закону й матеріалам
справи.

Судом встановлено, що в березні 2004 року між сторонами
була укладена письмова угода - розписка, відповідно до якої позивачка надала
ОСОБА_2 в борг кошти в сумі 35 000 грн. під 18% річних, а відповідач
зобов'язався повернути їх у строк до 1 квітня 2004 року, про що було складено
розписку.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач 14 травня
2005 року повернув  ОСОБА_1 60 000 грн.,
що підтверджується її підписом на розписці (а.с. 18).

Відповідно до ст.
599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, відповідач підтвердив належне виконання
своїх договірних зобов'язань.

Твердження позивачки відносно існування між сторонами
інших фінансових відносин не приймаються судом до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам
закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення районного
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 336,
339, 344, 345  ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від
11 грудня 2006 року скасувати, а рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 1 червня 2006 року - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Пшонка

Судді:

І.С. Берднік   Н.П. Лященко   А.В.Костенко   Ю.В. Прокопчук