Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до суб”єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди та за зустрічним
позовом суб”єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою суб”єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду
м. Черкаси від 3 квітня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 6 вересня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до суб”єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про відшкодування майнової
та моральної шкоди, посилаючись на невиконання відповідачкою укладеного з ним
договору посередництва, відповідно до якого та взяла на себе зобов”язання щодо
його працевлаштування в Республіці Чехія та сприяння в оформленні документів,
одержанні візи і забезпеченні проїзду до місця роботи. Позивач просив стягнути
з відповідачки 1 237 грн., сплачених ним за договором відповідачці, а також 10
000 грн. на відшкодування завданої йому невиконанням договору моральної шкоди.

В листопаді 2005 року ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про відшкодування 2 070 грн. майнової шкоди, посилаючись на те, що вона
понесла такі затрати на виконання укладеного з позивачем договору
посередництва, однак той в односторонньому порядку відмовився від його
виконання.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2006 року
первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 567
грн. 50 коп. майнової та 600 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня
2006 року в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 6 вересня 2006 року
рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційної скарги ОСОБА_2 просить скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову, посилаючись
на їх необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з
чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що невиконанням взятого на себе
за договором зобов”язання відповідачка завдала позивачу майнової шкоди, а тому
така повинна бути нею відшкодована. Такий висновок є правильним. Судом
помилково застосовано при цьому норми ЦК України 2003 року, який набрав
чинності з 1 січня 2004 року і не поширюється на правовідносини, які виникли у
зв”язку з укладенням сторонами договору 1 квітня 2003 року, однак з цих підстав
рішення не може бути скасоване, оскільки норми ЦК Української РСР 1963 року так
само передбачають відшкодування шкоди, завданої невиконанням зобов”язань за
договором. В цій частині рішення слід залишити в силі, виключивши з нього
посилання на норми ЦК України 2003 року.

Разом з тим, в частині вимоги про стягнення моральної шкоди з рішенням суду
погодитися не можна, оскільки ні норми чинного на час виникнення спірних
правовідносин ЦК Української РСР 1963 року, які встановлюють відповідальність
за порушення зобов”язань за договором, ні укладений між сторонами договір не
передбачають такого правового наслідки порушення зобов”язань за договором як
відшкодування моральної шкоди.

Отже, в цій частині судом неправильно застосовано норми матеріального
права, що відповідно до ст. 341 ЦПК України є підставою для скасування судового
рішення і ухвалення нового про відмову в позові.

Керуючись п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 336, ст.ст. 337, 341, п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу суб”єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2006 року в
частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 6 вересня 2006 року про залишення
рішення суду першої інстанції в цій частині без змін скасувати і ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до суб”єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити за його
безпідставністю.

В решті рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити
без змін, виключивши з них посилання на норми ЦК України 2003 року.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л.Сенін

Судді:                                                                                    Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк