РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2007 року                                                             м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів :

Балюка М.І.,

Гуменюка В.І.,

Григор'євої Л.І.,

Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Крюківського районного
відділу освіти, Крюківського райвиконкому, Міністерства фінансів України про
стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2001 року ОСОБА_1
звернулась із позовом  до Крюківського
районного відділу освіти, Крюківського райвиконкому, Міністерства фінансів
України про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди посилаючись на
те, що вона працює вчителем російської мови та літератури в середній школі № 23
м. Кременчука і має 29 років педагогічного стажу, однак передбачені ст. 57
Закону України “Про освіту” виплати вона не отримала. Просить стягнути з
відповідачів на її користь щомісячну надбавку за вислугу років з 1 січня 1997 року
в розмірі 2827 грн. 55 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату надбавок і
заробітної плати - 1124 грн. 54 коп., допомогу на оздоровлення в розмірі
місячного посадового окладу при наданні відпустки за 1998-2000 роки в сумі 608
грн. 68 коп., щорічну грошову винагороду за сумлінну роботу та зразкове
виконання службових обов'язків з 1 січня 1998 року в сумі 688 грн. 68 коп.,
індексацію сум заробітної плати з урахуванням інфляції в сумі 713 грн. 42 коп.,
витрати по оплаті вимог адвоката - 40 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Крюківського районного суду м.
Кременчука від 18 листопада 2002 року позов задоволено частково. Стягнуто з
Крюківського районного відділу освіти м. Кременчука на користь ОСОБА_1 щомісячну надбавку за вислугу років за період з 1 січня
1997 року по 28 лютого 2001 року в розмірі 2827 грн. 55 коп., компенсацію за
несвоєчасну виплату надбавок і заробітної плати - 1124 грн. 54 коп., щорічну
грошову винагороду за сумлінну роботу та зразкове виконання службових
обов'язків з січня 1998 року - 688 грн. 68 коп., допомогу на оздоровлення в
розмірі місячного посадового окладу при наданні відпустки за 1998-2000 роки -
608 грн. 68 коп., індексацію сум заробітної плати з урахуванням рівня інфляції
- 713 грн. 42 коп., витрати по оплаті вимог адвоката - 40 грн. та 1000 грн.
моральної шкоди, а також на користь держави державне мито - 68 грн. 12 коп.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 2 березня 2004 року рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука від 18 листопада 2002 року змінено частково. Стягнуто з Крюківського
районного відділу освіти м. Кременчука на користь ОСОБА_1 щомісячну надбавку за вислугу років з 1 січня 1997 року
по 1 грудня 2001 року в розмірі 2543 грн. 89 коп., компенсацію за несвоєчасну
виплату надбавок і заробітної плати - 1194 грн. 14 коп., допомогу на
оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу при наданні відпустки за з 1
січня 1998 по 31 грудня 2001 року - 688 грн. 68 коп., індексацію сум заробітної
плати з урахуванням рівня інфляції - 659 грн. 02 коп. У задоволенні вимог про
відшкодування щорічної грошової винагороди за сумлінну роботу та зразкове
виконання службових обов'язків в сумі 688 грн.68 коп. відмовлено. Стягнуто з
Крюківського районного відділу освіти м. Кременчука на користь ОСОБА_1 62 грн. 12
коп. за проведення судово-бухгалтерської експертизи та зменшено розмір
державного мита до 50 грн. 85 коп. В решті рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука залишено без змін.

У касаційній скарзі Крюківський районний відділ освіти м. Кременчука просить
скасувати ухвалені рішення посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43
Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю
захищається законом.

Постановляючи рішення про задоволення
позову суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили, що позивачка,
працюючи вчителем російської мови та літератури в середній школі, має право на
виплати, передбачені ст. 57 Закону України “Про освіту” і всупереч зазначеним
положенням закону надбавки за вислугу років та допомога на оздоровлення при
наданні щорічної відпустки Кокаревій В.В. не виплачувалися.

У відповідності до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в рішенні або вирішені ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджено обставини справи повно,
зібраним доказам дана оцінка.

Проте, не можна погодитись із рішенням
суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з відповідача
моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

У ст. 237-1 КЗпП України зазначено, що
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

При відшкодуванні моральної шкоди
необхідно встановлювати винні дії відповідача.

Судом встановлено, що бюджетне фінансування було відсутнє і тому
працедавець не мав можливості виплачувати кошти.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог по відшкодуванню моральної шкоди
немає підстав.

Згідно з вимогами ст.341 ЦПК України
суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове
рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці
правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав скасуванню.

Враховуючи викладене, рішення
Крюківського районного суду м. Кременчука від 18 листопада 2002 року та ухвала
апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2004 року в частині
задоволення позову про відшкодування моральної шкоди підлягають скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

В решті ухвала апеляційного суду, підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 341, 344, 346
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу Крюківського районного відділу освіти м.
Кременчука задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука від 18 листопада 2002 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 2 березня 2004 року в частині задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди в сумі 1000 грн. - скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні
цих вимог.

В решті ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 березня 2004
року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                            А.В. Гнатенко

Суддя-доповідач                                               В.І. Гуменюк

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.Й. Косенко