У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року                                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Гнатенка
А.В.,

суддів:                 Барсукової
В.М.,            Данчука В.Г.,

Григор'євої Л.І.,
Балюка М.І., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_2, на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 21 грудня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2003 року ОСОБА_1 звернулася
в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи
свої вимоги тим, що 15 квітня 1996 року відповідач взяв у неї за договором
позики в борг 1 млрд. 400 млн. крб. (за курсом НБУ 1 долар США - 189 100 крб.)
і зобов'язувався повернути гроші до 5 вересня 1996 року. У вказаний строк
відповідач борг не повернув, у зв'язку з чим вона продовжила строк сплати боргу
до 25 вересня 1996 року й дала йому в борг ще 13 тис. грн. Усього відповідач
був зобов'язаний повернути 25 вересня 1996 року               27 тис. грн. (еквівалент 15 тис.
доларів США). Борг відповідач не повернув.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 5 березня 1997 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 27 тис.
грн., на квартиру відповідача було накладено арешт. У зв'язку з тим, що
протягом 7 років указане рішення не було виконано й борг не повернуто, загальна
сума боргу склала 79 950 грн., оскільки на момент подачі позовної заяви курс
НБУ за 1 долар США становив 5 грн. 33 коп. Посилаючись на те, що ОСОБА_3
ухиляється від повернення боргу, позивачка просила суд стягнути з відповідача
на її користь 58 620 грн. виходячи з того, що: 79 950 - 27 000 = 52 950 грн.;
на підставі статті 214 ЦК України стягненню підлягають 3% річних з простроченої
суми за кожен рік відстрочки, що складає за 1 рік - 810 грн., за 7 років - 5
670 грн.; 52 950 + 5 670 = 58 620 грн.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 жовтня 2003 року позов задоволено. З відповідача на користь
позивачки стягнуто                58 620
грн. та витрати на сплату державного мита в розмірі 586 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21 грудня 2004 року рішення суду першої інстанції частково змінено:
виключено вказівку про стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних
відповідно до статті 214 ЦК України в сумі 5 670 грн. та витрат на сплату
державного мита в сумі 586 грн.; позов задоволено частково: з відповідача на
користь позивачки стягнуто 52 950 грн. та державне мито на користь держави в
сумі 529 грн.           50 коп.

У касаційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального й процесуального
права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного
суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від
29 грудня 1976 року № 11 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно
перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності -
на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому
повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду
про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про стягнення боргу, суд першої інстанції не з'ясував характер правовідносин
сторін та підстави пред'явлення позову про стягнення боргу виходячи з різниці
курсу долару США і застосування статті 214 ЦК України (1963 року) до
правовідносин сторін, що виникли у процесі виконання рішення суду від 5 березня
1997 року. Суд апеляційної інстанції також не звернув на це увагу.

Так, відповідно до договорів позики
правові відносини сторін виникли у квітні та вересні 1996 року, спір сторін
щодо цих договорів вирішено в 1997 році - рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 5 березня 1997 року. З моменту ухвалення вказаного рішення, яким
вирішено спір сторін щодо боргових зобов'язань ОСОБА_2, правовідносини сторін
перейшли в іншу площину - площину виконання судового рішення. Ці правовідносини
врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження».
З підстав статті 374 ЦПК України (1963 року) позов ОСОБА_1 про стягнення боргу
вже розглянутий судом, про що свідчить рішення суду від 5 березня 1997 року, а
процесуальний закон не допускає повторного розгляду справи з тих же підстав,
про той же предмет і між тими ж сторонами (п. 3 ст. 227 ЦПК України 1963 р. п.
2                 ст. 205 ЦПК України
2004 року).

Крім того, стаття 214 ЦК України (1963
року) введена в дію з
30 жовтня 1999 року, а боргові правовідносини вирішені судом ще в                 1997 році, застосування ж цієї
норми до стадії виконання судових рішень законодавством не передбачено.

Судами також не з'ясовано, якою нормою
закону передбачено застосування доларового курсу до боргових зобов'язань та
індексування суми боргу.

За таких обставин, ураховуючи, що
судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального й процесуального
права, які призвели до неправильного вирішення спору, відповідно до статті 338
ЦПК України вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, представника
ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.
Одеси від 15 жовтня 2003 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від
21 грудня 2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Головуючий                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

В.Г. Данчук