Справа № 22-992/2007 р.                                 Головуючий
Категорія 19                                                       Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року                                                     Апеляційний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Голубинського A.M.,

суддів Шевченко В.Ю., Прокопчук
Л.М.,

при секретарі Пометун C.M.

за участю
представника відповідача Шашкова В.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від
08 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове
Донецької області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року позивач
звернувся з вказаним позовом до суду. Він посилався на те, що тривалий час
працював на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем під
землею. При виконанні трудових обов'язків він отримав професійне захворювання - антракт-селікоз
інтерстаціальної форми, легеневу недостатність. Рішенням МСЕК від 21.12.2005 року йому встановлена
стійка втрата професійної працездатності 35%
та він визнаний інвалідом третьої групи. Вважає, що зазначеним професійним
захворюванням йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних
стражданнях, порушенні його нормальних життєвих зв'язків, негативних наслідках,
які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В
зв'язку з професійним захворюванням він постійно відчуває хворобливі відчуття,
знаходиться під наглядом лікарів, йому потрібно медикаментозне і
санаторно-курортне лікування. Просив стягнути з відповідача на відшкодування
моральної шкоди грошову компенсацію в сумі 28000грн.

Рішенням
Селидівського міського суду Донецької області від 08 грудня 2006 року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_1 з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове
Донецької області стягнуто на відшкодування моральної шкоди 13000грн.

Відповідач в
апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове про
відмову позивачу в задоволенні позову. Відповідач посилається на те, що позивач
не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, а саме, висновку МСЕК
про встановлення йому факту заподіяння моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції Фонду не
підлягає задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав:

Розглядаючи
справу по суті, суд обгрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок
отримання професійного захворювання, регулюються Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23
вересня 1999р. (з наступними змінами).

Згідно частини 1 ст. 9 Закону України
"Про охорону праці" від 14
жовтня 1992р. (з наступними змінами)
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його
здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно з п/п
"е" п.1 частини 1
ст.21 та частини 3 ст.28
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального
страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити
потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому
цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

По справі
встановлено, що під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання,
що підтверджується актом розслідування професійного захворювання НОМЕР_1 за формою П-4,
який складений 02.12.2005
року. Рішенням МСЕК від 21.12.2005
року йому встановлена втрата професійної працездатності 35% та визнано інвалідом
третьої групи. Тобто, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1
внаслідок професійного захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає у
моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його
нормальні життєві зв'язки, які потребують від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Даний висновок
суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які викладені в
постанові від 31 березня
1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди",
де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,
зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я (п.З).

Частиною 3 ст.34 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", на положенні якої грунтується апеляційна скарга
відповідача, передбачено, що моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, яка
не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування за заявою потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних
органів.

Як зазначив
Конституційний Суд України в рішенні від 27
січня 2004р. по справі №1-9/2004
за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області
про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності"   (справа   про
відшкодування   моральної   шкоди
Фондом   соціального страхування)
положення частини 3 статті 34 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" треба розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку - лише у разі
відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлена стійка втрата
професійної працездатності, в зв'язку з чим суд обгрунтовано, виходив
з положень ст.21 та ст.28
Закону та дійшов правильного висновку про наявність факту заподіяння
позивачу моральної шкоди та стягнув на її відшкодування з відповідача грошову
компенсацію.

Визначаючи
розмір моральної шкоди, суд врахував стан здоров'я позивача, а саме, що він на 35% втратив професійну працездатність, що внаслідок професійного захворювання позивач
змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також
врахував характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач,
їх тривалість та визначив розмір моральної шкоди в сумі 13000грн.

Апеляційний суд
приходить до висновку, що не є підставою для скасування рішення суду і доводи
скарги про те, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена дія закону, в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки право на
відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до 2006 року.

Рішення суду
першої інстанції відповідає нормам процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального закону і тому підстав для скасування рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг не має.

Керуючись ст.308, ст.315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове Донецької області відхилити.

Рішення
Селидовського міського суду Донецької області від 08 грудня 2006 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.