Справа №
22-Ц-266/2007 року                                                   Головуючий 1 інст,- Присяжнюк О.В.
Категорія: земельні                                                                Доповідач - Котелевець А.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

7 лютого 2007 року судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного

суду
Харківської області в складі:

головуючого -
Коростійової В.І.,

суддів              -    Котелевець
А.В., Кіпенко І.С.,

при секретарі -    Полубан СМ.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13
листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третіх осіб
- Харківської міської ради, Харківського міського управління земельних ресурсів
про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

встановила:

8  жовтні 2004
року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

В уточнених
позовних вимогах позивач вказав, що вони є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1 і йому належить
45/100 частин
цього будинку. Посилаючись на те, що вони не дійшли спільної згоди з ОСОБА_1 у
користуванні присадибною ділянкою, просив про задоволення позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на його
необґрунтованість.

Ухвалою
Ленінського районного суду м. Харкова від 19
квітня 2006 року до
участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, притягнуті Харківська міська рада і Харківське міське
управління земельних ресурсів, які в особі своїх представників погодились з
позовом.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова від 13
листопада 2006 року
позов задоволений. Постановлено визначити порядок користування зазначеною
земельною ділянкою згідно з другим варіантом висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2005 року, при цьому в
користування ОСОБА_2 виділена земельна ділянка № 1 з боку домоволодіння НОМЕР_1
а ОСОБА_1- № 2 з боку домоволодіння НОМЕР_2 з окремими виїздами на провулок
Сестрорецький в м. Харкові площами 555,5 кв. м., що відповідає їх первісним
ідеальним часткам. Цим же рішенням ОСОБА_1 зобов'язаний припинити експлуатацію
зливної ями.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення
суду першої інстанції і постановити нове рішення, яким: підтвердити, що
частки у вартості спірного домоволодіння складають для ОСОБА_1 - 55/100, для
ОСОБА_2- 45/100, частки користування - відповідно 433, 4 кв. м. і 354, 6 кв.
м., а надлишок земельної ділянки - фактично знаходиться в користуванні ОСОБА_1
з 1988 року; визнати, що фактичне користування присадибної ділянки площею 1111 кв. м. відповідає вимогам ст. 121 ЗК
України, а право користування надлишком землі у розмірі 323 кв. м.
набуте за давністю користування; відновити межу земельної ділянки згідно
технічних паспортів за 1988 рік; вимогу щодо зобов'язання відповідача зупинити

експлуатацію зливної ями зняти з розгляду у зв'язку з
зупиненням її експлуатації обома співвласниками та повною її ліквідацією.

В запереченнях ОСОБА_2 просив
залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із
таких підстав.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив із того, що з моменту набуття сторонами
прав на будинок згода на порядок користування спірною земельною ділянкою відсутня.
Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
спору.

Сторонами в
цивільному процесі є позивач і відповідач. Сторони мають рівні процесуальні
права і обов'язки /статті ЗО, 31
ЦПК України/.

Матеріали справи
свідчать, що сторони є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2
належить 45/100 частин
на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 вересня 1977 року другою
Харківською державною нотаріальною конторою за реєстром НОМЕР_3; ОСОБА_1 належить
55/100 частин
згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого другою
Харківською державною нотаріальною конторою 25 квітня 1989
року, зареєстрованому в реєстрі за НОМЕР_4 /а.с. 4, 5-6, 82/. Посилаючись на
неможливість дійти згоди з приводу користування земельною ділянкою, ОСОБА_2
звернувся у суд із відповідним позовом.

У процесі
розгляду справи судом призначалася будівельно-технічна експертиза, об'єктом
дослідження якої була земельна ділянка розміром 788 кв. м. з надлишком землі у розмірі 323 кв. м., що
перебуває у спільному користуванні сторін /а.с. 54/.

Однак відповідно
до вимог п. 12 Перехідних
положень ЗК України до розмежувань земель державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Суд першої
інстанції на це уваги не звернув і не притягнув Харківську міську раду до
участі у справі в якості другого відповідача. Представник Харківської міської
ради, залучений до участі у справі в якості третьої особи, пояснив, що частина
спірної земельної ділянки у розмірі 323 кв. м. належить Харківській міській
ради і рішення щодо передачі її сторонам не приймалось. Таким чином, суд першої
інстанції вирішив питання щодо прав і обов'язків Харківської міської ради, не
притягнувши її в якості відповідача. Разом з тим, процесуальні права третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, в якості якої була притягнута Харківська міська рада
суттєво вужчі, ніж права відповідача.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених
п. 4
ч. 1 ст. 311
ЦПК України.

Керуючись ст.
ст. 303, 307 ч. 1. п. 4 , 313, 314 1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м. Харкова від 13
листопада 2006 року
скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду іншому судді.

Ухвала набирає
чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.