СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

12 лютого 2007р.                                                                                  м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого -   Кварталової A.M.,

суддів - Левенця Б.Б., Плавич Н.Д.,

при секретарі - Чебан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Автопідприємство - 15173" про стягнення заборгованості по
заробітній платі та про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного
суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_1
року,

ВСТАНОВИЛА:

У ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ
«Автопідприємство-15173» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та про відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що відповідач не розрахувався з ним при звільненні, а саме: за період з 20 липня по 17 нересня ІНФОРМАЦІЯ_5 року, не сплатив вихідну допомогу, компенсацію за відпустку
за ІНФОРМАЦІЯ_5р., а також просив зобов'язати голову правління
внести правильний запис до трудової книжки, а саме „запис НОМЕР_1 є недійсним (тобто наказ НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3р.). Наказ НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_3р. скасувати,
поновлений на попередній роботі"
.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача. ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, та зазначила те , що під час поновлення позивача на посаді в ІНФОРМАЦІЯ_5 році на підставі
рішення апеляційного суду від ІНФОРМАЦІЯ_4р. відповідачем
було поновлено ОСОБА_1 відразу на
роботі, а лише через деякий час ІНФОРМАЦІЯ_7р., тому за період з якого повинен був поновити з ІНФОРМАЦІЯ_6р. по ІНФОРМАЦІЯ_7 року виникла
заборгованість по заробітній платі,

Головуючий в 1 інстанції - судця Середа І.В.   Справа № 22ц- 364/2007

Суддя-доповідач- Кварталова A.M.                Категорія -41

при цьому
невірно внесено запис в трудову книжку про поновлення на роботі, а під час
звільнення не виплачено вихідну допомогу, компенсацію за відпустку за ІНФОРМАЦІЯ_5р., в результаті позивачу було
завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних переживаннях від того, що він не отримував заробітну плату, не
міг організувати своє життя, несправедливість , щодо нього з боку керівництва, яку він оцінює в
розмірі 5000 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав , посилаючись в а те, що всі виплати з позивачем проведені відповідно до вимог трудового законодавства,
заборгованості по заробітній платі на час звільнення позивача не було.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Суд стягнув з ВАТ „Автопідприємство - 15173" на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі
за період з ІНФОРМАЦІЯ_4р. по ІНФОРМАЦІЯ_7 р. в розмірі 706,85грн., різницю по вихідної допомоги в розмірі 40,42 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки в розмірі 1413,70 грн., а всього 2150,97 грн. без урахування прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів, що підлягають утриманню при
виплаті заробітної плати.

Стягнув з ВАТ „Автопідприємство - 15173" моральну шкоду
на користь ОСОБА_1 в розмірі 1000
грн.

Зобов'язав ВАТ „Автопідприємство - 15173" внести
правильний запис до трудової книжки ОСОБА_1 вказавши що
„записНОМЕР_1 є недійсним, поновлений на попередній
роботі".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі , посилаючись на те, що судом були порушені норми матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла колегії суддів зміст оскаржуваного
рішення, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених
позовних вимог і доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення на неї
учасників процесу, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати з ухваленням нового
рішення з наступних підстав.

За правилами ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково , суд першої інстанції виходив з того, що в трудовій книжці позивача запис про його поновлення
згідно рішення апеляційного суду був
виконаний невірно та несвоєчасно, позивача повинно було поновити на роботі згідно рішення колегії суддів судової палати і цивільних справ апеляційного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_4 року на посаді маляра 4 -го розряду (а.с.10-15) з
ІНФОРМАЦІЯ_4р., з моменту прийняття рішення. Однак відповідачем виконано рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 року ( наказ НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с.9)), а тому відповідач
повинен сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі за період з ІНФОРМАЦІЯ_4р. по ІНФОРМАЦІЯ_7р. в розмірі
706,85грн., різницю по вихідної допомоги в розмірі
40,42 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки в розмірі 1413,70 грн., а також відшкодувати моральну шкоду на
користь ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн. і внести правильну запис до трудової книжки ОСОБА_1, вказавши що „запис
НОМЕР_1 є недійсним, поновлений на попередній роботі ".

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у відповідача маляром з ІНФОРМАЦІЯ_9р. ІНФОРМАЦІЯ_8р. відповідач перевів його
на 0,25
ставки автослюсаря згідно наказу НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_10р.

ІНФОРМАЦІЯ_11р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі на посаді маляра і про стягнення
різниці в заробітній платі в сумі 600
грн. Рішенням колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_4
року наказ НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_10р. про перевід ОСОБА_1 з роботи маляра 4 розряду на
роботу автослюсаря визнано незаконним. Суд поновив ОСОБА_1 на роботі маляром 4-го розряду, стягнув з відповідача на його
користь різницю в оплагі праці за період виконання нижчеоплачуваної
роботи в сумі 4451 грн. і середній заробіток
за період зІНФОРМАЦІЯ_3р. по ІНФОРМАЦІЯ_4. в сумі 1415 грн. 40 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_12р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п. 1. ст.40 КЗпП
України згідно наказуНОМЕР_2 відІНФОРМАЦІЯ_3р.

В подальшому на підставі рішення апеляційного суду від ІНФОРМАЦІЯ_4р. наказ
НОМЕР_4 від
ІНФОРМАЦІЯ_10р. про перевід ОСОБА_1 з роботи маляра 4 розряду на роботу автослюсаря - скасований наказом ВАТ „Автопідприємство - 15173" за НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_7р.

Судом встановлено, шо наказом ВАТ „Автопідприємство - 15173" за НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_7р. ОСОБА_1 було знову прийнято на роботу
маляром
4-го розряду.

Наказом ВАТ „Автопідприємство - 15173" за НОМЕР_5 від
ІНФОРМАЦІЯ_13р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи на
підставі п. 1. ст.40 КЗпП України за скороченням штату.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, про те, що вона
вважає, що рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_1 був поновленні-: на роботі маляром 4-го розряду з ІНФОРМАЦІЯ_4р. і наказ відІНФОРМАЦІЯ_3р. про
звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 1. ст.40 КЗпП України був скасований апеляційним судом. Тому відповідач не виконавши негайно рішення суду
з ІНФОРМАЦІЯ_4р. про поновлення на роботі позивача,
повинен при звільненні його з роботи ІНФОРМАЦІЯ_13р. сплатити йому
заборгованість по заробітній платі за період з 20 липня по ІНФОРМАЦІЯ_7 року в розмірі середньомісячного
заробітку 353,85 грн. за невиконання рішення суду, вихідну допомогу в розмірі середньомісячного
заробітку 3:53,85 грн., компенсацію за невикористану
відпустку за ІНФОРМАЦІЯ_5 рік, а також голова правління ВАТ „Автопідприємство -15173" повинен внести
правильний запис до трудої ої книжки, а саме що
„записНОМЕР_1 є недійсним ( тобто наказ НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3р.). Наказ НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. скасувати, поновлений на попередній роботі".

Відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП України і роз'яснень, які містяться у п.20
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» від
24.12.1999
року при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені
не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в
зазначений у статті 116 КЗпП України строк виплатити не оспорювану ним суму.

Колегією суддів встановлено, що у
період з ІНФОРМАЦІЯ_9 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 працював у ВАТ „Автопідприємство - 15173" на підставі укладеного між сторонами
трудового договору (а.с.8).

Наказом НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач звільнений зі займаної посади за ст.40п.1КЗпП України-за скороченням штату  зІНФОРМАЦІЯ_3р.(а.с.8).

Наказом ВАТ ,Автопідприємство - 15173" за ОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_7р. ОСОБА_1 прийнятий на роботу маляром 4-го розряду з ІНФОРМАЦІЯ_7р., з ним був укладений новий
трудовий договір, про що він був ознайомлений.

Наказом ВАТ
„Автопідприємство - 15173" за НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_13р. ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням
штату. Як вбачається з матеріалів справи,
рішення апеляційного суду від ІНФОРМАЦІЯ_4р. про виплату розрахункових сум в розмірі 5866 грн. виконано державними виконавцями, про що не заперечувала в суді апеляційної
інстанції представник позивача. З ІНФОРМАЦІЯ_4р. по
ІНФОРМАЦІЯ_7р. позивач у ВАТ „Автопідприємство - 15173" не працював, оскільки був звільнений з роботиІНФОРМАЦІЯ_3 року на підстакі п. 1. ст.40 КЗпП України за скороченням штату. Після звільнення останній отримував
вихідну допомогу з ІНФОРМАЦІЯ_14р. в
Білгород - Дністровському центрі зайнятості, яка була припинена ІНФОРМАЦІЯ_15р., тобто до часу прийняття його на роботу
ІНФОРМАЦІЯ_7р. згідно нового наказу заНОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_7р., що підтверджено копією трудової книжки (а.с.8).

Раніше ІНФОРМАЦІЯ_16р. ОСОБА_1 звертався до суду про поновлення на роботі маляром та стягнення різниці в заробітної платі в сумі 600 грн., в зв'язку з незаконним переводом. З вимогами до суду про скасування наказу НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 року про звільнення з роботиІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату та поновлення на роботі він не
звертався. Зазначений наказ не був предметом розгляду у суді першої
інстанції та у суді апеляційної інстанції -ІНФОРМАЦІЯ_4р. і суд апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_4р. ніякої правової
оцінки цьому наказу в рішенні не давав.

Колегія суддів вважає, що позивач був згоден з наказом про звільнення з роботи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням
штату і по теперішній час наказ про звільнення в
судовому порядку не оскаржуєш.

Суд апеляційної інстанції поновив позивача на посаді маляра, вказавши, що
та обставина, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3р. звільнено з
роботи за п.1ст.40 КЗпП України не є перешкодою
для відновлення порушених трудових прав позивача під час його переводу в
ІНФОРМАЦІЯ_17р. і тому його права підлягають захисту.

Згідно ч.іст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 працюючи на підприємстві ВАТ „Автопідприємство - 15173" з
ІНФОРМАЦІЯ_7р. по ІНФОРМАЦІЯ_18р., отримав заробітну плату в сумі 1486,32 грн., що підтверджено
касовими ордерами та поясненнями представників
відповідача в суді апеляційної інстанції. При звільненні ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_19р. йому була сплачена заборгованість
по заробітній плат, сплачена компенсація
за невикористану відпустку в сумі 258,96 грн. та вихідна допомога в сумі 313,43
грн., розрахунки яких проведені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. " Про порядок обчислення середньої заробітної
плати" зі змінами і доповненнями.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що виплати на час звільнення позивача
проведені відповідачем згідно вимог трудового законодавству а тому підстав
для задоволення вимог позивача в цій частині немає і в цих вимогах позивачу
необхідно відмовити.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про наявність заборгованості по
заробітній платі суперечать доказам по справі,
зокрема, касовим ордерам, квитанціям , платіжним відомостям, а тому не
дають підстав для висновку про те, що на момент звільнення позивача існувала
заборгованість по заробітній платі, яка не 5ула йому сплачена
(а.с.72,74-81).

Доводи представника позивача про те, що відповідач повинєе: сплатити позивачу
заборгованість по заробітній платі - середній заробіток за період з ІНФОРМАЦІЯ_4р. по ІНФОРМАЦІЯ_7р. в розмірі 706,85грн. є
необгрунтованими, оскільки позивач був звільнений з
роботиІНФОРМАЦІЯ_3р. і зІНФОРМАЦІЯ_3р. по ІНФОРМАЦІЯ_7р. не працював у відповідача, наказ НОМЕР_2 відІНФОРМАЦІЯ_3 року про звільнення з роботиІНФОРМАЦІЯ_3 року на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням
штату він не оскаржував і цей наказ не був
предметом розгляду в суді апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_4р.,
тому в цих вимогах позивачу  слід
відмовити.

В
вимогах            позивача
про    зобов'язання    голову
правління    ВАТ

„Автопідприємство
-
15173" внести правильний запис до трудової
книжки, а саме що „записНОМЕР_1 про звільненняІНФОРМАЦІЯ_3р. на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату є недійсним. НаказНОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3р. скасувати , поновлений
на попередній роботі ",
колегія суддів вважає, що в цій частині необхідно також позивачу відмовити.

Доводи позивача та його представника про те , що рішенням апеляційного суду від ІНФОРМАЦІЯ_4р. ОСОБА_1 був
поновлений на роботі взагалі, в зи'язку з чим відповідач повинен внести правильний запис до трудової
книжки про скасування наказуНОМЕР_2 відІНФОРМАЦІЯ_3р. про
скорочення штату і про те, що він поновлений на попередній роботі є не обґрунтованими за вищевказаними обставинами.
Підстав зобов'язати голову правління внести привільний запис, а саме що „запис
НОМЕР_1 про звільнення ІНФОРМАЦІЯ_3р. на
підставі п. 1 ст.40 КЗпП України за скороченням
штату є недійсним. Наказ НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_3р. скасувати , поновлений на попередній роботі" не має , оскільки ОСОБА_1 не був поновлений на колишній роботі в
зв'язку з скороченням штату.

В суді першої інстанції позивачем не заявлені вимоги про скасування
наказуНОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3р за новими
обставинами. Правові підстави і вимоги про поновлення на роботі в зв'язку з скороченням штату (яке мало
місцеІНФОРМАЦІЯ_3р.) позивачем перед судом ніколи не ставилось.

Доводи представника позивача про те, що в трудовій книжці позивача є запис ВАТ „Автопідприємство - 15173" за НОМЕР_7 від ІНФОРМАЦІЯ_20р. (наказ НОМЕР_6 від
ІНФОРМАЦІЯ_20р.) про скасування наказу НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_7р. є не обґрунтованими, тому що в суд
апеляційної інстанції представник відповідача надав наказ НОМЕР_8 від ІНФОРМАЦІЯ_21р. по ВАТ „Автопідприємство - 15173" про скасування наказу НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_20р. та про
анулювання цього запису в трудовій книжці ОСОБА_1

Відповідно до п.З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Колегія суддів вважає, що позивач
та його представник не надали суду доказів про те , що позивачу при звільненні не була
виплачена заборгованість по заробітній платі,
відповідач не розрахувався з ним при звільненні, а саме: за період з 20 липня по ІНФОРМАЦІЯ_7 року не сплатив середньомісячний заробіток, не сплатив вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку за ІНФОРМАЦІЯ_5 рік, та головою правління не внесені
правильні записи до трудової книжки, а тому в цих вимогах позивачу
необхідно відмовити.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 віц 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та
доповненнями) зазначено, що відповідно
до ст. 237і КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо),
яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків,
що вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним
орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої
належності.

Колегія суддів вважає, що оскільки права позивача у сфері трудових відносин
не були порушені, тому в задоволенні вимог позивача
про відшкодування моральної шкоди, передбаченої ст. 23 7"1 КЗпП України необхідно відмовити.

Приймаючи до уваги, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 до ВАТ
«Автопідприємство -15173» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь
держави судовий збір (ст.79 ч.І ЦПК України), який складає 59 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.(ст.81 ч.З п.2 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 218,303,309 ч.1п.3,314 4.2,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року скасувати,
постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ВАТ „Автопідприємстію - 15173" про стягнення заборгованості по заробітній платі та про відшкодування
моральної шкоди -
відмовити.

Стягнути зі ВАТ „Автопідприємство - 15173" на користь
держави судовий збір у сумі 59 ( п'ятдесят дев'ять )грн. 50 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 30
(тридцять) грн.

Рішення
колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку протягом двох місяців з
дня проголошення, через Верховний Суд України.