АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-73/2007                                        Головуючий
у 1 й інстанції - Присяжна Ж.І.
Категорія - 19                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗО січня 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
- Глущенко Н.Г.

суддів
-   Григорченка Е.І, Прозорової М.Л.

при
секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_1
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Пенсійного
фонду України, третя особа Міністерство фінансів України про визнання права на
виплату компенсаційної суми, та зобов'язання виплатити компенсаційні суми, -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від
06.07.2006р., де ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення
нового, задовольнивши його позовні вимоги, посилаючись на те, що зазначене
рішення є незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Зазначеним рішенням суду від
06.07.2006р. ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач, згідно наказу МО України НОМЕР_1 від 05.07.2001р., проходив службу з
10.09.2001р. по 11.04.2002р. у військовій частині А 0555 у складі Українського
миротворчого контингенту Місії ООН
у Сьєра-Леоне ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 9-13/.

Згідно висновку МСЕК від 04.12.2002р. та довідки ВЛК в/ч А4615 від 12.06.2003р., позивач визнаний інвалідом 3 групи
внаслідок захворювання хронічним гепатитом, холециститом, гастродуоденітом,
стан після перенесеної тропічною малярією середньотяжкої форми рецидивуючого
перебігу (2001р. 2002р.), та іншими хворобами /а.с. 23-24/.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок виплати
компенсаційних сум військовослужбовцям,  які стали інвалідами,   а також
членам сімей  військовослужбовців, які загинули під
час виконання обов'язків військової
служби у . складі Миротворчих Сил
ООН, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 травня 1994 p. N 290, компенсаційні виплати виплачуються у разі
встановлення інвалідності в межах одного року з дня поранення,
контузії, травми або каліцтва, одержаних під час виконання обов'язків
військової служби у складі Миротворчих Сил ООН.

Враховуючи
зазначене Положення, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 немає права на отримання компенсаційних
сум, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювання, а не
поранення, контузії, травми або каліцтва.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія
суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи сторін
та, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах
справи, суд першої інстанції, керуючись діючим

законодавством, зокрема Положенням
про порядок виплати компенсаційних сум

військовослужбовцям,      які           стали      інвалідами,   а
також      членам                  сімей

військовослужбовців, які загинули
під час виконання обов'язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 5 травня 1994 р. N 290, постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. № 1924,
та, враховуючи дійсні обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах, оскільки позивачу
була встановлена інвалідність внаслідок захворювання, а не поранення,
контузії, травми або каліцтва, як це передбачено зазначеним Положенням.

Доводи відповідача, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками
суду по їх оцінці та особистого тлумачення
норм права, що протирічить діючому законодавству.

Відповідно ж до
ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно ст. 308
ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань

Таким чином,
доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам
закону і матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2006 року -
залишити без зміни.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути

оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з

цього часу.