СУД
_________________________________________________ АВТОНОМНОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого -
судді              Ломанової Л.О.,

суддів:                                     Притуленко О.В.,

Соболюка М.М.,

при секретарі                         Цендра О.М.,

за участю позивача, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Керченського міського суду АР Крим від 10 листопада 2006
року, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2
про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що з 1991 року до 25 травня 2004 року вона
перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач
вихованням дітей не займається, аліменти на їх утримання не платить, погрожував
їй фізичною розправою над нею та дітьми, неодноразово бив її та дітей, у
зв'язку з чим просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав на їх неповнолітніх
доньок.

Рішенням
Керченського міського суду АР Крим від 10
листопада 2006 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
було відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду із ухваленням нового рішення по справі про
задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Обговоривши
наведені у скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст. 164 СК України передбачає підстави
позбавлення батьківських прав. Відповідно вказаної норми
закону батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема у
разі якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню
дитини; жорстоко поводяться з дитиною.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено, а позивачкою не
доведено ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню та
утриманню дітей; а також не встановлено, що ОСОБА_2 жорсткого поводився з
дітьми.

Оскаржуючи
рішення суду, апелянт посилається на те, що суд не надав належної правової
оцінки ухиленню відповідача від сплати аліментів на утримання дітей і наявності
за ним боргу на час розгляду справи у сумі 13975 грн.

Проте,
матеріалами справи вказані доводи апелянта не підтверджуються, оскільки
відповідно до довідок державної виконавчої служби у місті Керч (арк. спр.13,
27, 31) заборгованість відповідача по сплаті аліментів складала: на час
звернення позивачки до суду з позовом - 1815 грн.,
на час ухвалення рішення - була відсутня. Відомостей про те,

_____________________ Головуючий суду першої інстанції                         Муратова
Ж.А.

Справа № 22-ц-145-Ф/07           Суддя-доповідач суду апеляційної інстанції           Притуленко О.В.

що відповідач ховався від сплати аліментів на утримання
дітей, матеріали справи не містять.

Крім того, на
думку апелянта, суд не надав належної правової оцінки показам свідків ОСОБА_5
та ОСОБА_6 щодо жорсткого ставлення до дітей, поясненням свідка ОСОБА_7
поясненням самої дитини -
ОСОБА_4 про те, що відповідач побив її; а також факту неправомірної
поведінки відповідача відносно неї після її звернення з цим позовом до суду, що
потягло за собою погіршення стану здоров'я старшої дитини.

Зазначені доводи
колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до змісту ст.213
ЦПК України обставини справи повинні бути обгрунтовані достовірними доказами,
які були досліджені в судовому засіданні. З матеріалів справи випливає, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні в якості свідків не допитувались, про кримінальну відповідальність за завідомо
неправдиве показання не попереджалися, до присяги не приводилися. За
таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги їх пояснення,
викладені письмово до звернення позивачки з позовом до суду.

Треба також
звернути увагу на те, що з пояснень вказаних осіб випливає те, що з 1996 року сторони
сумісно не проживають, а до зазначеного часу діти неодноразово зверталися до
них з поясненнями про те, що відповідач бив їх і позивачку. З урахуванням віку
дітей (які народилися у 1991
та 1994 роках)
пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають критичної оцінці.

Відповідно до
п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998
року жорстоке поводження може виявлятися у фізичному або психічному
насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської
гідності дітей тощо.

Зі змісту
пояснень свідка ОСОБА_5 та пояснення неповнолітньої ОСОБА_4 не випливає, що
відповідач жорстоке поводився з доньками.

Доводи апелянта
про те, що свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 у
судовому засіданні надали неправдиві пояснення щодо відношення відповідача з
позивачкою та доньками матеріалами справи не підтверджуються.

Також не можна
визнати підставою для скасування рішення суду доводи апелянта про те, що
прокурор не брав участі у всіх судових засіданнях, оскільки відповідно до ч.2
ст.45 ЦПК України прокурор може здійснювати представництво на будь-якій стадії
цивільного процесу.

Аналіз наявних у
матеріалах справи доказів підтверджує правильність висновку суду про
відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Керченського міського суду АР Крим від 10
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може
бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох місяців після
набрання законної сили.