У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема А.Г.,
розглянувши                      22
березня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду
Полтавської  області від                 11 січня  2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю                    БФ ВКП “Азалія” про
стягнення компенсації за невикористану відпустку,

в
с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом,  посилаючись на те,
що під час роботи у відповідача з липня 1999 року він не використовував щорічні
відпустки і не отримував за них грошову компенсацію.

При звільненні з роботи у березні
2003 року вказану компенсацію йому також виплачено  не було.

Просив його вимоги задовольнити.

Рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від      26
жовтня 2006 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки за період з квітня
2000 року до 15 березня 2003 року в сумі               673 грн. 98 коп. та на користь
держави державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Додатковим рішення цього суду від 2
листопада 2006 року постановлено стягнути з відповідача на користь позивача
судові витрати в розмірі 217 грн.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської  області від 11 січня  2007 року зазначені рішення суду першої
інстанції скасовано й ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування рішення апеляційного
суду й залишення в силі рішень суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач  пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України
строк звернення  до суду, про порушене
право ОСОБА_1 дізнався 15 березня 2003 року, але до суду звернувся лише 16 березня 2006
року.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України    суд касаційної інстанції
не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені  в ній доводи
не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у
х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю БФ ВКП “Азалія” про стягнення
компенсації за невикористану відпустку за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду Полтавської  області
від 11 січня  2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема