АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем       України

15  лютого  2007
року                   апеляційний  суд
Житомирської   області

в  складі:   головуючої
-   судді    Косигіної
Л.М.

суддів:                                    Жигановської  О.С,   Олексієнко  М.М.

при  секретарі                        Нечипоренко   І.Г.

розглянувши
у    відкритому    судовому
засіданні     в    місті
Житомирі цивільну  справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
виконавчого комітету Житомирської міськради, ВАТ "Житомирський меблевий
комбінат", виконавчого комітету Богунської районної ради м. Житомира,
КВЖРЕП № 8 м.
Житомира, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання членом сім'ї наймача, про
визнання недійсним рішення адміністрації та профкому Житомирського меблевого
комбінату, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, про
визнання частково недійсним рішення Богунської районної ради та ордера на жиле
приміщення, про визнання права на житло за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_6 про виселення за
апеляційною  скаргою  ОСОБА_1

на   рішення   Богунського
районного   суду   м.
Житомира    від    11    грудня 2006
року,   -

встановив   :

В лютому 2003 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його членом сім'ї сестри - ОСОБА_2, яка є
наймачем квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування
позову зазначив, що в цій двокімнатній квартирі до 1993 року були прописані і
проживали його батьки, брат і три сестри, в тому числі і ОСОБА_2 З метою
поліпшення житлових умов рішенням виконкому їх сім'ї була надана п'ятикімнатна квартира АДРЕСА_2, в якій в
подальшому були прописані всі члени сім'ї окрім ОСОБА_2 Під час надання даної
квартири він проходив військову службу, згоду на отримання іншого житла та свою
прописку в ньому не надавав. Після повернення з армії нетривалий час жив з
батьками в п"ятикімнатній квартирі, а потім повернувся у спірну квартиру АДРЕСА_1, де проживає до
даного часу і вважає себе членом сім'ї сестри
ОСОБА_2   а.с.   3-4.

В червні 2003 року ОСОБА_2
звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, в якому просила його виселити зі
спірної квартири. Зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1, де проживає
разом з неповнолітньою дочкою та чоловіком.
Відповідач     в    період
її     тимчасової     відсутності,     без

Справа   №  22-ц/417                                         Головуючий  у
суді   1-ї   інстанції
Коломієць   О.С.

Категорія  29,   ЗО                                              Суддя-доповідач  Косигіна
Л.М.

дозволу  зі   своєю
сім'єю  вселився  в
дану  квартиру,   змінив
замки  та перешкоджає  їй
в  користуванні  житлом
а.с.   32.

У вересні 2003 року
ОСОБА_1 подав до суду додаткову

позовну заяву, в якій просив визнати недійсним рішення

адміністрації та профкому Житомирського меблевого комбінату в

частині
надання    йому    жилої
площі     в    квартирі     АДРЕСА_2. Зазначив, що
він згоди на це не давав, заяву про прийняття його на квартирний облік не
підписував. Крім того, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1, яке
видане 19.05.2003 року на ім'я його сестри ОСОБА_2 та її дочки
ОСОБА_7   а.с.   бб-67.

26 вересня 2003 року ОСОБА_1 подав до суду позов про
визнання недійсним рішення Богунського райвиконкому від 20 січня 1994 року
НОМЕР_1 та ордеру на жиле приміщення НОМЕР_2 від 04.02.2004 року в частині надання йому жилої площі в квартирі
АДРЕСА_2   а.с.    83-85.

В грудні 2004 року ОСОБА_1
знову уточнив свої позовні вимоги та окрім заявлених просив також визнати за
ним право на житло в квартирі АДРЕСА_1;
визнати незаконною приватизацію даної квартири. Вважає, що він з поважних
причин пропустив строк звернення до суду, а тому просив його поновити  а.с.
218-219.

Ухвалою
Богунського районного суду від 10
жовтня 2005 року
ОСОБА_6 дружина ОСОБА_1 притягнута
до участі у справі в якості
співвідповідача   за   зустрічним
позовом  а.с.   24б.

Рішенням
Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 200
6 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю. Позов
ОСОБА_2 задоволено. ОСОБА_1 разом з дружною ОСОБА_6 та неповнолітньою дочкою
ОСОБА_8 виселені з квартири  АДРЕСА_1.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті
його позовних вимог. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду
обставинам справи та їх неповне з'ясування. Зокрема зазначив, що суд не прийняв
до уваги ту обставину, що він не давав згоди на поліпшення його житлових умов
шляхом надання іншого житла та реєстрацію в квартирі АДРЕСА_2, оскільки в цей
час проходив  військову  службу.

Скарга  не  підлягає
задоволенню  з  наступних
підстав.

Встановлено, що
рішенням Богунського райвиконкому м. Житомира від 20.01.1994 року за НОМЕР_1 затверджено
спільне рішення ради орендарів та профкому ООПТП "Житомирдерев" від 06.07.1993 року НОМЕР_3 про надання
ОСОБА_3 на сім'ю в складі шести чоловік в тому числі і на апелянтах
п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_2 а.с. 42, 150. На
підставі цього рішення 04.02.1994
року ОСОБА_3
отримала ордер на вказану квартиру, в який був включений і ОСОБА_1 а.с.
88. Апелянт 04.03.1994 року був
виписаний з квартири АДРЕСА_1 та
прописаний у вищезазначену квартиру, де
зареєстрований   до   цього
часу   а.с.   279,
290-291.   Його
дружина -   ОСОБА_6    зареєстрована   за
адресою   АДРЕСА_3  а.с.   308\

ОСОБА_2 сестра
апелянтах залишилась проживати в квартирі АДРЕСА_1.
Відповідно до рішення виконкому Житомирської міськради від 28.04.1994 року НОМЕР_4 вона стала
квартиронаймачем спірної квартири а.с.
5, 37, 72, 148 та в подальшому разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7
приватизувала її. Свідоцтво про право власності отримано 19.05.2003
року  а.с.
39,   40,   50-53.

ОСОБА_1 у період
з 15 грудня 1992 року по 26 листопада 1994 року проходив
строкову військову службу у Збройних Силах України а.с. 49. З пояснень
апелянта вбачається, що він після повернення зі служби декілька місяців
проживав разом з батьками в квартирі АДРЕСА_2, потім
мешкав з колишньою дружиною за її місцем проживання, а в подальшому знову
повернувся до батьків. В спірну квартиру ОСОБА_1 разом з дружиною без дозволу
наймача вселився в 1996 році, де
проживає  до  даного
часу.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_1, врахувавши вимоги чинного житлового законодавства
України, ст.ст. 4, 18,
65, 66 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм житлових приміщень", Постанови Пленуму
Верховного Суду України №
2 від 12.04.1985 р.
"Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового  кодексу  України"   з
послідуючими  змінами.

Доводи апелянта
про те, що він не давав згоди на поліпшення житлових умов є безпідставними.
Так, на час взяття на облік для поліпшення житлових умов сім'ї ОСОБА_3, тобто
на 1982 рік
протокол від 24.02.1982 року а.с. 150
зворотна сторонах, апелянт був неповнолітній, а тому він не міг підписувати
заяву про взяття його на житловий облік п. 18 Правил.
Облікова справа ОСОБА_3 про надання її сім'ї житла не збереглася за збігом
часу а.с. 200, 292.
Проте поведінка ОСОБА_1 після його повернення зі строкової служби поселився в
новій квартирі з батьками, на протязі більше восьми років не оспорив
виписку з попереднього місця проживання, реєстрацію в новому помешканні\
свідчить про згоду позивача на поліпшення житлових умов шляхом отримання
квартири  АДРЕСА_2.

Відповідно до
вимог ст. 48 Закону України "Про власність" власник має право
вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням володіння. Оскільки ОСОБА_1 з дружиною вселилися у
квартиру № АДРЕСА_1 без
жодних правових підстав, а власник має право на усунення будь-яких порушень
права власності, у тому числі й шляхом виселення ст. 119 ЖК України, суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість позову
ОСОБА_2   про  виселення
сем'ї  апелянта  зі
спірної  квартири.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування
рішення немає. Рішення ухвалено з дотриманням
норм  матеріального  і
процесуального  права.

Керуючись      ст.    ст.
209,    218,    303,    307,    308,    313
-   315,    319, 324,
325  ЦПК
України,   апеляційний  суд,   -

ухвалив   :

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1   відхилити.

Залишити без
змін рішення Богунського районного суду м. Житомира  від  11
грудня  2006
року.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня
набрання  нею  законної
сили.