У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 січня 2007 р.

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Григор'євої Л.І.,                         Гуменюка В.І.,                        Прокопчука Ю.В.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення коштів,

встановила:

У квітні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення коштів. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
у 2001 році між ОСОБА_1 та ООСОБА_2, ОСОБА_3 існувала домовленість про купівлю
будинку НОМЕР_1 та максарди НОМЕР_2 АДРЕСА_1, на виконання якої позивачем було
сплачено відповідачам частинами суму 9 000 дол. США. Однак, відповідачі видали
їй розписки лише на суму 5 200 дол. США (що еквівалентно 26 200 грн.), а згодом
взагалі відмовились відчужувати будинок НОМЕР_1 та максарду НОМЕР_2 АДРЕСА_1 і
не повернули кошти. Під час розгляду справи, ОСОБА_1 зменшила розмір вимог і
просила стягнути з відповідачів 26 200 грн. Відповідно до розписок.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 липня
2005 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму
26 200 грн. та 459, 55 грн. сплаченого державного мита в дохід держави

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 було
подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від
5 жовтня 2005 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено: рішення Коломийського
міськрайонного суду від 13 липня 2005 року скасовано та ухвалено нове рішення
про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 26 200
грн. Коштів та 262 грн. Судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про повернення коштів відмовлено.

У поданій до Верховного Суду
України касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 5 жовтня 2005 року скасувати, а рішення
Коломийського міськрайонного суду від 13 липня 2005 року залишити в силі,
посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з частиною 2 статті 234 ЦПК
України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права та передбачені статтею 338 ЦПК України
підстави для його обов'язкового скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 331, 332, 337 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:
В.І.Гуменюк

Ю.В.Прокопчук