АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________ у м.
Феодосії__________________________________
Справа № 22-ц-67-Ф/07                  Головуючий суду першої
інстанції Муратова Ж.А.
Суддя-доповідач Полянська В.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13   лютого   2007   року   колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.,

суддів               - Іщенка В.І.,

Полянської
В.О., при секретарі -  Піцик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом ОСОБА_1, 3-ої особи на
стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання такими, що
втратили право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 26 вересня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,
просить визнати відповідачів з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Вимоги
мотивовані тим, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 1999 року, залишили
її добровільно, власних речей в квартирі не мають, за житло та комунальні
послуги не сплачують, на проживання у квартирі не претендують.

Рішенням Керченського
міського суду АР Крим від 26
вересня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнане ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні
позову в частині визнання неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що
втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

В  апеляційній
скарзі  ОСОБА_1   просить
рішення  суду  першої
інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог у
відношенні неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ухвалити нове рішення,
яким визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

На думку апелянта, рішення ухвалене з порушенням норм житлового
законодавства і посилається на те, що неповнолітні втратили право користування
жилим приміщенням з 1999
року, до їх поміщення до інтернату вони мешкали разом з матір'ю у селі
Іванівна Ленінського району АР Крим.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.
1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, такими, що втратили право
користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1,
виходив з того, що вищевказані неповнолітні

поміщені на
виховання в дитячий заклад, а відповідно до п.З ч. 2 ст. 71 ЖК України за

ними
зберігається жиле приміщення весь час перебування у цьому закладі.

Проте, з таким висновком суду не може погодитеся колегія
суддів.

Відповідно до п.
З ч. 2 ст. 71 ЖК України жиле
приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї
понад шість місяців у випадку поміщення дитини (дітей) на виховання у дитячий
заклад, до родичів, опікуна, піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у
родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку , квартирі
залишилися проживати інші члені сім'ї.

Відповідно до ч.
4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків( усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

З цього
випливає, що коли батьки не проживають разом, місцем постійного проживання
дітей є місце проживання того з батьків з ким вони мешкають.

Судом
встановлено, що ОСОБА_3
разом з дітьми в тому числі і неповнолітніми ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
липня 1999 року
постійно проживають у с.
Іванівка Багеровськогої селищної ради Ленінського району. Проти цього не
заперечувала у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4, яка пояснила, що вони
дійсно не проживають разом з позивачем у його квартирі з липня 1999 року, їх речей у
квартирі нема, вселитися до квартири вони не намагались, всі діти мешкали разом
з матір'ю ОСОБА_3

Таким чином, з
матеріалів справи вбачається, що постійним місцем проживання неповнолітніх
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є місце постійного проживання їх матері ОСОБА_3

Ці обставини
підтверджуються і рішенням Ленінського районного суду АР Крим від 19 липня 2006 року про
позбавлення ОСОБА_3
і ОСОБА_2 батьківських прав,

з  якого вбачається, що неповнолітні діти
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

мешкали разом з
матір'ю у с. Іванівка
Ленінського району.

За таких
підстав, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що
неповнолітні діти втратили право користування жилою площею у квартири АДРЕСА_1 з 1999 року, тобто до
того як були поміщені у дитячий заклад.

Вирішуючи
питання про задоволення апеляційної скарги, колегія суддів враховує, також, те,
що згідно рішення Керченського міського суду від 30 листопада 2005 року, яке
набрало законної сили, неповнолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не є дітьми ОСОБА_2.

З урахуванням
наведеного, відповідно до п. З ч. 1
ст. 309 ЦПК
України, рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні
неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування
жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 23, 216, 227 ЦК України,
Закону України „Про вищу освіту", керуючись ст. ст. 303, 304, п.З ст. 307, п.З ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 26 вересня 2006 року в частині відмови у визнанні
неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Визнати неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 з липня 1999 року.

В решті рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від
26 вересня 2006 року залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає чинності з дня проголошення і може
бути оскаржене протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.