Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня  2007 року                                                                        м.Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі :

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:                           Барсукової
В.М.,      Балюка М. І.,

Берднік
І.С.,              Данчука В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Селидовому
Донецької області (далі - Відділення) про відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Відділення на рішення Селидівського міського суду від 18
жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 грудня
2006 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року позивач звернувся з позовом до Відділення про
відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 1 вересня 2005 року під
час виконання трудових обов'язків на шахті ім. Д.С. Коротченко під час руху
гірничим виробітком він упав і отримав травму лівої ноги. За даним фактом було
складено акт за формою Н-1. Відповідно до висновку МСЕК від 12 квітня 2006 року
йому встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково.

Посилаючись на те, що виробнича травма та її наслідки спричиняють фізичні й
моральні страждання, тому що супроводжуються сильним фізичним болем і до
теперішнього часу він відчуває значні страждання, продовжує хворіти та потребує
подальшого лікування, постійно відчуває біль у ділянці колінного суглоба, не
може вести активний спосіб життя, просив про задоволення позову.

Рішенням Селидівського міського суду від 18 жовтня 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Постановлено стягнути з Відділення на користь ОСОБА_1 7 тис.
грн.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2006 року рішення
Селидівського міського суду від 18 жовтня 2006 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Відділення просить скасувати судові рішення та
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм
процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню, а судові рішення - скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в позові з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач, працюючи на підприємствах вугільної
промисловості, при виконанні трудових обов'язків 1 вересня 2005 року отримав
трудове каліцтво - травму лівої ноги.

Висновком МСЕК від 12 квітня 2006
року йому вперше встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди на підставі
ст. ст. 15, 21, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон № 1105-ХІV від 23 вересня 1999
року), суди виходили з факту спричинення йому моральної шкоди виробничою
травмою та обов'язку відповідача відшкодувати цю шкоду.

При цьому суди виходили з того, що дія Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік” на правовідносини сторін не поширюється.

Однак такий висновок зроблено судом у зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Так, норми ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999
року передбачають обов'язок Фонду відшкодувати моральну шкоду у разі настання
страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 цього Закону страховим випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому
професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у
Законі, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та /або/ соціальних послуг.

Страховий випадок з позивачем настав 12 квітня 2006 року, коли йому вперше
було встановлено втрату професійної працездатності у зв'язку з  нещасним випадком на виробництві, і з цього
часу в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Однак відповідно до ч. 27 ст. 77 розділу VI “Особливі положення” Закону України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” зупинено дію абзацу четвертого статті 1 (у частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), підпункту “е”
пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року щодо права потерпілого на відшкодування моральної
шкоди.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом
підстав для задоволення позовних вимог, а в апеляційного суду - для висновку
про законність рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судами при вирішенні спору неправильно застосовані норми
матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Селидовому Донецької області задовольнити.

Рішення
Селидівського міського суду від 18 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 14 грудня 2006 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Селидовому Донецької області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.М.
Барсукова

І.С. Берднік

В.Г. Данчук