У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 липня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,   Пшонки М.П.,   Романюка Я.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства “Закарпаттурист” про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Воловецького районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2006 року та
рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 14 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 р. ОСОБА_1.  звернувся
в суд з позовом до ЗАТ “Закарпаттурист” про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від             27.10.2006  р. у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 14.12.2006 р. рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким змінено наказ Голови
правління ЗАТ “Закарпаттурист” від 20.07.2006 р. за № 10/02-01 у частині дати
звільнення з роботи та визнано ОСОБА_1. таким, що звільнений з посади директора
Жденієвського дочірнього підприємства “Лікувально-оздоровчий комплекс “Форель”
з 4.08.2006 р., а в решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень
відсутні, виходячи з наступного.

Змінюючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення
в частині визначення дати звільнення позивача з роботи, апеляційний суд виходив
з того, що трудовий договір з позивачем було припинено з підстав, передбачених
контрактом; недодержання роботодавцем строку попередження  працівника про припинення договору не є
підставою для поновлення позивача на роботі, але є підставою для зміни дати
звільнення й зарахування строку попередження до трудового стажу позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що рішення місцевого суду в частині, що залишена без змін,  та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням
судами норм матеріального й процесуального права, а також відсутні передбачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового
рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 14 грудня                 2006 року та змінене ним
рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2006
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка

Я.М. Романюк