Справа
№22-518/2007р.                                                    Головуючий в 1 інстанції Кукта М.В.
Доповідач Берзіньш B.C.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

17 січня 2006 року колегія судців судової палати у
цивільних справах Апеля­ційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого, судді:   Дралло І.Г.

Суддів:
М'ясоєдовій Т.М. Берзіньш B.C.
при секретарі    Дермоян Т.Ю., Розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сімферопольського
міськвиконкому, терті особи: Житлово-експлуатаційне об'єднання Київського
району  М.Сімферополя,  Сімферопольське  міжміське
бюро  реєстрації  і технічної    інвентаризації,    КП
„Приватизаційне    бюро"    виконавчого    комітету Сімферопольської    міської    ради
АРК,    третя    державна
нотаріальна    контора м. Сімферополь, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання  свідоцтв  частково
недійсними  і  усунення
перешкод  в  користуванні
за апеляційними   скаргами
представників   ОСОБА_2   -ОСОБА_4  та
ОСОБА_5   на  рішення Київського районного суду М.Сімферополя Автономної Республіки Крим від    02 серпня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про
право власності на квартиру і свідоцтва про право на спадщину, внесення в них
змін, усунення перешкод в користуванні коморою.

Свої вимоги позивачка мотивувала
тим, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 є комунальною, позивачка є
основним наймачем двох житлових кімнат у цій
квартирі, де і проживає разом із своєю сім»єю, а відповідач - власником третьої кімнати. В 2004 році при підготовці
документів для приватизації житла їй стало відомо,
що при приватизації житла ОСОБА_6 та видачі їй свідоцтва про право власності на підставі розпорядження НОМЕР_1 від
15.01.1995р. помилково, в порушення п.7 Положення
про порядок передачі квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженого Наказом Державного комітету з ЖКГ від 15.09.1992р. № 56, розподілена між наймачами площа
підсобних приміщень та виділено у
власність ОСОБА_6 дві комори загальною площею 1,9кв.м.. Ця ж помилка була повторена і при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право
на спадщину після смерті ОСОБА_6 Просила визнати частково недійсними зазначені свідоцтва
про право власності на квартиру і про право на
спадщину та внести в них зміни, передавши у власність відповідача частину коридору площею 2,16кв.м., кухні площею
3,13кв.м., санвузла площею 0,26кв.м., комору
№4 площею 0,6кв.м., виключивши із зазначених документів комору №5 площею 1,3кв.м. Вважає, що їй повинна перейти частина підсобних
приміщень і комора № 5 площею 1,3
кв.м.

2

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала.
Представники відповідача позовні вимоги не визнали, пояснивши, що позивачка
зобов'язана знати про приватизацію відповідачем своєї частки комунальної
квартири, у зв'язку з чим нею пропущений термін позовної давності. Крім того,
відповідач відкрито користувався спірною коморою, тому придбав на неї право
відповідно до ст. 344 ЦК
України. Також, посилалися на етичну сторону даного спору та просили
відмовити в позові.

Рішенням
Київського районного суду М.Сімферополя АРК від 02.08.2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано частково недійсним
свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1, видане
Сімферопольським міськвиконкомом на підставі розпорядження НОМЕР_1 від 05.01.1995
р. на ім'я ОСОБА_6 і свідоцтво про право на спадщину, видане третьою
Сімферопольською державною нотаріальною конторою 25.09.2003р., реєстровий номер
НОМЕР_2 на ім'я
ОСОБА_2 і внести в них зміни, передавши у власність частину коридору площею
2,16 кв.м., кухні площею 3,12 кв.м., санвузла площею 0,26 кв.м., комору № 4
площею 0,6 кв.м.,
виключи з них комору № 5
площею 1,3 кв.м.
Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні коморою № 5 площею 1,3
кв.м. в кв. АДРЕСА_1, звільнивши її від майна, що належить йому, і не чинити
ОСОБА_1 перешкоди в користуванні нею.

Не погодившись з
рішенням суду, представники ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких ставлять питання про
скасування рішення суду, вважають, що рішення незаконне, ухвалено з порушенням
та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях
на апеляційні скарги адвокат позивачки просить у задоволенні скарг відмовити,
рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи
апеляційних скарг необгрунтовані та суперечать вимогам матеріального права і
доказам, які є у справі.

В засіданні
апеляційного суду апелянти підтримали доводи апеляційних скарг, представник
позивачки проти них заперечував.

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, заперечення на них,
колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а
рішення суду - скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких
підстав.

Відповідно до
ст.ст.303,п.4ч.1ст.311 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду
справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою
підставою для скасування рішення. Рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та
обв'язки осіб, які не брали участь у справі.

Із матеріалів
справи слідує, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 є
комунальною, позивачка є наймачем двох житлових кімнат у цій квартирі, де і
проживає разом із своєю сім'єю, а відповідач на підставі свідоцтва про право
власності на спадок - власником
третьої кімнати, яка була одержана ОСОБА_6 у власність в
результаті приватизації житла на підставі розпорядження НОМЕР_1 від 15.01.1995р.

СтаттямиЗч.1; 11ч.ч.1,2 ЦПК України передбачено, що кожна
особа має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи

3

інтересів; суд розглядає цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно
до цього Кодексу; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається
щодо предмета спору на власний розсуд.

ОСОБА_1 наряду із вимогами про
визнання частково недійсними вищезазначених свідоцтв про право
власності на квартиру і про право на спадщину, заявила вимоги про внесення змін у ці свідоцтва із зазначенням про передачу
у власність частини коридору площею 2,16кв.м.,
кухні площею 3,13кв.м., санвузла площею 0,26кв.м.,
комору №4 площею 0,6кв.м. Задовольнивши вимоги про внесення змін у приватизаційні документи в частині передачі у власність
зазначених частин площі підсобних приміщень, суд вирішив
питання про їх приватизацію, що не входить в його компетенцію.

Суд фактично розглянув вимоги про
реальний поділ майна, що є у спільній власності
відповідача та комунальній власності і регулюється нормами ЦК України, зокрема статтями 364,372, не зазначивши, чим порушено права апелянта в цій частині,
не звернувши уваги на те, що самі співвласники
майна - спірної квартири такі вимоги не заявляли.

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЖЕУ №5 і є комунальною власністю. Статтею
19 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що повноваження
щодо володіння, користування та
розпорядження об'єктами комунальної власності мають міські та селищні
ради.

Вищезазначеним рішенням суду
зачіпаються права та інтереси Сімферопольської міської ради, яка не була притягнута до участі у справі. Таким чином, суд
вирішив питання про права та обов'язки
особи, яка не брала участь у справі, що є підставою для виходу за межі доводів апеляційних скарг та скасування рішення суду
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.303,311 Цивільного процесуального кодексу України,
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представників
ОСОБА_2 -ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду М.Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 02 серпня 2006 року - скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої Інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.