Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

18 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,  -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Дзержинську Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в                                     м.
Дзержинську Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що працював на шахті “Нова” ДП “Дзержинськвугілля” на підземних
роботах. В період роботи на шахті отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 5 вересня 2006 року йому встановлено 40% втрати
професійної працездатності з визначенням інвалідності ІІІ групи.

Посилаючись на те, що втратою професійної працездатності йому завдано
моральну шкоду, просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Дзержинську Донецької області на його користь 25 000
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від                       8 листопада 2006 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 грудня
2006 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької
області на його користь 9 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Дзержинську Донецької області просить скасувати ухвалені у справі
судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити            ОСОБА_1 в задоволенні його позовних
вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1982 року по 2006 рік працював на шахті
“Нова” ДП “Дзержинськвугілля” на підземних роботах.

Відповідно до висновку МСЕК від 5 вересня 2006 року йому встановлено 40%
втрати професійної працездатності з визначенням інвалідності ІІІ групи.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позов підлягає частковому
задоволенню з підстав, передбачених статтями 1, 21, 28 та 34 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд.

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Згідно із пунктом 27 статті 77 Закону України “Про Державний бюджет України
на 2006 рік” дію абзацу четвертого статті 1, підпункту “е” пункту 1 частини
першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей зупинено на 2006 рік.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору
помилково застосовано норми Закону, що не підлягали застосуванню.

Враховуючи, що підставою для нарахування ОСОБА_1 9 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди став висновок МСЕК від 5 вересня 2006 року, а дію
норм Закону України “Про загальнообов'язкове державне  соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”, на підставі яких здійснюється відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам, було зупинено на 2006 рік пунктом 27 статті 77 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, колегія суддів вважає, що
правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Апеляційний суд на наведене уваги не звернув, у порушення вимог статті 303
ЦПК України в достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги і залишив
рішення суду першої інстанції без зміни.

Враховуючи, що фактичні обставини справи встановлені судами вірно, але
неправильно застосовані норми матеріального закону, колегія суддів вважає за
необхідне відповідно до ст. 341 ЦПК України ухвалені судові рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Дзержинську Донецької області задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду
Донецької області від
8 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області
від             22 грудня 2006 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську
Донецької області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін