АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 22-ц-2084-ф/06
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року січня місяця 16
дня колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії в складі:

Головуючого, судді                              Моісеєнко
Т.І.

суддів                                                    Полянської В.О., Іщенка В.І.

при секретарі                                        Піцик
Н.В.

розглянувши в
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,ОСОБА_3, третьої особи Льговській
сільській раді Кіровського району АРК про примусове виселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на
рішення Кіровського районного суду від 23.08.2006
року -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась в
суді з позовом до ОСОБА_2, третьої особи Льговській сільській раді Кіровського району АРК про примусове виселення з
АДРЕСА_1

Позовні вимоги
мотивовані тим, що на підставі рішення №НОМЕР_1 виконкому Льговської сільської
ради від 20.12.2005 року їй був 27.12.2005 року виданий ордер на право вселення
у АДРЕСА_1 Отримавши
ордер, вона була зареєстрована за вказаною адресою, однак проживати у будинку
не має можливості, оскільки в нього самочинно вселився ОСОБА_2 зі своєю
родиною. Добровільно звільнити будинок він відмовляється, в зв'язку з чим
позивачка просила виселити його примусово зі всіма членами сім'ї.

Ухвалою
Кіровського районного суду від 23.08.2006
року в якості співвідповідача по справі був притягнутий ОСОБА_3, місце
проживання якого зареєстровано по спірному будинку.

Рішенням
Кіровського районного суду від 23.08.2006
року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про примусове
виселення ОСОБА_2 було відмовлено

Суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, не визнаний особою,
що втратила право користування житловою площею, і є наймачем житлової площі
АДРЕСА_1. Суд також вказав, що ОСОБА_1 був виданий ордер на право вселення в зайняте житлове
приміщення, в зв'язку з чим вона не має право вимагати виселення осіб, що
мешкають у будинку з дозволу наймача зазначено приміщення.

Не погодившись з
рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, де ставить питання про скасування зазначеного
рішення і ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог.

Апелянт вважає,
що висновки суду не відповідають обставинам справи, за межами дослідження суду
залишилось питання мешкав чи ні у зазначеному будинку ОСОБА_3 на час, коли в
будинок поселився ОСОБА_2, і на
підставі чого останній мешкає у будинку. Вважає, що зазначені обставини стали
підставою ухвалення судом необґрунтованого рішення.

Дослідивши
матеріали справи в. межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає ,
що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно положень
ст.308 ЦПК
України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, якщо рішення суду постановлено
з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції обставини справи встановлені повно і
правильно, висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.
116 ЖК
України, особи, які самовільно зайняли житлове приміщення, підлягають виселенню
без надання їм іншого житлового приміщення.

З матеріалів
справи вбачається , що
житловий ОСОБА_2 є комунальною власністю Льговської сільради на підставі
рішення сесії сільської ради №НОМЕР_2, і знаходиться на балансі Льговської
житлово-комунальної служби (а.с.12,19).

З матеріалів
справи також вбачається ,
що з 07.12.1998 року у
зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_3,
який є наймачем житлового приміщення (
а.с.23,25).

Судом також
встановлено, що на час прийняття рішення виконкому Льговської сільради від 20.12.2005 року №НОМЕР_1 про надання
ордеру на право вселення у зазначений будинок ОСОБА_1, будинок не був
вільним, оскільки ОСОБА_3
не був визнаний особою, що втратила право користування житловою площею .

Під час судового
розгляду справи ОСОБА_3 пояснював,
що ОСОБА_2 поселився
в АДРЕСА_1 з його дозволу, оскільки він працює у м. Феодосії і за будинком
необхідно доглядати.( а.с.28
зв.)

За такими
обставинами суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що
ОСОБА_1 не є
належним позивачем по справі про виселення ОСОБА_2

З висновками
суду першої інстанції колегія суддів погоджується, визнає їх обґрунтованими.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1
не містять безумовних доказів, які свідчать про необґрунтованість висновків
суду першої інстанції.

Крім того,
доводи апеляційної скарги знаходяться за межами позовних вимог, які
розглядалися судом першої інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути прийняти до
уваги судом апеляційної інстанції.

Підстав до скасування рішення суду
першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись
статтями 303,308 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати по цивільних
справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1   -відхилити. Рішення
Кіровського районного суду від 23.08.2006
року - залишити без зміни. Ухвала набуває чинності з дня проголошення, може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом 2 місяців.