Справа  №
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25  січня  2007  року
Вишгородський  районний  суд
Київської  області  в
складі:

головуючої                                        Толкачової  Л.А.

при  секретарі                                    Грищенко   І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вишгороді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття
спадщини  та  про
визнання  права  власності
на  частину  квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка пред"явила в суді даний позов, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
її мати ОСОБА_3. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яке складається з
1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Крім
неї право на спадщину мають також ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Ніхто із
спадкоємців до державної нотаріальної' контори з заявою про прийняття спадщини
не звернувся. Фактично спадщину прийняла
позивачка  та  її
батько  ОСОБА_2.

В 2003 р.
позивачка дізналася, що її батько ОСОБА_2 оформив на себе спадкову квартиру,
але вони між собою домовилися, що він не буде перешкоджати проти проживання її
сім"ї в даній квартирі, а вразі її виселення, їй компенсується вартість
належної частки спадкового майна. В літку 2006
р. батько знову став пред"являти, претензії з приводу виселення
позивачки, тому вона просить встановити факт прийняття нею спадщини після
смерті матері та визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та
просить їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Пояснила, що в спірній
квартирі позивачка проживає періодично, тому що квартира належить на праві
власності відповідачу. Ні вона, ні її син в квартирі не зареєстровані, у них є
власна квартира АДРЕСА_2. Також
рішенням Вишгородського районного суду від 17.09.2003
р. позивачка разом зі своєю сім"єю були виселені зі спірної квартири без
надання іншого жилого  приміщення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, суд вважає,   що  позов
не  підлягає  задоволенню
зі  слідуючих  підстав.

Спадкодавиця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.09.2003
р. серії НОМЕР_1. Після смерті ОСОБА_3, залишилося спадкове майно, яке
складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.1994
p., виданого згідно
рішення Вишгородської міської ради НОМЕР_2 від 21.04.1994  р.   зареєстрованого  в
Вишгородському  БТІ  в
реєстровій  книзі  під
НОМЕР_3.

Позивачка є дочкою померлої ОСОБА_3.,
що підтверджується її свідоцтвом про народження
від  06.03.1963  р  серії
НОМЕР_4.

Згідно зі ст.549 ЦК України / в редакції 1963 року/ визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, або
звернувся  з  заявою
про  прийняття  спадщини
до  нотаріальної  контори.

Позивачка не надала доказів того, що вона звернулася з
заявою до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня відкриття спадщини,
або прийняла спадщину фактично шляхом проживання у спадковій квартирі протягом
шести місяців з дня смерті спадкодавця. Вона зареєстрована не в спадковій
квартирі, а в іншому місці, що підтверджується довіреністю, якою позивачка
уповноважує представника ОСОБА_6 представляти її інтереси. В даній довіреності
зазначено, що позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент відкриття
спадщини в 2000 році був один

зареєстрований у спадковій квартирі і він є один
власником цієї квартири, що

підтверджується
рішенням  Вишгородського  районного
суду  від  17.09.2003  року.

В   судовому
засіданні   представник   позивачки
не   надав  жодного
доказу  на   підтвердження того,   що
вона  прийняла  спадщину
після  смерті  своєї
матері  ОСОБА_3

Спадкоємець за законом, чоловік померлої відповідач ОСОБА_2, прийняв
спадщину своєчасно, він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від
26.11.2001 р. Про
те, що відповідач оформив в 2001
році на своє ім"я спадщину після смерті її матері позивачка
взнала    в    2003    році,    що
підтверджується   рішенням   Вишгородського   районного
суду   від    17
вересня 2003 року,
однак не оскаржувала його права на спадщину ні тоді, ні в даній справі, вона не
просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім"я
ОСОБА_2   незаконним.

Згідно зі ст.41 Конституції
України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися  своєю
власністю.   Право  приватної
власності  є  непорушним.

На даний час відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка з заявою про прийняття
спадщини до державної нотаріальної контори після смерті матері не зверталася,
свідоцтво про право власності на спадщину за законом видане в 2001 р. на ім"я
ОСОБА_2 не оскаржувала, в спірній
квартирі  проживає  час
від  часу,   в
даній  квартирі  не
прописана  і  має
власне  житло.

Враховуючи  наведене
суд  вважає,   що  в  задоволенні
позовних  вимог  слід
відмовити.

На    підставі
ст.     549
ЦК   України    /    в
редакції    1963    року/,     ст.
41    Конституції України,   керуючись
ст.   10,60,212,213,
215   ЦПК  України,
суд,   -

ВИРІШИВ   :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту
прийняття спадщини та про визнання права власності на частину квартири  -  відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів
після  подання  заяви
про  апеляційне  оскарження.