Справа № 2-5368/06 копія
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 січня 2007 року

Рівненський міський суд у складі:

головуючий - суддя Мельник О.В.,

при секретарі Рейнерович Я.В.,

з участю позивача ОСОБА_1., який
діє також як представник ОСОБА_2.,

представника позивача ОСОБА_1. - адвоката ОСОБА_4.,

представника відповідача 1 - газети „Рівненський діалог" - Блащука В.В.,

представника відповідача 2 - Рівненського обласного осередку
Соціалістичної партії України - Рудики С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до газети "Рівненський діалог", Рівненського
обласного осередку Соціалістичної партії України, ОСОБА_3 про захист
честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві вказується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 газетою "Рівненський
діалог" була опублікована стаття журналіста ОСОБА_5 : "ІНФОРМАЦІЯ_2",
в якій вказувалось про те, що син ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був спійманий господарем
під час здійснення ним пограбування житла, що не відповідає дійсності, оскільки будь - який вирок суду з даного приводу відсутній. Така недостовірна інформація
ганьбить честь, гідність, ділову репутацію
позивачів. Діями відповідачів позивачу 1 ОСОБА_1. було заподіяно моральної
шкоди, яка полягає в перенесенні моральних страждань, приниженні честі,
гідності, ділової репутації, як людини, посадової
особи та кандидата в депутати районної ради в очах жителів району, виборців
позивача. Окрім того, така неправдива інформація ганьбить
честь та гідність позивача 2 - ОСОБА_2., оскільки його названо грабіжником
і злодієм.

У судовому засіданні ОСОБА_1 як позивач -1 та як представник позивача - 2 підтримав позов з указаних вище підстав. Вважає, що його син є чесною та порядною
людиною, якого він самостійно виростив і виховав. Вказанна газетна публікація принизила його честь, гідність, ділову
репутацію, як батька, ІНФОРМАЦІЯ_3. Просив суд зобов'язати
відповідачів в найближчому випуску газети "Рівненський
діалог", опублікувати спростування поширених про позивачів відомостей, надрукувавши його тим же шрифтом і помістивши його під
заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_4" на тому ж місці шпальти, де містилось повідомлення, яке спростовується, відповідно
до обсягу спростованого фрагменту опублікованого матеріалу. Окрім того, просив
суд стягнути з відповідачів на користь кожного з позивачів по 6000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача 1 позов не визнав, вказавши, що
інформація, яка була надрукована в газеті щодо позивачів носила авторський характер. Не заперечував, що під псевдонімом
ОСОБА_5, який вказаний автором статті, фактично є ОСОБА_6.. Окрім
того пояснив, що в кожному номері газети міститься примітка, що редакція не завжди поділяє позицію авторів публікацій, та
що за достовірність і точність викладених фактів відповідальність несе автор. Вважає, що в такому разі, саме автор статті
повинен нести відповідальність за опубліковану інформацію.

Представник відповідача 2 позов не визнала з підстав,
викладених у письмовому запереченні, зокрема у зв'язку із тим, що газета "Рівненський діалог" отримала
відповідне свідоцтво про реєстрацію і є самостійною особою, а тому в силу вимог ст. 96 ЦК України повинна самостійно
відповідати за своїми зобов'язаннями.

Відповідач 3 - ОСОБА_6. на розгляд справи до суду
повторно не з'явився, хоча під час попереднього судового засідання судом та в подальшому про дату та час слухання справи
був повідомлений у встановленому порядку. Під час проведення
попереднього судового засідання підтвердив, що псевдонім ОСОБА_5 належить саме йому.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в номері НОМЕР_1 газети "Рівненський діалог " було надруковано статтю за підписом ОСОБА_5 під назвою
"ІНФОРМАЦІЯ_2".

2

Указана стаття серед іншого містить інформацію про те, що в ніч з 17 на 18
жовтня 2005 року у своєму
помешканні ОСОБА_7 виявив злодія, яким виявився син ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_2.

Отже, судом встановлено, що вказана газетна публікація містить негативну
інформацію щодо ОСОБА_2., яка носить стверджувальний характер щодо скоєння
останнім злочину та негативну інформацію щодо ОСОБА_1., як батька особи, яка
скоїла злочин.

При цьому, суд приймає до уваги те, що негативна інформація, що міститься в
статті щодо ОСОБА_1., як ІНФОРМАЦІЯ_3 ніяким чином не пов'язана з його
публічною діяльністю, оскільки будь - яких негативних
чи недостовірних фактів, критичних суджень про виконання ним своїх посадових
обов'язків в статті не міститься. Окрім того, позивач підтвердив, що внаслідок
проведення виборів він набув ІНФОРМАЦІЯ_3, а вибори проводились за партійними
списками. Отже, голосування на виборах до районної ради не проводилось за
позивача, як конкретного кандидата, а тому виборці не могли оцінювати його
кандидатуру з дочки зору його ділової репутації.

Виходячи із змісту та обсягу позовних вимог, а також обставин, якими
позивачі обґрунтували свій позов, зокрема з того, що неправомірність дій
відповідачів полягає лише у порушенні прав позивачів через розповсюдження неправдивої
інформації про вчинення злочину ОСОБА_2., суд вважає, що за вказаних умов
відсутні підстави стверджувати про наявність порушення особистих немайнових
прав ОСОБА_1.,
як ІНФОРМАЦІЯ_3 та як ІНФОРМАЦІЯ_3тобто як публічної
особи чи політика, межа допустимої критики щодо якого, є ширшою, ніж щодо
приватної особи.

Згідно зі ст. 9
Конституції України, частиною національного законодавства
України є чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України і в яких, зокрема, також закріплюється право на
особисте і сімейне життя, право на захист від протизаконних посягань на честь,
гідність чи репутацію.

Як зазначено в ч.І, ч.2 ст. 17 Міжнародного
пакту про громадські і політичні права, 1966 року,
ратифікованого Україною 19
жовтня 1973 року, ніхто не повинен
зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя,
свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його життя або таємницю
його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна
людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

У ч. 1
ст.З Конституції України вказується, що честь і гідність
людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 17
Закону України "Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини" визначено обов'язок судів
застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950
року та протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України та практику
Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як
джерело права.

Відповідно до ч.І ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року ратифікованої Україною 17 липня 1997 року кожен має право на свободу вираження поглядів, яке включає зокрема
свободу передавати інформацію без втручання органів державної влади.

Отже, будь - який засіб
масової інформації має право на вільне поширення інформації.

Поряд з тим, частиною другою вказаної норми передбачена можливість
обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке
обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою
визначається охорона репутації чи прав інших осіб.

Отже, таке право не є безмежним та розповсюджується і може бути реалізоване
настільки, наскільки воно не порушить будь - яке право іншої
особи.

Імперативною нормою, що міститься в ч. 2 ст. З Закону
України "Пр'о друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні"
визначено заборону використання друкованих засобів масової інформації для того,
щоб посягати на честь та гідність громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Українська Прес - Група проти України" Європейським
судом з прав людини загалом було констатовано необхідність розмежування
національними судами понять "оціночні судження" та
"факти". При цьому, Європейський суд з прав людини робить посилання
на своє ж рішення "Лінгенс проти Австрії" вказуючи, що якщо існування
фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається
доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і
порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права,
яке охороняється статтею 10
Конвенції.

Такі твердження Європейського суду з прав людини повністю узгоджуються з
нормою, закріпленою в національному законодавстві, зокрема в ч. 1 ст. 47-1
Закону України "Про інформацію".

Аналіз змісту статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" дає суду можливість зробити
висновок про однозначну та стверджувальну констатацію факту скоєння ОСОБА_2.,
який є сином ОСОБА_1. злочину, та аж ніяк не про певні оціночні судження дій
позивачів.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч. З ст. 277 ЦК України).

Із дослідженої судом постанови Гощанського РВ УМВС України в Рівненській
області встановлено, що 8
листопада 2005 року за вказаним
у статті фактом крадіжки з господарства ОСОБА_7. було відмовлено в порушенні
кримінальної справи за відсутністю події злочину.

Отже на момент випуску газети вже було прийняте
процесуальне рішення за вказаним фактом. Поряд з тим, вказана газетна публікація не містить посилання на таке процесуальне
рішення правоохоронного органу.

Частиною 1
статті 62 Конституції України
передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

3

У ході судового розгляду стороною відповідачів у виконання обов'язку, передбаченого ч. З
ст. 277
ЦК України не було надано суду жодного доказу у
підтвердження достовірності розповсюдженої негативної інформації через
вказану газетну публікацію щодо позивачів.

Отже, суд прийшов до висновку, що інформація, щодо скоєння ОСОБА_2.
злочину, викладена у названій вище статті газети "Рівненський діалог" є
недостовірною.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права
спростовувати недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної
шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Частинами 1, 4 та 7 ст. 277 ЦК України передбачено обов'язок
спростування недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію, незалежно від її вини у такий же спосіб, в який вона
була поширена.

Такий же обов'язок визначено ст. 37 Закону України "Про друковані
засоби масової інформації (пресу) в Україні". Указана норма також
визначає спосіб та термін проведення спростування.

Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення
позову в цій частині до Рівненського обласного осередку Соціалістичної партії
України, який є засновником газети "Рівненський діалог", що не має
статусу юридичної особи, а тому не може нести відповідальності за будь - якими позовними вимогами.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд
прийшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, викладені у газетній публікації відомості є такими,
що посягають на такі особисті немайнові блага позивачів, як честь, що
виразилось у розповсюдженні недостовірної інформації щодо негативної громадської оцінки якостей ОСОБА_2., як громадянина та
ОСОБА_1., як його батька, а також на таке особисте немайнове благо, як гідність, що вплинуло на самооцінку останніми їх
власних людських якостей.

Таке порушення немайнових прав позивачів виразилось у обмеженні їх
можливості вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у
сфері приватного життя, що потягло за собою необхідність у відшуканні додаткових зусиль для організації свого життя через
потребу доводити зворотнє опублікованій в газеті недостовірній інформації, що в свою чергу потягло за собою психологічні
хвилювання, та що заподіяло позивачам моральної шкоди.

Поруч з тим, як було вказано вище, суд не може констатувати порушення
відповідачами такого особистого немайнового блага ОСОБА_1., як
ділову репутацію, тобто громадську оцінку його трудових чи професійних якостей,
як ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до п. 2, п. 4 ст. 23, ст. 280 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового
права, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні
честі та гідності.

Враховуючи те, що за вказаних обставин, суд не зміг прийти до висновку про
порушення будь - ким з відповідачів ділової репутації ОСОБА_1., як ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ІНФОРМАЦІЯ_3приймаючи до уваги також те, що відповідач 1 та відповідач 2 пропонували позивачу мирний шлях врегулювання даного спору шляхом добровільного скасування
вказаної газетної публікації, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, вказаний у позовній заяві,
з урахуванням вимог розумності і справедливості підлягає зменшенню.

Окрім того, як встановлено судом на аркуші 8 газети "Рівненський діалог  НОМЕР_1від ІНФОРМАЦІЯ_1", в якій було надруковано
недостовірну інформацію щодо позивачів, міститься вказівка про те, що редакція не завжди поділяє позицію авторів публікацій, та що за
достовірність і точність викладених фактів відповідальність
несе автор.

Отже, за таких обставин на підставі ч. 2 ст.47Закону України " Про інформацію" ст. 1167 ЦК України суд вважає, що обов'язок по
відшкодуванню заподіяної позивачам моральної шкоди розповсюдженням
недостовірної інформації, яка ганьбить їх честь та гідність слід покласти саме
на автора газетної публікації, як особи, винної у розповсюдження недостовірної
інформації, що призвело до порушення особистих немайнових прав позивачів.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60,88,212,214,215 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ: Позов задоволити частково.

Зобов'язати Рівненський обласний комітет Соціалістичної партії України, як
засновника друкованого засобу масової інформації - газети "Рівненській діалог" в найближчому
номері вказаної газети з моменту набрання рішенням суду законної сили опублікувати спростування поширеної неправдивої
інформації про ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке помістити на
третьому аркуші газети, надрукувавши його тим самим шрифтом під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_4" та в обсязі, що
відповідає обсягу недостовірної інформації, розповсюдженої в НОМЕР_1газети Рівненський діалог за ІНФОРМАЦІЯ_1 про вчинення злочину сином ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди по 300 (триста) гривень, кожному.

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до газети "Рівненський діалог" про відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

4

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом
подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий