Справа №
22-952/2007р.                                                         Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.P.
Категорія: 29                                                                           Доповідач: Монастирецьким Д.І.
УХВАЛА

Іменем  України

07 травня 2007 року Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

головуючого - Юхименка А.Г.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Раб О.В.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

та адвоката
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5
на рішення Сихівського районного суду м. Львова від
25 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ частки у спільній
частковій власності у майні, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням ухвалено відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виділ частки у спільній частковій власності у майні - стягненні у їх користь грошової компенсації за 1/2 ідеальну частку квартири
АДРЕСА_1.

Апелянти покликаються на те, що постановляючи
незаконне рішення, суд порушив норми матеріального та
процесуального права. Воно не відповідає обставинам справи та порушує їхні законні права, винесене всупереч ст. 41 Конституції України, роз»яснень Пленумів Верховного Суду України: № 11 від 29 грудня 1976 року «Про судове рішення» - п. 1; № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право приватної власності
громадин на жилий будинок» - п. 6; № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у сїіравах за позовами про
захист права приватної власності» -
п. 7, статтям 316-319 ЦК України, ст. 2 ЦПК України.

Просять
рішення суду скасувати і постановити нове - про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та виступ адвоката ОСОБА_1,
перевіривши матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, районний суд підставно виходив з того, що: частки
позивачів у спільному майні з відповідачкою не є незначними, що давало б їм право на одержання від іншого співвласника
грошової компенсації - вартості частки; позивачі по справі є близькими між собою
родичами (мати і син), які мають окреме житло, на
приміщення в даній квартирі не претендують і в ній тривалий час не проживають. Крім того;-співвласником квартири є і
повнолітній ОСОБА_4, який має самостійне право щодо
володіння, користування та розпорядження своєю часткою, однак
позов до нього не заявлений.

Про те, що позивачі - ОСОБА_5 має інше житло, - ОСОБА_2 одружився вдруге і проживає з дружиною у її квартирі
та до свого повнолітнього сина ОСОБА_4, який є співвласником квартири, не бажає пред»являти такий позов та що кімнати
спірної квартири є ізольованими, ОСОБА_2 ствердив
також в суді при апеляційному розгляді.

Так як 1/2 частка спірного майна,
на яку (грошову компенсацію) претендують позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, по відношенню до V* частки відповідачки ОСОБА_3 є більшою у два рази, кімнати спірної квартири є
ізольованими та сторони не мають наміру

встановлювати порядок користування ними, то й підстав для
примусового стягнення з відповідачки грошової компенсації в користь позивачів
немає.

Це не позбавляє права позивача ОСОБА_2 в майбутньому, за
відсутності згоди співвласників, звертатися до суду з
позовом до трьох співвласників майна про сплату йому грошової
компенсації за належну йому частку.

Наведене відповідає роз»ясненням
Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право приватної
власності громадян на жилий будинок» і зокрема п. 6, а не протирічить, як вказують
апелянти.

Рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують,
тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ч. 1 п. 1. ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від
25 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в

касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання

нею законної сили.