УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ Іменем
України

„14"   лютого   2007   року   колегія
суддів   судової   палати
у  цивільних справах  апеляційного
суду  Житомирської  області

в  складі:

головуючого  -
судді                      Головчук  С.В.

суддів:                                               Павицької  Т.М.,

Миніч  Т.І.,

при  секретарі  судового

засідання                                          Прищепа  О.А.,

з  участю  сторін, розглянувши    у
відкритому    судовому    засіданні     в
залі     суду    в м.Житомирі  апеляційну
скаргу  ОСОБА_2 на  рішення
Черняхівського  районного  суду
від  25
грудня  2006
року у
справі   за   позовом
ОСОБА_1   до   ОСОБА_2
про  стягнення  коштів,

встановив:

У червні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом. Просив стягнути на його користь з відповідачки
ОСОБА_2 7804 грн. 40 коп. та 3000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 квітня 2005
року він купив у відповідачки будинок по АДРЕСА_1. За спільною домовленістю між
ними відповідачка залишилась проживати у цьому будинку до червня 2006 року. Відповідно до договору позики
від ЗО квітня 2005 року
відповідачка позичила у нього меблі, які після звільнення будинку не повернула.
Тому він змушений був придбати аналогічні меблі на загальну суму 7 600грн.
Своїми неправомірними діями відповідачка заподіяла йому моральну шкоду, яку він
оцінив в 3000 грн. Крім того, проживаючи в будинку після укладення договору
купівлі-продажу, відповідачкою були порушені правила користування електричною
енергією, внаслідок чого був накладений штраф в сумі 131 грн. 04 коп. та
проведено  ремонт  лічильника
на  суму  73
грн.36  коп.

Рішенням
Черняхівського районного суду від 25
грудня 2006 року
позов задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 600 грн.
матеріальної шкоди та 1000
грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено
за їх безпідставністю.

У
поданій  апеляційній  скарзі
ОСОБА_2   порушує  питання
про скасування  зазначеного  рішення
з  ухваленням  нового
-  про  відмову

Справа №22ц/478                                             Головуючий у суді 1-ї інстанції Сергійко В.В.

Категорія 41                                                      Суддя-доповідач Миніч Т.І.

в позові, посилаючись на те, що
обставини справи судом встановлені неповно, висновки суду не відповідають
обставинам справи, зібраним доказам суд дав неправильну оцінку. Зокрема,
зазначає, що при існуючих протиріччях в показах свідків, суд' постановив
рішення на користь позивача. Апелянтка вважає, що свідок ОСОБА_3 перебуває в
дружніх стосунках з позивачем, тому зацікавлений в результаті розгляду справи.
Цій обставині суд оцінки не дав. На думку ОСОБА_2, суд не міг посилатись в рішенні на договір позики, оскільки
оригінал цієї угоди в матеріалах
справи  відсутній.

Розглянувши
справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,   виходячи
з  наступного.

Задовольняючи
вимоги позивача про стягнення коштів за неповернуті меблі та про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна та
моральна шкода  заподіяна  позивачеві
неправомірними  діями  відповідачки.

Проте  з  такими
висновками  суду  погодитись
неможливо.

Обґрунтовуючи
викладені в позовній заяві вимоги про стягнення коштів за неповернуті меблі,
позивач посилався на положення ст.ст.1046,1049
ЦК, які регулюють зобов'язання, що виникають із договору позики (а.с.5). Під час розгляду справи в суді
першої інстанції позивач підстави позову не змінював, чого не заперечувала  в
апеляційному  суді  його
представник.

Проте в
порушення вимог ч.1ст.11
ЦПК судом ухвалене рішення про стягнення шкоди з підстав,
передбачених ст.1166 ЦК, хоча
така  вимога  позивачем
не  була  заявлена.

За таких
обставин, в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові, виходячи з наступного.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, його дружина та неповнолітня донька 29 квітня 2005 року купили у
відповідачки ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1   (а.с.7).

Згідно з
договором позики від ЗО квітня 2005
року, яким позивач обґрунтовує свої вимоги і який є чинним, відповідачка ОСОБА_2
взяла на себе зобов"язання повернути .
позивачеві ОСОБА_1 меблі, що перебувають у вказаному будинку: три стінки,
які знаходяться у залі, бібліотеці, дитячій кімнаті, м"який куточок,
спальний гарнітур, диван-малютку, кухонну стінку та  куточок
кухонний   (а.с.9).

Відповідно   до
ст.1046   ЦК
за   договором   позики
одна   сторона передає  у  власність   другій
стороні   грошові   кошти
або   інші   речі, визначені      родовими      ознаками,       а
позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві   таку   ж
суму   грошових   коштів
або   таку  ж кількість
речей  того  ж
роду  та  такої
ж  якості.

Проте, із змісту
зазначеної позивачем угоди випливає, що в даному випадку мав місце не договір
позики, а договір позички, за яким одна сторона безоплатно передає або
зобов"язується передати другій стороні річ для користування протягом
встановленого  строку   (ст.827  ЦК).

Вказані угоди не
є тотожними. Зокрема, різними вони є за своїм
предметом  та  об"єктом.

Крім того,
правові наслідки невиконання кожної із цих угод також  відрізняються
одні  від  одних
і  чітко  визначені
законом.

Оскільки
суд   не    вправі
вийти   за   межі
заявлених   ОСОБА_1    вимог,
що   випливають,    на
його   думку,    із
договору   позики, його  позов
про  стягнення  коштів
за  неповернуті  меблі
в  сумі   7
600 грн.   задоволенню  не
підлягає.

Вимога про
відшкодування моральної шкоди є похідною від зазначеної вище вимоги. Тому і в
цій частині позову оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в
задоволенні.

Апеляційна
скарга не містить доводів щодо рішення суду про відмову в позові, тому в цій
частині правильність рішення апеляційним
судом  не  перевіряється.

На     підставі     викладеного     і
керуючись     ст.ст.1046,1049    ЦК України,   ст.ст.209,307,309,313,314,316  ЦПК  України  ,   суд

ВИРІШИВ   :

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_2  задоволити
частково. Скасувати   рішення   Черняхівськрго   районного
суду   від   25
грудня 200 6   року   в
частині   вимог   про
стягнення   коштів   та
відшкодування моральної
шкоди,   ухваливши  в
цій  частині  вимог
нове  рішення. Відмовити    ОСОБА_1
в    позові    до
ОСОБА_2    про     стягнення    коштів
та    відшкодування    моральної шкоди  за
безпідставністю  вимог. В  решті
рішення  залишити  без
змін.

Рішення    може
бути    оскаржене    безпосередньо    до
Верховного    Суду України  протягом
двох  місяців  з
дня  йогопроголошення.