Справа
№22ц-1942/2007 р.
Категорія: 7                                           Доповідач:
АПЕЛЯЩЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007
року
м. Одеса

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду   Одеської області в складі: головуючого                            Косогор Г. О.

суддів                             Ткачук О.О. Ісаєвої Н.В.

при
секретарі
Ісаєвої Ю.С.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2007 року про
призначення генетичної експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів, встановлення батьківства,

встановила:

У липні 2006 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, встановлення
батьківства.

В обґрунтування
свого позову позивачка посилалась на те, що вона у термін з 1995 року по 2003 рік перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони вели спільне господарство.
ОСОБА_2 стверджує, що від ОСОБА_1 вона має дитину - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка наголошувала, що відповідач є біологічним батьком дитини, однак
матеріальну допомогу сину він не оскаржує, у зв'язку з чим вона просила
стягнути аліменти з відповідача.

У судовому
засіданні суду першої інстанції представник позивачки заявив клопотання про
призначення судової генетичної експертизи на предмет вирішення питання, чи є
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
батьком ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою
Суворовського районного суду м. Одеси від 07
лютого 2007 року
клопотання представника ОСОБА_2 було задоволено, призначено генетичну
експертизу на предмет вирішення питання, чи є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

На дану ухвалу
принесена апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій ставиться питання про скасування
ухвали суду першої інстанції та передачі справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши
доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.312
ч.1 п.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
ухвалу суду першої інстанції без зміни, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує в апеляційному порядку ухвалу суду першої
інстанції про призначення генетичної експертизи.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України
встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути
оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Ухвал про призначення
будь-якої експертизи цей перелік не містить. Отже, згідно з законом, ухвала про
призначення експертизи, зокрема ухвала про призначення судово-генетичної
експертизи, оскарженню в. апеляційному порядку окремо від рішення суду не
підлягає, а заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на
рішення суду відповідно до ч. 2
ст. 293 ЦПК
України.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 293 ЦПК України,
може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про
зупинення провадження у справі. Однак, відповідач оскаржив ухвалу Суворовського
районного суду м. Одеси від 07.02.2007
р. не як ухвалу, якою зупинено провадження у справі, а як ухвалу про
призначення судово-генетичної експертизи, зазначивши в апеляційній скарзі, що
він вважає незаконним та необґрунтованим саме призначення судом
судово-генетичної експертизи, а не зупинення у зв'язку з цим провадження у
справі, про що апелянт навіть не зазначив у апеляційній скарзі.

Питання
призначення експертизи суд вирішив на підставі відповідного клопотання
представника позивача на підставі положень ст.ст. 143, 144, 168 ЦПК України,
заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, з приводу зазначеного
клопотання. При цьому слід окремо зазначити, що відповідач, у відповідь на
запитання головуючого, заявив суду, що він не визнає себе батьком
неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с.66). Отже, у суду були усі передбачені законом
підстави для призначення судово-генетичної експертизи.

У п. З Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року № З «Про
застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ
щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при
розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, судам
необхідно застосовувати відповідні норми КпГДС України, беручи до уваги усі
докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства
відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або
утримання ними дитини.

Крім того, в п. 9 даної Постанови
зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких
доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має
для суду наперед встановленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а
результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи
відхилення.

Суд першої
інстанції вірно встановив, що у разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної
категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів,
документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може
визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його
визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має
для них ця експертиза). Якщо відповідач по такій справі ухиляється від участі у
проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі
постановити ухвалу про його примусовий привід.

Таким чином, суд
першої інстанції зробив вірний висновок про задоволення клопотання представника
ОСОБА_2 та призначення генетичної експертизу на предмет вирішення питання, чи є
ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1..

Посилання в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не повинен був
слухати справу у відсутності його представника, не береться судовою колегією до
уваги, оскільки за умови присутності в цьому засіданні самого відповідача, ця

обставина не є
підставою відкладення судом розгляду справи згідно із ст. 169 ЦПК України..

Інших доводів,
маючих правове значення, ОСОБА_1
у своїй апеляційній скарзі не навів.

Таким чином,
судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дав належу оцінку
наданим доказам, постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 312 ч. п 1, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу
Суворовського районного суду м. Одеси від 07
лютого 2007 року -залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двох
місяців з днягшощлшпення до Верховного Суду України.