У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25
квітня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:             Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на частину будинку, визнання частково недійсним
заповіту та встановлення порядку користування будинком,

в с т а н о в и л а :

У листопаді
2003 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4.
про визнання права власності на частину будинку, визнання частково недійсним
заповіту, посилаючись на те, що будинок №АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому було побудовано в 1986 році ним, його
дружиною ОСОБА_5. та матір'ю дружини - ОСОБА_6. за рахунок спільної праці та
коштів, тому він має право власності на частину будинку, однак ОСОБА_6. склала
заповіт на користь відповідачів на увесь будинок, чим порушено його права.
Позивач просив визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_6. та визнати за ним
право власності на частину будинку.

Під
час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, зазначав, що має право на
1/3 частину будинку №АДРЕСА_1, оскільки приймав участь у його будівництві, а
також на 1/15 частину будинку як спадкоємець після смерті дружини - ОСОБА_5, що
мала право на 1/3 частину будинку і померла в 1998 році.

ОСОБА_1.
просив визнати за ним право власності на 6/15 частин будинку №АДРЕСА_1, визнати
недійсним заповіт ОСОБА_6. від 21 травня 2003 року в частині 6/15 частин
будинку, а також встановити порядок користування будинком.

Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від 2 жовтня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від         23 листопада 2006 року, позов
задоволено частково, постановлено визнати за позивачем право власності на 6/15
частин будинку №АДРЕСА_1, визнати недійсним заповіт ОСОБА_6. від 21 травня 2003
року в частині   6/15 частин будинку, а
також встановити порядок користування будинком.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2. просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та
постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи
частково позов, суд виходив із того, що позивач протягом 1981-1986 років разом
із ОСОБА_6. та ОСОБА_5. приймав участь в будівництві будинку та вкладав кошти у
таке будівництво, тому відповідно до ст. ст. 12, 17 Закону України “Про
власність” будинок є їх спільною сумісною власністю і кожен є власником 1/3
його частини; оскільки ОСОБА_5. померла у ІНФОРМАЦІЯ_1, то 1/3 частина будинку
є спадковим майном і підлягає поділу між спадкоємцями.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірний
будинок було прийнято в експлуатацію 20 лютого 1986 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.
було видано свідоцтво про право особистої власності на спірний будинок.

Закон України “Про
власність” від 7 лютого 1991 року введений в дію з 15 квітня 1991 року і
положення зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин
та часом їх виникнення і помилково керувався при ухвалені рішення нормами
Закону України “Про власність” від 7 лютого 1991 року.

Встановивши, що свідоцтво про право
власності на спірний будинок було видано ОСОБА_6. ще 14 березня 1986 року, суд
не перевірив дотримання позивачем встановленого законом строку позовної
давності.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст.
303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи,
і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених  ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 2 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 23 листопада 2006 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін