У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відкритого акціонерного товариства “Дизельний завод” до
приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1про
визнання виконавчих написів недійсними за касаційною скаргою відкритого акціонерного
товариства “Дизельний завод” на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області
від 15 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2005 року відкрите акціонерне товариство «Дизельний завод» (далі -
ВАТ “Дизельний завод”) звернулося в суд з позовом до приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1, треті особи - товариство
з обмеженою відповідальністю “Зоря - Сервіс”, концерн “Санта Рес” про визнання
вчинених 2 червня 2004 року виконавчих написів недійсними з тих підстав, що
такі вчинені нотаріусом не на опротестованих векселях та поза межами річного
строку з дня виникнення права вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15
листопада 2006 року, в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ВАТ “Дизельний завод” просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись
на її необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про оспорення виконавчого напису суд першої інстанції, з
чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що нотаріус діяв у встановленому
законом порядку та в межах встановлених законом строків.

Однак, при цьому судом допущено порушення норм процесуального права,
оскільки в разі оспорення боржником правильності вимог, зазначених у
виконавчому написі, відповідачем є кредитор, а не нотаріус.

Судом встановлено, що спір виник за зобов”язаннями між юридичними особами
при виконанні господарських договорів, який відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК
України підвідомчий господарським судам.

Таким чином, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства,
а тому судові рішення слід скасувати і закрити провадження в справі.

Керуючись п. 1 ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 336, ст. 340, п. 3 ч. 1 ст. 344 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дизельний завод”
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 листопада 2006 року
скасувати і закрити провадження в справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін