АПЕЛЯЦІЙНИЙ    СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 року                                                                                                       м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:
Головуючого: Заводян К.І. Суддів: Чміля І.Х., Яремка В.В. Секретаря: Малої І.М.
З участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданих злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хотинського районного суду від 10 листопада 2006 року, -

встановила:

В серпні 2006 року ОСОБА_1
подала позов до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, завданих злочином.

Посилалася на такі обставини.

16 квітня 2004 року вона
приїхала до своєї матері в ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з працівником проектного інституту для обміру земельної ділянки з метою
виготовлення документації на її приватизацію.

Коли вони зайшли до кімнати, де відпочивала її мати, за ними зайшли
відповідачі і, нічого не кажучи про мотив, ОСОБА_2 став висловлювати на її
адресу різні непристойні слова, а потім наніс їй удари кулаком в
грудну клітку, ногою -
в тазобедрений суглоб.

Пізніше, коли
вона повернулася до кімнати, щоб взяти сумку, ІНФОРМАЦІЯ_2
забігли за нею до хати, закрили на крючок кімнату, ОСОБА_3 вхопила її за волосся і нанесла їй удари по
різних частинах тіла. При цьому вона
порвала на ній кофту, вартістю 250 грн. та золотий ланцюжок, на ремонт
якого вона витратила 10 грн.

Їй були завдані тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров'я. У зв'язку з цим з 20 квітня по 14 травня 2004 року вона

Справа №22ц- 82/ 2007 р.                                                                     Головуючий у І інстанції

Категорія: 19/20                                                                                       Гергелижиу Р.Ф.

Доповідач: Заводян К І.

перебувала на стаціонарному
лікуванні в Чернівецькій обласній лікарні швидкої допомоги, де на придбання ліків для лікування вона витратила 1236 грн. 15 коп.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинили їй матеріальну шкоду на суму 1496 грн. 10 коп.

Своїми неправомірними діями вони заподіяли їй також моральну шкоду. Вона перенесла фізичний біль, тривалий час знаходилася на
лікуванні, побивши її прилюдно, відповідачі
принизили її честь і гідність.

По факту спричинення їй тілесних ушкоджень проти відповідачів було порушено кримінальну справу. Але постановою суду від 07.08.2006 року відповідачів звільнено від
кримінальної відповідальності за спливом строку давності.

Просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь 1496 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 5000 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хотинського районного суду від 10 листопада 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_2 і з ОСОБА_3 солідарно стягнуто на користь ОСОБА_1 260 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди. З ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 також стягнуто 150 грн, а з ОСОБА_3 100 грн - у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Хотинського районного суду змінити, стягнувши з ОСОБА_2 і з ОСОБА_3,
в солідарному порядку, на її користь 1236 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 5000 грн - у відшкодування
моральної шкоди.

Вважає, що рішення суду не відповідає обставинам справи. Вона перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні з приводу
струсу головного мозку і множинних забоїв туловища та голови, що підтверджується довідкою від НОМЕР_1. Вказаною довідкою також
підтверджується, що ліки вона придбавала за власний рахунок.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд не виходив із засад розумності і справедливості. Суд
врахував те, що ОСОБА_3 не працює, а ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи та має
незначний заробіток. Але не врахував, що вона теж є інвалідом
третьої групи. Відповідачі про це знали, але
невмисне наносили їй удари по тілу і голові, до того ж в присутності працівника проектного інституту та матері, що спричинило
значні душевні страждання.

Заперечуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відзначають, що суд дав належну оцінку доказам по справі. Стверджують, що останнє перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні не
пов'язане із отриманими тілесними ушкодженнями,
оскільки локалізація ушкоджень на тілі не відповідає клінічному
перебігу хвороби, з фактом травмування 16.04.2004
р. вона не пов'язана.

Вважають рішення суду законним і
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що підстав
для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд вірно виходив з того, що за
висновком комісійної судово-медичної експертизи від 06.07.2006 р. (див. Крим спр.№ 1М- 4/06 р. а.с. 164-169) на тілі ОСОБА_1 були наявні ушкодження - синці ділянки внутрішньої поверхні правого плеча, підключечної ділянки
справа і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Згідно даних медичних документів ОСОБА_1, починаючи з 1992 року, неодноразово отримувала черепно-мозкові травми, з
приводу чого неодноразово проходила курси стаціонарного лікування. Є інвалідом
Ш -ої групи.

Комісія експертів прийшла до висновку, що діагноз, виставлений ОСОБА_1 під час перебування її на стаціонарному лікуванні
з 20
квітня по 13 травня 2004 року (струс головного мозку),
знаходиться в явному протиріччі як з локалізацією
ушкоджень на тілі підекспертної, зафіксованих при первинному судово-медичному обстеженні, так і з клінічним перебігом патології (незмінність проявів незалежно від лікування),
тому не взяла його до уваги. Наявна у ОСОБА_1
неврологічна симптоматика є проявом післятравматичної
енцефалопатії, яка ні в прямому, ні в опосередкованому зв'язку з фактом
травмування її 16.04.2004 року не знаходиться.

Перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 20 квітня по 13
травня 2004 року
було викликане не заподіяними тілесними ушкодженнями,
а наявною у неї неврологічною симптоматикою, яка обумовлювалася наявністю у неї хронічної патології з боку центральної нервової
системи - післятравматичної
енцефалопатії.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних
вимог про відшкодування коштів, витрачених ОСОБА_1 на придбання ліків.

В залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, яких зазнала ОСОБА_1 у зв'язку із
заподіянням їй легких тілесних ушкоджень і
пошкодженням її майна, визначена судом сума морального
відшкодування.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Хотинського районного суду від 10 листопада 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.