Справа № 22ц-1442/2007                          Головуючий у
першій інстанції ІВАНЮК T.I.
Категорія - цивільна
Доповідач - МАМОНОВА О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2007
року                                                                                                          м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голоеуючого-судді:       ПОЗІГУНА М.І.

суддів:                           МАМОНОВОЇ О.Є.,
ІШУТКО В.М.

при секретарі:      ГАВРИЛЕНКО Ю.В.

за участю:                      ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3.,
ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення
Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 липня 2007 р. у справі
за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1, Козелецької державної нотаріальної контори про
визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на житловий
будинок, -

встановив:

В червні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1,
Козелецької державної нотаріальної контори про визнання договору дарування
житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 від 29 липня 2005 року,
виданого Козелецькою державною нотаріальною конторою з відміткою про його
реєстрацію за № 510, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, недійсним; визнання за
нею права власності на ¼  частину спірного будинку з надвірними
будівлями, який є спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час
перебування в шлюбі; визнання за нею права власності на ½
частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями, як на
спадкове майно, що відкрилось після смерті її чоловіка ОСОБА_5

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що під час перебування
у шлюбі зі ОСОБА_5ними було збудовано житловий будинок з надвірними житловими
будівлями в АДРЕСА_1, який було зареєстровано на ім'я чоловіка. В 2006 році її
чоловік помер, вона залишилася проживати в спірному будинку. 29.02.2005 року
ОСОБА_5без її письмової нотаріально посвідченої згоди подарував спірне
домоволодіння, що є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_6Окрім того,
даний договір дарування не значиться в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій
за № 510.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської
області від 25 липня 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано
недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6,   посвідчений
29   липня   2005
року   державним   нотаріусом

Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з
відміткою про реєстрацію № 510; визнано за ОСОБА_2 ½
частину домоволодіння АДРЕСА_1 Чернігівської області; у задоволенні
іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, так як рішення
суду не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення по справі, порушено і неправильно
застосовано норми матеріального права.

При цьому вказується, що договір дарування укладався в присутності
позивачки ОСОБА_2, яка давала згоду на вчинення даного правочину і ставила свій
підпис, оспорюваний договір був укладений в письмовій формі і нотаріально
посвідчений Козелецькою державною нотаріальною конторою. Апелянт підкреслює, що
саме з вини нотаріуса договір не був зареєстрований в реєстрі правочинів і були
загублені документи, в тому числі і письмова згода на укладання договору
ОСОБА_2, але суд не взяв до уваги зазначені доводи, не перевірив їх, не допитав
нотаріуса та інших працівників нотаріальної контори. Наголошує на тому, що
сторони не ухилялись від нотаріального посвідчення договору, а тому посилання
суду на ч. 1 ст. 220 ЦК України
є неправильним. Про неправомірні дії нотаріуса апелянту стало відомо тільки в
судовому засіданні, після звернення до Козелецького РВ він дізнався, що сотні
правочинів незареєстровані в нотаріальному реєстрі та сотні документів зникли,
чим і скористалась позивачка. Також суд безпідставно визнав повністю договір
дарування недійсним, не врахував волевиявленняОСОБА_5, яке було вільним і
відповідало його внутрішній волі і вимогам закону.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без
задоволення, а рішення суду без змін, зазначає, що вона не підписувала ніякі
документи, згоди на дарування не давала, на даний час в неї навіть виникають
сумніви, чи підписував цей договір її покійний чоловік.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає
за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

По справі встановлено, під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_5було
збудовано житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, який було
зареєстровано на ім'яОСОБА_5, при цьому виділу в натурі часток спільно набутого
майна не проводилось.

ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_5помер, ОСОБА_7залишилась проживати в спірному будинку.

Як виявилося після смерті ОСОБА_7, 29.07.2005 року
останній подарував спірний будинок ОСОБА_6 без письмової та нотаріально
посвідченої згоди дружини ОСОБА_7

Визнаючи договір дарування від 29.07.2005 року недійсним
та право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння за ОСОБА_7, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того, що в силу ст. 60 СК України будинок,
набутий подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, а тому відповідно до ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із
подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Крім того, згідно абз.З ч. 2 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення
правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і
нотаріально посвідчена.

Ст. 67 СК України передбачає, що дружина, чоловік мають право укласти з
іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання
(догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності
подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку
користування майном.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні
частини позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на х/г частину
спірного домоволодіння як спадкового майна після смерті чоловіка, оскільки
зазначені позовні вимоги є передчасними.

Розглядаючи спір, апеляційний суд вважає, що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 була присутня при укладанні договору та
підписувала документи, не заслуговують на увагу, оскільки безспірних доказів
зазначеного апелянтом   не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області
від 25 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.