Справа №22-546  07р.                                                     Головуючий
21                                                          Доповідач-     Дем*яносов М.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 січня  2006 р. Апеляційний суд
Донецької області в складі:

гоовуючого   Рибалко Л.І.

суддів                    Новікової Г.В.

Дем*яносова М.В.

При
секретарі    Пометун  C.M.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу по апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Жданівка Донецької області
на рішення Жданівського міського суду Доненцької області від 24 листопада 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Жданівка Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ   :

Рішенням
Жданівського міського суду Донецької області від 24 листопада 2006
року було частково задоволено позов ОСОБА_1, пред'явлений до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування про відшкодування моральної
шкоди: на її користь з відповідача було стягнуто грошову компенсацію у
розмірі     8 000 грн.

Не погодившись з
рішенням суду Фонд соціального страхування приніс апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду скасувати ,
в задоволенні позовнгих вимог ОСОБА_1. відмовити в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам діючого законодавства
та фактичним обставинам справи, яким суд дав неправильну правову оцінку. Вважають
, що позивач не
довів і в судовому засідані не надав належних доказів спричинення йому
моральної шкоди , про що
відсутній висновок МСЕК. Крім того також вважають, що суд не взяв до уваги, що відповідно до вимог Закону
України „ Про державний бюджет на 2006 рік" дії Закону України в
частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей „ Про
загальнообов*язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійному захворюванні, що спричинили втрату працездатності"
зупинено на 2006 рік . Крім того вважають, що суд першої інстанції не взяв до
уваги, що Фонд споачує позивачеві страхові виплати в тому числі і одноразову
допомогу, яка компенсує і моральлну шкоду і позивачем пропущено строк
зверрнення до суду за захистом порушеного права.

Представник
відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити у повному обсязі. Позивач
заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а
рішення    суду залишити без зміни.

Заслухавши
доповідача, представника відповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали
цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає   задоволенню, рішення
не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав .

Як вбачається з
матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами .

Згідно зібраним
доказам, позивачка дійсно довгий час працювала в медичних закладах охорони
здоров*я і отримала професійне захворювання. Згідно висновку МСЕК від 16 10.2001 року їй вперше
встановлено 25 %  втрати професійної працездатності.

Відповідно до
вимог ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності", при настанні страхового випадку Фонд соціального
страхування зобов'язаний у встановленому законом порядку сплатити грошову
компенсацію за моральну шкоду при наявності факту її заподіяння.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з факту
заподіяння ОСОБА_1. моральної шкоди внаслідок ушкодження її здоров*я. Про
наявність моральної шкоди позивачки є відповідні докази, яким суд дав належну
правову оцінку.

Відповаідно до
роз*яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судовоу практику в справах про відшкодування
моральної немайнової шкоди від 31
березня 1995 року № 4, розмір
відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному
конкретному випадку ступреня вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров*я
потерпілдого, тяжкість завданої травми, наслідки тілісних ушкоджень, істотність
вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Визнаючи розмір
моральної шкоди, суд виходив із ступеня і глубини моральних страждань, з
врахуванням розміру втрати професійної працездатності, який не перевищує меж
встановленних п.3ст. 34
названного закону.

Апеляційний суд
не може прийняти до уваги доводи Фонду про те, що позивачем не надано доказів
спричинення йому моральної шкоди .
Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена
висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди,
оскільки стан здоров'я потерпілого
погіршено .

Доводи скарги
відповідача про те, що для встановлення факту спричинення моральної шкоди
необхідно проведення МСЕК також безпідставні, оскільки висновок МСЕЖ необхідний
для стягнення моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, яка не
спричинила втрату потерпілому професійнрої працездатності , також як і
доводи представника відповідача про те ,
що Законом України „
Про Державний бюджет України на 2006
рік" зупинено дію Закону України „
Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного заїхворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки
відповідно до вимог Закону фінансування Фонду проводиться не за рахунок бюджету
, кошти на
здійснення страхування від нещасного випадку не включаютьсяч до складу
Державного бюджету, використовуються виключно за їх прямим призначенням і
зараховуються на єдиний централізований рахунок Фонду .

Інші доводи
апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасуваня рішення місцевого
суду та відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу якщо
встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 303-304,
307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч. Іп.1, 315
ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ    :

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м.
Жданівка Донецької області  відхилити.

Рішення
Жданівського міського суду Донецької області від 24 листопада 2006
року залишити без зміни.

Рішення суду
набирає чинності з дня його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання  законної сили.