Справа 22ц- 80                                    Головуючий
у першій інстанції - Ротар
Категорія - 29                                       Доповідач апеляційної інстанції- Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2007 року                                                                       м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі

головуючого   Лисенка П.П.

суддів                Данилової О. О., Кутової Т. З.

при секретарі           Негрун І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу

Вознесенського міжрайонного
прокурора на рішення     Вознесенського
міськрайонного суду    Миколаївської
області    від 6 листопада 2006 року по
цивільній справі за позовом

Вознесенського міжрайонного
прокурора в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про вселення та
усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням

УСТАНОВИЛА:

У липні 2006
року Вознесенський міжрайонний прокурор звернувся з позовом в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_1 про її вселення до будинку АДРЕСА_1. Прокурор посилався
на те, що донька відповідача ОСОБА_1,
проживала у спірному будинку з часу народження до кінця 2004 року. З
2005 року ОСОБА_2 став перешкоджати
позивачці користуватися будинком, безпідставно зняв її з реєстрації за цієї
адресою, змінив замки на вхідних дверях. Посилаючись на порушення прав
неповнолітньої, прокурор просив вселити її до будинку та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні житлом та зареєструвати
позивачку за цією адресою.

Рішенням
Вознесенського міскрайонного суду Миколаївської області від 6 листопада 2006
року у задоволенні позову прокурору відмовлено.

В апеляційній
скарзі прокурор, посилаючись на невірну оцінку зібраних доказів та застосування
норм житлового законодавства, просив рішення скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої
інстанції були встановлені такі обставини: спірний будинок є власністю
відповідача, між ним та позивачкою склалися неприязні стосунки, ОСОБА_1 проживала у будинку до 2005 року, з
лютого 2006 року прописалася за місцем проживання матері, на час
розгляду справи вийшла заміж та набула повної дієздатності. За таких обставин
суд не встановив підстав для вселення ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1.

Але з
обгрунтованістю такого висновку суду погодитися не можна, оскільки суд фактично
не встановив, чи порушені права ОСОБА_1 на проживання у спірному будинку, а
також які підстави для вселення особи до жилого приміщення передбачені законом
та які    з встановлених обставин
свідчать про відсутність у

2

позивачки такого
права. Не встановив суд і характер спірних правовідносин, а також нормами якої галузі права /житлового та
цивільного/ вони регулюються.

За такого
рішення суду підлягає скасуванню з постановлениям
по справі нового рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживала у будинку, який на
праві власності належить відповідачу. Із часу народження та була прописана за
цією адресою з лютого 1997 року / а.с.27 зворот/. За ініціативи ОСОБА_2 вона
була знята з реєстрації за цією адресою 3 лютого 2005 року на підставі рішення
суду про втрату права на проживання у цьому будинку її матір'ю ОСОБА_3 /
а.с.21, 27 зворот/. Про цей факт ОСОБА_1 та її мати дізналися при отриманні
паспорту позивачкою у лютому 2006 року / ас. 11,15/. З кінця 2005 року
відповідач перешкоджає ОСОБА_1 користуватися спірним будинком через неприязні
стосунки.

Ці обставини
свідчать про те, що ОСОБА_1 набула право на проживання у будинку, який належить
на праві власності її батьку, у встановленому законом порядку не була визнана такою, що втратила таке право, добровільно не
відмовлялася від свого права на користування будинком.

Зняття позивачки
з реєстрації за цією адресою з лютого 2005 року правових підстав не має, а тому не може свідчити про
втрату ОСОБА_1 набутих раніше житлових прав.

За таких
обставин колегія вважає, що відповідно до ст.156 ЖК України ОСОБА_1 має право
на проживання у будинку АДРЕСА_1, який
належить на праві власності ОСОБА_2, а перешкоди у користуванні будинком, який
чинить відповідач, порушують її права.

Шляхом
поновлення порушеного права ОСОБА_1 колегія вважає вселення її до спірного
будинку. Позов прокурора в цій частині вимог підлягає задоволенню.

Вирішення питання про вселення до житла є підтвердженням права ОСОБА_1 на
подальше безперешкодне користування будинком, тому покладення на відповідача обов'язку не чинити перешкоди
позивачці колегія вважає зайвим.

Не мають
правового значення і позовні вимоги про покладення на ОСОБА_2 обов'язку
зареєструвати позивачку у своєму будинку. Рішення суду, яке підтверджує право
позивачки на проживання у будинку, є достатньою підставою для реєстрації її за
цим місцем в органах внутрішніх справ. Вимог щодо визнання неправомірним зняття
з реєстрації ОСОБА_1 прокурор не заявляв, а тому питання про поновлення
реєстрації з залучення до справи органів внутрішніх справ виходить за межі
позову.

Таким чином, позов прокурора підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Вознесенського міжрайонного прокурора задовольнити частково.

Рішення
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 листопада 2006
року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1
у будинок АДРЕСА_1. В задоволенні інших вимог прокурору відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави 12 грн.75 коп. мита та 7 грн.50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

3

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом
двох місяців з цього часу може бути оскаржено у касаційному
порядку до Верховного Суду України.