АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД   ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц - 160/2007 р.                                       Головуючий
Категорія: про проходження служби                                      Гончарук І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

26 січня 2007 року                              Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Черкаської
області в складі:

головуючого                      Ювшина В.І.

суддів                                 Корнієнко Н.В., Качана О.В.

при секретарі                    Шульга Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду
від 27 листопада
2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони
України про стягнення невиплаченого грошового забезпечення при звільненні та за
весь час затримки фактичного розрахунку, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Міністерства оборони України про стягнення
невиплаченого грошового забезпечення при звільненні та за весь час
затримки фактичного розрахунку, мотивуючи тим, що наказом військової частини 43 128 НОМЕР_1 він виключений
зі списків особового складу частини. Цей день є днем його звільнення із дійсної
військової служби в запас.

За жовтень місяць 1991
року з вини командування військової частини 43 128 йому не було
виплачено грошове забезпечення при звільненні зі Збройних Сил, яке складалося з
окладу по військовому званню -
140 крб.; посадовий оклад -
620 крб.; надбавка за вислугу років -
76 крб., а всього 836 крб. Про
це йому стало відомо лише з моменту отримання архівної
довідки НОМЕР_2 Галузевого державного архіву
Міністерства оборони України, тобто після 20 червня 2006 року.

Згідно
ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого
ним органу належних звільненому працівникові сум підприємство, установа,
організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, незалежно від того,
поступив чи ні працівник на іншу роботу. Середньомісячне грошове забезпечення
за два останні місяці складало 726 крб. Відповідно до ст..3 Закону
України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від
21.11.1996 року № 5378/96 - ВР передбачене співвідношення 1 крб. на 1,05 грн.
Тому невиплачене грошове забезпечення за жовтень місяць 1991 року складає 877 грн.80 коп.
Середньомісячне грошове забезпечення складає 762 грн.30 коп.

На день пред'явлення позову сума
середньомісячного грошового забезпечення, яке відповідач на підставі ст.. 117 КЗпП України повинен йому виплатити за 178 повних місяців становить 135 689 грн. 40 коп. Загальний
розмір невиплачених відповідачем грошових сум складає 136 567 грн.20 коп.

Військова частина 43 128 розформована, а тому правонаступником с Міністерство оборони України.

Тому просив стягнути невиплачене йому грошове утримання
саме і Міністерства оборони
України. Рішення в частині стягнення грошового забезпечення за один місяць
допустити до негайного виконання.

27 листопада 2006 року позивач
подав до суду заяву про збільшення розміру
позовних вимог, де вказав, що виходячи з офіційного курсу рубля, встановленого
Державним банком СРСР, станом на 29 жовтня 1991 року 100 доларів США = 175,44 руб. Згідно довідки КБ «Приватбанк»
станом на 24 листопада
2006 року
офіційний валютний курс НБУ становить 505,0
грн. за 100 доларів США. Тому розмір
нарахованого грошового забезпечення за жовтень 1991 року становить в перерахунку на національну валюту - 2 406 грн.41 коп., а розмір середньомісячного грошового забезпечення становить 2 089 грн.77 коп. Строк затримки збільшився до 181 місяця і таким чином грошове забезпечення за період з 29.10.1991 року по 27.11.2006 року становить 378 248 грн. 37 коп.(2089грн.х 181). Загальний розмір
невиплачених відповідачем грошових сум становить 380 654 грн.78 коп.

Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду від 27 листопада 2006 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, позивач подав
апеляційну скаргу, де просить скасувати
таке рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його
позовних вимог, оскільки судом не застосовано при винесені рішення аналогію
закону (ч.7 ст.8 ЦПК України), а саме
міжнародні норми та норми трудового законодавства України, чим порушив норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що наказом військової частини 43 128 НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1
виключений зі списків особового складу частини.
Цей день є днем його звільнення із дійсної військової служби в запас.

В архівній довідці НОМЕР_2
Галузевого державного архіву Міністерства
оборони України зазначено, що «грошове забезпечення ОСОБА_1 за жовтень місяць
1991 року, що
склало: оклад по військовому званню -
140, посадовий оклад -
620, надбавка за вислугу років -
76, всього 836 - закреслено
червоним стержнем, підпис в отриманні
відсутній, прізвище закреслено простим олівцем. Інших нарахувань ОСОБА_1 за період
вересень-жовтень 1991 р. не
відображено» (а.с.4).

З даної довідки позивач зробив висновок, що йому за
жовтень місяць 1991 року
військова частина грошове утримання не виплачувала. З цих підстав звернувся до
суду з даним позовом з посиланням на норми трудового законодавства, оскільки
викладені правовідносини щодо невиплати з
вини відповідача грошового забезпечення звільненому військовослужбовцю не
врегульовані законами. Тому просив застосувати аналогію закону.

Такі ж підстави незаконності рішення зазначив і в апеляційній скарзі,
посилаючись також на міжнародне законодавство.

Суд в своєму рішенні про відмову в
задоволенні позову вказав на ту обставину, що відповідно до
ст..3 КЗпП України трудове законодавство регулює трудові відносини працівників
усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду
діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим
договором з фізичними особами. Військовослужбовці не є суб'єктами трудових
відносин. Позивач претендує на задоволення позову як військовослужбовець. В зв'язку
з цим відмовив у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

В ч.3 даної статті зазначено, що
апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду
справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального
права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Як видно з матеріалів справи, позов
поданий позивачем ОСОБА_1 на невиплату йому грошового
забезпечення як військовослужбовцю, яке йому, як він вважає, повинна була виплатити військова частина під час розрахунку - виключення зі списків особового складу частини.

Відповідно до вимог п.2 ч.1
ст. 17 КАС
України, на спори з приводу прийняття громадян
на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється компетенція
адміністративних судів.

Оскільки стягнення грошового забезпечення з військової
частини на користь військовослужбовця є
спором, що виник під час проходження ним військової служби і такий спір
виник після набрання КАС України чинності з 1 вересня 2005
року, то даний спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного
судочинства.

Судом же даний спір вирішений в порядку цивільного процесуального
законодавства, що є невірним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

З цих підстав оскаржуване рішення підлягає до скасування, а апеляційна
скарга до часткового задоволення.

Керуючись
ст.ст.205, 303, 307,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 27 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони
України про стягнення невиплаченого
грошового забезпечення при звільненні та за весь час затримки фактичного розрахунку,
скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: