Справа №2-497 2007 p.
УХВАЛА

13
лютого 2007
року Суддя Балаклійського районного
суду Харківської області ТІМОНОВА В.М.,
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ:

06.02.2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила
визнати недійсним договір дарування однокімнатної квартириАДРЕСА_1, укладений
між нею та відповідачем 28
грудня 2004 року та посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_3, а також визнати за нею право власності на вищезазначену
квартиру.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки
вона подана з порушенням вимог
ст.119, 120 ЦПК
України, а саме: в позовній заяві не вказано фактичне місце проживання відповідача. Позивач вказує, що ОСОБА_2
мешкає м. Харкові по АДРЕСА_2, тоді як із змісту заяви
вбачається, що останній перебуває за кордоном.

Крім цього, в заяві не вказано найменування всіх осіб, які мають брати
участь у справі; незрозуміло викладено обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги; не надано доказів, що підтверджують зазначені обставини.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те. що вона мала намір укласти з відповідачем договір довічного
утримання, а згодом їй стало відомо, що було оформлено не договір
купівлі -
продажу, а договір дарування.

Крім того, позивач також зазначає, що договір дарування є
удаваним правочином, оскільки був укладений з метою приховати дійсний правочин
купівлі-продажу.

Виходячи з цього незрозуміло, в чому ж дійсно полягало волевиявлення позивачки і який саме договір вона мала намір
укласти з відповідачем.

Згідно ч. З ст. ст. 215
ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним в
разі, якщо одна із сторін заперечує дійсність правочину на підставах
встановлених законом.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним договору дарування від 28.12.2004 року, позивач не вказує в заяві про підстави
визнання договору недійсним та не зазначає дату, коли їй стало про них відомо.

Крім цього, позивачем не в повному обсязі сплачено
судовий збір.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "
Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" позови про визнання
договорів недійсними оплачуються державним
митом залежно від вартості майна, обумовленого договором.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що заяву подано без
додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення позову
без руху, про що повідомляє позивача і надає йому
строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.. 121,210 ЦПК
України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним залишити без руху.

Запропонувати позивачу виправити недоліки заяви у строк до 27 лютого 2007
року та роз'яснити, що якщо позивач
відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені
ст.ст.119 і 120 ЦПК
України, сплатить суму судового збору, позовна заява
буде вважатися поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява буде
вважатися неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала щодо сплати судового збору
може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської
області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом 5 днів після винесення ухвали і подання після цього протягом 10 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України