Справа №22-83 5\
2007р.                                          Головуючий у 1 інстанції: Гірник Т.А.
Категорія: 7                                                       Доповідач:Бермес
УХВАЛА

Іменем України

7         травня 2007 року Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного

суду Львівської області в складі:

Головуючого- Каблак П.І.,

Суддів: Бермес І.В., Курій Н.М.,

При секретарі: Дунчюс С.Ю.,

З участю
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права інтелектуальної власності, відшкодування
моральної та матеріальної шкоди, повернення матеріалів наукового архіву і
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності,
спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

Рішенням
Личаківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2006
року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права
інтелектуальної власності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
повернення матеріалів наукового архіву, залишено без задоволення за
безпідставністю.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі і гідності, спростування недостовірної
інформації, відшкодування   моральної шкоди  задоволено частково.

Визнано такими,
що не відповідають дійсності та принижують честь і гідність ОСОБА_2 відомості, що поширені ОСОБА_1 у
його заяві 20.08. 2002 року на
ім'я Президента Національної Академії наук України Патона Б.С в частині того,
що „... дисертація
Спринського по основному своєму змісту являє собою свідомий, зухвалий,
стовітсотковий науковий плагіат ...",
що „ ... все це
Спринський, в основному запозичив без відповідних посилань на першоджерела
(тобто приписав скрізь своє авторство з ОСОБА_1) наукових робіт за період з 1960 по 1986 p.". Про те, що без
згоди ОСОБА_1 „... Спринський
використав також численний, ше не
опублікований ... фактичний матеріал по літію,
рубідію, цезію і стронцію у підземлних водах внутрішньої зони
Передкарпатського прогину, який знаходився у ОСОБА_1 науковому
архіві, який ОСОБА_1 планував використати у своїй докторській дисертації".

Копію рішення,
як спростування недостовірної інформації постановлено направити для відома у
Президію Національної Академії Наук України та Інституту геології та геохімії
горючих копалин НАН України.

В решті вимоги
залишено без задоволення за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі покликаються на те, що рішення суду є не законним та
підлягає скасуванню як таке, що прийняте внаслідок неповного
з'ясування обставин справи та неповнного дослідження доказів.

Суд незаконно і
безпідставно категорично відхилив його клопотання про скерування дисертації
відповідача до Експертної ради ВАК України, яка є єдиним спеціалізованим експертним органом в Україні у складі ВАК
України, який створений саме, у тому числі, для того, щоб проводити кваліфіковану експертну перевірку відповідності
захищених дисертацій Положенню ВАК України.

В Україні більше
не існує іншого офіційного державного експертного органу для проведення кваліфікованої спеціалізованої
наукової експертизи відповідності захищених в Україні дисертацій
Положенню ВАК України.
Будь який інший експертний орган будь-якої

захищеної в Україні дисертації не має ніякої правової
основи для висновку про відповідність, чи не відповідність захищених дисертацій
Положенню ВАК України.

Так як суд неправомірно відказав скерувати дисертацію
відповідача до Експертної ради ВАК України для проведення кваліфікованої експертизи
відповідності її Положенню ВАК
України і без представлення жодного контраргументу проти представлених
позивачем чисельних неспростовних наукових фактів грубого порушення
відповідачем пункту 16 Положення ВАК України при написанні і захисту
своєї кандидатської дисертації, саме тому рішення
Личаківського районного суду про відмову у задоволенні його позову до ОСОБА_2 і до наукового керівника дисертації
відповідача ОСОБА_3 є цілком і повністю незаконним.

Просить
скасувати рішення суду та справу направити на новий судовий розгляд.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з рядом вимог. Такі неодноразово доповнював та уточнював, в
тому числі на підставі ухвали суду.

Просив постановити рішення, яким визнати науковим плагіатом деякі
тлумачення у дисертації відповідача ОСОБА_2,
встановити наявність грубого порушення відповідачами
положення про ВАК України, Закону України "Про
авторське право і суміжні права", що полягало у запозиченні відповідачами
опублікованих ідей, розробок, фактичного матеріалу, що є результатом
багаторічної, кропіткої праці позивача. Таке запозичення, без відповідних
покликань, мало місце у дисертації та рефераті під авторством відповідача
ОСОБА_2, науковим керівником якого був відповідач ОСОБА_3.

У встановленому законом порядку вимоги уточнив заявою від 05. 04. 2005 року /а.с. 216 том 2/, просив визнати
запозиченими ідеї, наукові розробки, якими повністю вирішено проблеми
гідрогеохімії літію, рубідію, цезію, стронцію Карпатської НГП в зв'язку з її
нафтогазоносністю, на підставі яких вперше була доведена і обгрунтована
позивачем можливість використання цих рідкісних лужних металів. Вважав, що
ОСОБА_2 повністю вилучив із опублікованих наукових праць, автором та
співавтором яких є ОСОБА_1, його звітів, включив у свою дисертацію ідеї та
розробки, як особисті. Просив визнати
науковим плагіатом перше основне положення дисертації. Автореферат на сторінці
2, Розділ „Наукова новизна", у Дисертації розділ „Літій, рубідій,,
цезій і стронцій як гідрогеохімічна нафтогазопошукова ознака", що на
сторінці 190 - 2 1 4 , та на сторінці 214-235 розділ „Перспективи промислового
використання підземних вод Карпатської НГП. Збагачених рідкісними лужними
елементами і стронцієм", розділ „Висновки" на стор. 249- 252, яке викладено у
наступній дослівній редакції автореферату на сторінці 2, зокрема у висновках, починаючи зі слів " В роботі вперше досліджені гідрогеохімію ... "до ... " продуктивності
локальних структур ",
а також зі слів „Вперше зроблена комплексна оцінка ..." до збагачених
РЛЕ і стронцієм "

Просив зобов'язати відповідача ОСОБА_2 повернути особистий архів позивача у повному обсязі, який складається із
42-х папок, які містять матеріали незахищеної докторської дисертації
позивача, текстові матеріали ще нереалізованих наукових ідей, різні табличні
дані, матеріали по гідрогеології, матеріали особистого листування з різними
науковцями і редакціями.

Просив також стягнути моральну шкоду з обох, оцінену в 500 000 гривен.
Мотивував тим, що незаконними діями відповідача спричинено глибокі моральні
страждання.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 та просив
спростувати, як недостовірну і таку, що принижує його честь і гідність,
поширену інформацію у його заяві 20.08.
2002 року Президенту Національної Академії наук України Патону Б.Є., копія якого
також направлена в інститут геології та геохімії горючих копалин НАН України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 висунув ряд вимог до
відповідачів. Першою вимогою є визнання в судовому порядку факту плагіату,
захист права інтелектуальної власності, порушеного на думку позивача
відповідачами при написанні ОСОБА_2.

2

дисертації на здобуття наукового
ступеню кандидата геологічних наук, науковим керівником роботи був
відповідач ОСОБА_3.(Копія дисертації долучена до матеріалів справі).

Відмовляючи
в позові ОСОБА_1, суд вірно вказав, що позивач вважає, що відповідачами у тому
числі запозичено його ідеї, як науковця, висвітлені у роботах, однак ст. 433 ЦК України
передбачено, що авторське право не поширюється на ідеї.

Щодо мотивів позову про запозичення розробок, фактичного матеріалу з
публікацій позивача, як автора та співавтора, про які вказує у позові, то з
цього приводу суд вірно вважав, що є необхідними спеціальні знання. Позивач
ОСОБА_1 з цим погодився і категорично наполягав на направленні матеріалів
цивільної справи та дисертації з рефератом для проведення експертизи у ВАК України.

Однак ще в 2002
році листом від 25.09.
2002 року № 01-81-05/1627 а.с. 270 том 2/ Голова ВАК України роз'яснив ОСОБА_1.
можливість повернення до розгляду питання по дисертації
відповідача лише у випадку подання висновку суду, тобто рішення, про
встановлення плагіату.

На вимогу ОСОБА_1 суд скерував запит до ВАК України від 15.11.2005
року з приводу наділення ВАК
повноваженнями на проведення таких експертиз. Листом від 28.11.2005 року №
01-76-07 /3277 / а.с. 293 том 2/ за підписом голови Вищої атестаційної комісії
України підтверджено, що згідно з Положенням про ВАК України, затвердженим
Указом Президента України від 25 лютого 1999 року № 216/99, а також Порядку
присудження наукових ступенів і присвоєння вчених звань, ВАК не наділена
повноваженнями на проведення судових експертиз, у складі ВАК немає
спеціалістів, внесених до єдиного державного реєстру судових експертів. Цим же
листом суд проінформовано про те, що ОСОБА_1. по причині його звернення до ВАК по цьому ж питанню,
уже було рекомендовано для встановлення плагіату звернутись до суду, після чого
ВАК матиме
право розглядати питання щодо позбавлення ОСОБА_2 наукового ступеня кандидата
геологічним наук.

Таким чином безпідставними є покликання в апеляційній скарзі на те, що суд
неправомірно відказав скерувати дисертацію відповідача до Експертної ради ВАК України для
проведення кваліфікованої експертизи відповідності її Положенню ВАК України.

Суд ухвалою від 20
грудня 2005 року в
судовому засіданні з участю позивача, погодивши з ним питання, що поставлені
експертам, включивши запитання позивача, обговорив та погодив вказану в ухвалі
процедуру попередньої оплати за проведення експертизи, установу, яка буде таку
експертизу проводити, на що позивач погодився, призначив таку і доручив
проведення Київському Науково-дослідному центру судової експертизи
інтелектуальної власності. В розпорядження експертів було скеровано цивільну
справу, копію дисертації та автореферату. Документи поступили на експертизу 25.01. 2006року. Незважаючи на повідомлення від 09.02. 2006 року, оплата не проведена.

Крім того позивач ОСОБА_1 знову став категорично
наполягати на скеруванні справи до ВАК,
про що подав суду листа від 17.
04. 2006 року /
а.с. 19-23 том З/.
В подальших судових засіданнях, як і останньому категорично на цьому наполягав,
з приводу чого судом постановлена ухвала про відмову у такому клопотанні.

Таким чином, суд прийшов до вірного переконання що
обов'язок по доказуванню наведених у позові обставин відповідно до ст. 60 ЦПК України
лежить саме на позивачу, а тому є підстави для відмови у визнанні факту
запозичення ідей, розробок та іншого матеріалу відповідачами у вказаній вище
роботі ОСОБА_2

Що стосується вимог до ОСОБА_2 про
зобов'язання повернути особистий архів позивача, то відмовляючи в цій
частині позову, суд також вказав, що позивачем не доведено про які саме роботи,
документи, листи іде мова. Не доведено приналежність таких позивачу. Не вказано
за яких обставин, коли саме відповідач ОСОБА_2 заволодів якимись документами.
Із змісту пояснень до позову відповідача ОСОБА_3 вбачається, що жодних особистих архівів працівників інституту чи
колишній працівників, в такому не зберігається. Позивач не пояснив і не
довів, що саме в науковій установі зберігав якісь особисті речі, роботи,
документи. Тому суд вірно прийшов до висновку, що в цій частині вимоги також не
можуть бути задоволені.

Не доведено
понесення позивачем ОСОБА_1 втрат майнового характер. Останній зазначав, що
внаслідок дій відповідачів втратив можливість отримання 20-ти патентів на

, винаходи. Крім
того, розмір матеріальної шкоди ним так і не визначений, незважаючи на неодноразові пропозиції суду уточнити вимоги. Це
дало суду підстави вважати, що майнових збитків не завдано.

Також
безпідставною визнана вимога про відшкодування моральних збитків. При  цьому суд
вказав,  що,  по-перше,
не доведено фактів порушення його
прав інтелектуальної
власності   відповідачами   по-друге, не   подано
суду   жодних   доказів спричинення  моральної
шкоди.   Тому  суд
прийшов  до  висновку,
що  такі  вимоги
є голослівними та відхилив їх.

Щодо вимог ОСОБА_2 по зустрічному позову про захист честі та гідності,
відшкодування моральної шкоди, то, задовільняючи такий частково, суд
враховував, що ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав, що дійсно є автором заяви
від 20.08.2002 року на
ім'я Президента НАН України Б.Є. Патона /
а.с. 48-90 том 2/. Така заява
отримана, про що наявний вхідних номер. Із змісту такої заяви вбачається, що
ОСОБА_1 допустив висловлювання стосовно відповідача ОСОБА_2 Оскільки заяви були
направлені в установи, де очевидно існує певна процедура прийняття
кореспонденції, таким чином встановлено поширення ОСОБА_1 інформації
невизначеному колу осіб. Суд підставно погодився з тим, що інформація у заяві є
недостовірна і негативна, а тому підлягає
спростуванню в судовому порядку.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди по
зустрічному позову, то суд вказав, що з постановлениям даного рішення, буде компенсована і
моральна шкода. Тому вірно відмовив у стягнення суми моральної шкоди визначеної
позивачем з ОСОБА_1, що сторонами не оскаржується.

Голослівними є покликання в апеляційній скарзі на те, що судом неповно
з'ясовано обставини справи.

Рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ч.І п.1 ст.307, ч.І ст.308, ч.1.п.1.ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія судців,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 5 грудня 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.