У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 березня
2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,  Прокопчука Ю.В., Лященко Н.П.,
Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства (далі-ДП) “Краснодонвугілля” про
стягнення одноразової допомоги у зв'язку з втратою працездатності,   за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Луганської  області від 10 березня
2004  року,

в с т а н о в и л а
:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП “Краснодонвугілля”, свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що тривалий час перебуває у трудових відносинах з
підприємствами відповідача,у тому числі і з шахтою імені 50 річчя СРСР ДП
“Краснодонвугілля”. Відповідно до висновку МСЕК від 10 грудня 2002 року йому
встановлено  стійку втрату працездатності
- 25 %. Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України  в м. Краснодоні та Краснодонському районі
НОМЕР_1 від 8 січня 2003 року ОСОБА_1 нарахована одноразова допомога в розмірі
44 161 грн. 75 коп., однак виплачено лише 8 800 грн. Позивач вважає, що іншу
частину одноразової допомоги, яка становить 35 361 грн. 75 коп., йому повинно
сплатити ДП “Краснодонвугілля”.

Рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 15
грудня 2003 року позов ОСОБА_1. до ДП “Краснодонвугілля” про стягнення
одноразової допомоги у зв'язку з втратою працездатності задоволено. Стягнуто
з  ДП “Краснодонвугілля” на користь
ОСОБА_1 одноразову допомогу в сумі 35 361 грн. 75 коп. та 353 грн. 61 коп.
державного мита в дохід держави.

Рішенням колегії суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської  області від 10 березня 2004  року зазначене рішення суду першої інстанції
скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до
Верховного Суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати  постановлене в справі рішення апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна  скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове
рішення суду першої інстанції.

Постановляючи рішення та
відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що
відповідно до вимог п. 2 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві  і профзахворювання, які
спричинили втрату працездатності” Фонд  соціального
страхування  від  нещасних випадків  проводить
одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої   визначається   із
розрахунку  середньомісячного  заробітку потерпілого  за
кожний  відсоток  втрати
потерпілим  професійної
працездатності,  але не вище чотирикратного
розміру граничної суми заробітної  плати
(доходу), з  якої  справляються внески до Фонду, що в даному
випадку складає 8 800 грн., які були отримані ОСОБА_1 Виплата одноразової
допомоги здійснюється Фондом соціального страхування. Зазначеній вимозі Закону
відповідає і п. 5.2 колективного договору, відповідно до якого власник
зобов'язаний відшкодовувати працівнику матеріальну та моральну шкоду, завдану
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров¢я,
пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, шляхом перерахування внесків до
Фонду соціального страхування. Тому правових підстав для покладення обов'язку
виплачувати одноразову допомогу
підприємством позивачу законом не передбачено.

Проте з такими висновками  колегія суддів погодитися не може, оскільки
вони  не ґрунтуються на вимогах закону та
не підтверджені  матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на
момент виникнення у ОСОБА_1. права на отримання одноразової допомоги, тобто 10
грудня 2002 року, діяв колективний договір між адміністрацією та працівниками
шахти імені 50 - річчя СРСР,  п. 5.3.
якого передбачено, що одноразова компенсація повинна бути не менше суми  визначеної з розрахунку середньомісячного
заробітку потерпілого за кожен відсоток втрати працездатності з урахуванням
останнього підвищення тарифних ставок і окладів на момент отримання
компенсації.

Відповідно до п. 5.2 угоди з тарифів, трудовим і соціальним гарантіям між
адміністрацією і трудовим колективом державної холдингової компанії “Краснодонвугілля”
на 2002 рік, укладеної 16 квітня 2002 року, власник зобов'язаний відшкодовувати
працівнику збитки, спричинені йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров¢я,  пов'язаним з виконанням трудових обов'язків,
в повному обсязі втраченого заробітку відповідно до діючого законодавства.

Після прийняття Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві  і профзахворювання, які спричинили втрату
працездатності” станом на 10 грудня 2002 року не були внесені зміни до
колективного договору і тарифної угоди шахти імені 50 - річчя СРСР. Ураховуючи,
що Закон України “Про охорону праці діє тільки в частині, яка не суперечить
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві  і
профзахворювання, які спричинили втрату працездатності”, - колективним
договором можуть встановлюватися більш високі розміри одноразової допомоги.
Колективний договір на 2002 рік передбачав виплату одноразової допомоги без обмежень,
встановлених п. 2 ст. 34  Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві  і профзахворювання, які
спричинили втрату працездатності”.

З вищезазначеного випливає, що судом першої інстанції зроблено правильний
висновок, що одноразова допомога ОСОБА_1. повинна становити 44 161 грн. 73
коп., оскільки виплата Фонду соціального страхування складає 8 800 грн., то з
ДП “Краснодонвугілля” необхідно стягнути 35 361 грн. 75 коп.

На підставі наведеного та
відповідно до ст. 339 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення суду першої інстанції
- залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 339
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Луганської  області від 10 березня
2004  року скасувати, а рішення
Краснодонського міськрайонного суду Луганської області залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка