Справа № 22-571                                      Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.
Категорія 21                                                Доповідач Біляєва О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                     УКРАЇНИ

11 січня 2007 року                          Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого
Висоцької B.C.,

суддів                  Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі
Таранець В.О.,

розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Селидове про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Селидівського міського суду від 09
листопада 2006 року
даний позов задоволений частково і з відповідача на користь ОСОБА_1 в
відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, стягнуто 15000
гр. та витрати за надання правової допомоги 200 гр.

З рішенням суду
не погодився відповідач і подав апеляційну скаргу.

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування
скарги апелянт посилається на те, що факт заподіяння моральної шкоди не
встановлений МСЕК; достовірні докази на підтвердження позовних вимог позивач не
надав. Судом не враховано, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинена норма Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, суд не навів мотивів в
обґрунтування визначеного розміру моральної шкоди та не врахував, що відповідач
сплатив потерпілому одноразову допомогу і провадить щомісячні страхові виплати
в зв'язку з ушкодженням здоров'я. Також апелянт вважає, що обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди слід покласти на власника підприємства, на якому
був травмований потерпілий.

В судовому
засіданні представник відповідача Гладченко Л.В. підтримала доводи апеляції і
просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1
просив відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Суд першої
інстанції, розглядаючи вимоги позивача та задовольняючи їх частково, виходив з
того, що позивач працював на вугільному підприємстві в шкідливих умовах. 12 липня 2001 року під час
виконання трудових обов'язків ОСОБА_1 був травмований, що призвело до втрати
професійної працездатності 40%.
Ушкодження здоров'я спричиняє позивачу моральні та фізичні страждання, тому
відповідно до Закону відповідач повинен відшкодувати потерпілому моральну
шкоду.

Апеляційний суд, вислухавши суддю-доповідача Біляєву
О.М.,                    пояснення

осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи

апеляційної скарги, вважає, що             апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду

залишити без змін з таких підстав.

Згідно статті 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення на його користь моральної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до
положень ст.ст. 21, 28,
34 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності», саме на Фонд соціального страхування покладено
обов»язок своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, що заподіяна
працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, в тому числі сплатити йому
грошову суму за моральну шкоду при наявності факту заподіяння шкоди. Сума
страхової виплати за моральну шкоду визначається у судовому порядку і не може
перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на
день виплати. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової
виплати.

Визначений судом
розмір моральної шкоди 15000
гр. передбачений матеріальним законом та відповідає тяжкості ушкодження
здоров'я позивача.

Суд врахував
конкретні обставини справи, характер та тривалість моральних страждань
позивача, який внаслідок нещасного випадку отримав відкритий осколковий перелом правої великої гомілкової кістки зі
зміщенням, велику рвано - скальпіровану рану лівого
стегна, рвану рану правої кисті, перелом ліктьової кістки зі зміщенням,
травматичний шок ПІ ступеню, що вимагає від потерпілого додаткових зусиль для
організації життя. Судом при визначені розміру компенсації моральної шкоди
прийнято до уваги істотність вимушених змін у життєвих стосунках ОСОБА_1,
оскільки в зв'язку з ушкодженням здоров'я позивач постійно відчуває фізичний
біль, проходить лікування.

Апеляційний суд
вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої
інстанції, є справедливою компенсацією моральних страждань потерпілого.

Доводи скарги
відповідача про те, що факт заподіяння моральної шкоди не встановлений МСЕК,
безпідставні і не ґрунтуються на законі, який не передбачає обов'язковість
висновків МСЕК в данному
випадку. Сам факт ушкодження здоров'я свідчить про завдання моральної
шкоди.

Посилання на
Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині відшкодування моральної шкоди та який

набрав
чинності з 1.01.2006
року, не є переконливими, оскільки спірні правовідносини виникли до 01 січня 2006 року.

Крім цього,
відповідно до статті 25 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" усі види страхових виплат і соціальних послуг
застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види
профілактичних заходів, передбачених статтями 21 та 22
цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування від нещасних
випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Виходячи з
наведеного, апеляційний суд вважає, що судом 1 інстанції вірно встановлені обставини справи, дана їм
належна правова оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у
відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.
Наведені у апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового
рішення.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, а
рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.307 ч. 1 п. 1, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м.
Селидове відхилити.

Рішення
Селидівського міського суду від 09
листопада 2006 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців з часу набрання законної сили.