РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2007 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Кеміня М.П.

суддів: Павліченка СВ.,
Куштана Б.П.

при секретарі: Довбака Т.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 5 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до виконкому Берегівської міської ради, ОСОБА_2 та
зацікавленої особи Брегівське районне бюро технічної інвентаризації про
визнання приватизації квартири незаконною,

за участю: представників апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Берегівського
районного суду від 5 грудня 2006 p., яким в його
позові про визнання приватизації квартири незаконної відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду просив таке скасувати, а справу направити на
новий розгляд. Зазначає, що рішення прийнято однобоку без посилання на
конкретні норми матеріального права, без належного повідомлення всіх сторін по
справі, крім того вважає, що суд постановив рішення на недоведеності обставин,
що мають значення для справи, які вважав встановленими.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на
предмет повноти їх встановлення та правильності юридичної оцінки судом першої
інстанції і заслухавши пояснення присутніх у засіданні сторін та їх
представників, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню (в частині скасування рішення суду першої інстанції), а оскаржуване
рішення скасуванню із ухваленням по даній справі нового рішення з наступних
підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в позовних вимогах щодо
визнання приватизації квартири незаконною виходив із того, що матеріалами
справи стверджено, що на час спірної квартири в такій проживав лише відповідач
ОСОБА_2. Крім того судом констатовано, що матеріалами справи встановлено, що
позивач ОСОБА_1, засуджений Борзнянським районним судом Чернігівської області
за ст. 121 ч. 2 КК України на п'ять років позбавлення волі, за те, що побив
ОСОБА_5, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла, то відповідно до діючого
житлового законодавства він втратив право на квартиру. Також суд першої
інстанції з посиланням на рішення апеляційного суду Закарпатської області від
06.04.2006 року, за яким позивачку ОСОБА_6, було виселено, прийшов до висновку,
що така також не має права на спірну квартиру. За встановлених обставин суд
першої інстанції прийшов висновку, що покликання представника позивача на те,
що ОСОБА_1, зареєстрований в даній квартирі з 20 листопада 1979
року, а ОСОБА_4
проживає в даній квартирі і сплачує комунальні послуги, не може бути
підставою для

Справа № 22ц-197/07
.

Доповідач: Кемінь МЛ.

визнання приватизації даної квартири недійсною, оскільки
дані особи не мають права на цю квартиру.

Про те цих висновків суд дійшов без ретельної перевірки
обставин справи й належної оцінки зібраних доказів, із порушенням норм
матеріального та процесуального права. В супереч вимогам ст. 215 ЦПК України, суд
першої інстанції ухвалюючи рішення не встановив характер даних правовідносин,
правову норму, яка їх регулює, сторони в цих правовідносинах, їх права і
обов'язки, наявність інших фактичних даних які відповідно до норм матеріального
права мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 5
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року із
наступними змінами та доповненнями (далі -
Закон), правом на приватизацію квартир користуються громадяни України, які
постійно проживають із наймачем у цих квартирах або за якими зберігається право
на житло.

За таких обставин, суду необхідно було належно перевірити
фактичні обставини які виникли між сторонами саме на час приватизації квартири.

Як стверджено матеріалами справи 20 квітня 2005 року комісія по
приватизації житла виконкому Берегівської міської ради своїм розпорядженням НОМЕР_1 задовольнили
прохання ОСОБА_2. про передачу йому одноособово у приватну власність квартиру АДРЕСА_1. В подальшому
на підставі даного розпорядження 5
травня 2005 року
ОСОБА_2 отримане свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

Відповідно до ст. 65
ЖК право на жилу площу породжує не наявність прописки, а фактичне постійне
проживання там особи як члена сім'ї наймача. В залежності від наявності у особи
права на жилу площу виникає її право на приватизацію останньої. Саме
встановлення вищезазначених обставин справи мають істотне значення для правильного
вирішення спору.

Так матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_1, з 20.11.1979 року вселився в
дану квартиру та був прописаний в згаданій квартирі відповідно до діючих на той
час правил прописки, як співмешканець наймача даної квартири ОСОБА_5, що
стверджується як відміткою в паспорті про місце реєстрації ОСОБА_1, так і
довідкою ЖЕК (а.с.7-8), крім цього це підтвердили допитані в якості свідків в
суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8. До дня свого засудження ОСОБА_1,
постійно мешкав в згаданій квартирі за виключенням літнього періоду коли він
разом із своєю співмешканкою ОСОБА_5, виїжджали на літні сезоні роботи в
Чернігівську область.

За встановлених фактичних обставин справи колегія суддів
приходить висновку, що ОСОБА_1 набув нарівні із іншими членами сім'ї наймача
право користування згаданого жилого приміщення.

В подальшому, як стверджено матеріалами справи та
показами свідків, при черговому виїзді на сезонні роботи ОСОБА_1 наніс тілесні
ушкодження своїй співмешканці -квартиронаймачу
ОСОБА_5, від яких така померла, за що Борзнянським районним судом Чернігівської
області такий засуджений за ст. 121
ч. 2 КК
України до п'яти років позбавлення волі.

Відповідно до.
п. 7 ч. З ст.
71 Житлового
кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем
або членом його сім'ї понад шість місяців у випадку засудження до позбавлення
волі - протягом
усього часу відбування покарання, якщо в цій квартирі залишилися проживати інші
члени сім'ї.

В ёилу
вй^^ позивач ОСОБА_1, відповідно до житлового законодавства втратив право
на згадане жиле приміщення, оскільки такий висновок не відповідає фактичнім
обставинам справи "та вищезазначеним нормам жетловогоізі^^

Враховуючи фактичні обставини справи колегія судів
приходить висновку, що розпорядження комісії Берегівської міської ради від 20 квітня 2005 року про
приватизацію квартири АДРЕСА_1
одноособово на ОСОБА_2, відбулася із порушенням вимог ст. 5 вищезазначеного
Закону, чим порушено право позивача ОСОБА_1 на приватизацію, а тому таке
розпорядження підлягає

скасування як незаконне. В силу цього підлягає
скасуванню, видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право
власності на нерухоме майно ОСОБА_2 від 05.05.2005
року.

Судом першої інстанції також в порушення вимог ст. 11 ЦПК
України, щодо диспозитивності цивільного права, помилково визнано позивачем по
справі ОСОБА_4, яка із позовною заявою до суду не зверталася та ніяких'вимог не
ставила, а отже суд помилково в своєму рішенні відмовив в позові щодо ОСОБА_4
яка не є позивачем у справі, а являється тільки представником позивача ОСОБА_1

Керуючись п.2 ч.І ст. 307, п.п. 1-4 ч.І ст.309, ч. 2 ст.
314, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 5 грудня 2006 року скасувати
ухваливши по справі нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до виконкому
Берегівської міської ради, ОСОБА_2 та зацікавленої особи Брегівське районне
бюро технічної інвентаризації задовольнити.

Скасувати розпорядження комісії Берегівської міської ради
від 20 квітня 2005 року про
приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно
від 05 травня 2005 року виданого на
ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Дане рішення є підставою для внесення запису до Реєстру
прав власності на нерухоме майно у зв'язку з припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єкта нерухомого
майна.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене до Верховного Суду України, як суду касаційної інстанції,
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом. подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: