РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

Справа №2-70/2007 рік №2-1077/2006
рік

11 січня 2007 року Малинський районний суд Житомирської
області в складі

головуючої судді                                                      Збицької К.Д.

з участю секретаря                                                   Гузікової І.І.

представника

органу опіки та піклування                                     ОСОБА_6.

прокурора                                                                 Яричевської
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав

встановив:

позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
щодо їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила, що з
відповідачем перебувала в шлюбі, який розірваний у 1999 році. Після розлучення
дочку виховує і утримує виключно вона. Батько дитини проживає окремо, не
спілкується з нею протягом семи років, не цікавиться її життям, здоров'ям та
вихованням, зв'язків з нею не підтримує. Аліменти сплачує в незначних розмірах
за рішенням суду, іншої матеріальної допомоги не надає, тобто не виконує   батьківських обов'язків по  вихованню та утриманню дитини.

У судовому
засіданні позивачка підтримала позов та просить задовольнити його. Пояснила, що
відповідач під час спільного проживання не приділяв дочці належної уваги.
Протягом двох років після розлучення дитина бажала зустрічі з батьком, чекала
його, марила ним, але марно. Він ні разу не приїхав до неї, не зателефонував,
не поздоровив з днем народження чи іншими святами. Рішенням суду у 1999 році
були стягнуті аліменти на утримання дитини, згідно з яким він сплачував по 30
гривень щомісячно, а протягом останнього року в розмірі 100 гривень в місяць,
що значно менше витрат на її навчання та оздоровлення. Дочка навчається в ліцеї
політики, економіки, права та іноземних мов на платній основі, щорічно виїжджає
за кордон на навчання чи оздоровлення, що без дозволу батька не можливо.
Кожного разу отримання такого дозволу створює труднощі, викликає конфлікти. На
даний час дочка не бажає спілкуватися з відповідачем, вважає за батька її
співмешканця, який фактично взяв на себе всі обов'язки батька по її вихованню
та утриманню.

Відповідач позов
не визнав, просить у його задоволенні відмовити з тих підстав, що між ним та позивачкою склалися неприязні стосунки. В
кінці 1999 року він приїжджав в м. Вишневе на зустріч з дочкою, але позивачка
та її мати не впустили в квартиру. Вони не дозволяють дочці спілкуватися
з ним, не запрошують до телефону, настроюють проти нього. Разом з тим не
заперечує, що він втратив зв'язки з дочкою. Між ними за сім років після
розлучення було лише три зустрічі під час вирішення питань про надання згоди на
її виїзд за кордон, коли умовою для такого дозволу він ставив побачення з
дочкою. Жодної зустрічі з його ініціативи не було. Ніяких заходів для усунення
перешкод у спілкуванні з дочкою він не приймав. Аліменти перераховує щомісячно
з грудня 2005 року в сумі 100 гривень, до цього - в розмірі 30 гривень, бо
постійного місця роботи та стабільного заробітку не має.

Заслухавши
сторони, представника органу опіки та піклування, прокурора, який просить
відмовити в задоволенні позову, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх
доказами у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позов обгрунтований і
підлягає задоволенню.

Статтею 141
Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язки
батьків щодо виховання та розвитку дитини закладені в статті 150 Сімейного
кодексу. Згідно положень цієї статті батьки зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на
виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського
піклування про неї.

Судом
встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 30 вересня 1999
року (а.с.6). Згідно записів у свідоцтві про народження відповідач є батьком
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). Після розлучення батьків дитина проживає виключно
з матір'ю та її рідними в місті Вишневому Київської області, що підтверджується
довідками ЖЕУ та актом обстеження житлових умов (а.с.11, 8). В Києві вона
навчається в ліцеї економіки, політики, права та іноземних мов з щомісячною
оплатою 800гривень та в дитячій музичній школі ІНФОРМАЦІЯ_2 з оплатою 130
гривень в місяць (а.с.20).

Відповідач визнав,
що з часу розлучення втратив зв'язки з дочкою і майже сім років не спілкується
з нею, аліменти сплачує регулярно в сумі, зазначеній позивачкою, яка є нижчою
від визначеного законом мінімального розміру. Іншої матеріальної допомоги не
надає.

Цю обставину
підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають з позивачкою та її
донькоюОСОБА_3 й засвідчили, що байдуже відношення батька до дитини завдало їй
непоправної психологічної травми, породило неприязнь та вбило в ній бажання на
будь-яке спілкування з ним.

Відповідно до
ст. 157 Сімейного кодексу той з батьків, хто проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з
нею. Той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не
перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною першою
статті 159 Сімейного кодексу України встановлено наступне: якщо той із батьків,
з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та її вихованні, другий з батьків має право звернутися до
суду з позовом про усунення цих перешкод.

Згідно з ч.З
ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2, посилаючись на
чинені позивачкою та її матір'ю перешкоди у спілкуванні з донькою як на причину
розриву стосунків з дитиною, не звертався ні до органу опіки та піклування, ні до суду з приводу визначення способу його
участі у вихованні дитини та

спілкуванні з нею. Він не надав
суду жодного доказу, який би свідчив про його спроби на протязі семи років
брати безпосередню участь у виконанні батьківських обов'язків по вихованню та
розвитку дитини, що свідчить про самоухилення від виконання цих обов'язків та
призвело до несприйняття донькою його як батька.

Конвенція про права дитини у статті 12 зобов'язує держави-учасниці
забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно
висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має
приділятися належна увага згідно з її віком та зрілістю.

Заслухана судом
відповідно до ст.171 Сімейного кодексу тринадцятирічна ОСОБА_3 висловила
категоричну думку про те, що вона втратила будь-які почуття до батька,
перестала його таким вважати і не має ні наміру, ні бажання на спілкування з
ним у подальшому. Це стало наслідком того, що всупереч її очікуванням протягом
тривалого часу він не проявляв до неї ніякої уваги, турботи про неї. Суд не
виключає, що така думка могла в неї сформуватися під впливом відношення інших
членів сім'ї до відповідача, але вона не може бути не врахована судом. Свою
думку вона виклала в письмовій заяві від 14.12.2006року, написаній у присутності
директора ліцею (а.с.19).

Дитина
характеризується за місцем навчання в 9-му класі ліцею як здібна, сумлінна,
всебічно розвинена, цілеспрямована, наполеглива, яка має власну сформовану
позицію (а.с.12).

За письмовим
висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району
Київської області (а.с.21), підтриманим у судовому засіданні його
представником ОСОБА_6, батько неповнолітньоїОСОБА_3, маючи реальну можливість,
вихованням доньки не займається, не цікавиться її навчанням, здоров'ям та
побутовими справами, тому заслуговує на позбавлення батьківських прав.

Позивачка, з
якою проживає дитина, характеризується позитивно, матеріально забезпечена, має
належні умови для її виховання (а.с.8-11).

На підставі з'ясованих
обставин та перевірених доказів, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164
Сімейного кодексу України суд дійшов висновку, що відповідач, будучи
працездатною особою, маючи реальну можливість виконувати юридичний обов'язок по
вихованню неповнолітньої доньки, піклуватися про неї, свідомо ухилився від його
виконання, чим діяв всупереч вимогам ст.12 Закону України „Про охорону
дитинства", тому позбавлення його батьківських прав узабезпечить дитину
від подальших психологічних травм та буде забезпечувати інтереси неповнолітньої
дитини в майбутньому.

Постановляючи
рішення про задоволення позову суд на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України присуджує
з відповідача понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 8грн.50коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
7грн.50коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.1, 212, 213, 215    Цивільно-процесуального кодексу України, на
підставі ст.164 ч.1 п.2   Сімейного
кодексу України, -

рішив:

позов задовольнити повністю.

Позбавити судом
батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування понесених нею витрат по оплаті
судового збору 8грн.50коп. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи у сумі 7грн.50коп.

Сторони можуть
оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або
частково до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, у разі її
подання - після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча