Справа № 22-ц-907 2007р.                                       Головуючий
Категорія: про право
власності       Доповідач: Бобровський В.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007р. судова колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -
Кукліної Н.О.

суддів               -
Бобровського В.В.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі -
Чоларія К.З.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Київського районного суду м.Харкова від 20
грудня 2006р. по справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи -
виконком Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської
області, приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права власності та недійсним договору
купівлі-продажу, -

встановила:

У березні 2004р.
ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3. про поновлення
порушеного права, вселення, про визнання частково недійсними свідоцтво про
право власності ОСОБА_2. на гараж НОМЕР_1в
кооперативі «Надія 1» видане ІНФОРМАЦІЯ_1. виконкомом
Кулиничівської селищної ради, та договір купівлі-продажу цього гаражу укладений
між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. з нотаріальним посвідченням ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування
позову ОСОБА_1посилався на те, що рішенням суд від 20 лютого 2001р.
проведено поділ їх з ОСОБА_2. спільного сумісного майна, з визнанням права
власності ОСОБА_2. на 3/4 частини квартири № АДРЕСА_1у м.Харкові за ним визнано право власності на 1/4 частини
квартири, з урахуванням переходу до нього права на вказаний гараж.

Позивач просив
суд вселити його в зазначену квартиру та з вирішенням недійсними вищевказаних
правочинів щодо гаражу, визнати за ним право власності.

Рішенням
районного суду від 20 грудня
2006р. у позові ОСОБА_1. відмовлено.

В апеляційній
скарзі з посиланням на під ставність його позову необґрунтованість висновку
суду ОСОБА_1рішення просить скасувати, його позовні вимоги задовольнити.

В судовому
засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1підтримав доводи апеляційної
скарги.

Відповідачі
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. проти задоволення апеляційної скарги заперечують.

Дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, заперечення
відповідачів, колегія вирішила, що апеляційна скарга ОСОБА_1. підлягає
задоволенню частково з наступного.

Відмовляючи у
позові ОСОБА_1., суд
першої інстанції із застосуванням норм ЦК
України, 2003р. дійшов висновку про те, що ОСОБА_2. набула права власності
на спірний гараж правомірно та впевнившись що у позивача втрачена можливість
заявляти свої права на нього, через перебіг строку позовної давності, продала
його через три роки після розірвання шлюбу та поділ їх спільного сумісного
майна.

З таких обставин
суд також дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним
договору купівлі гаражу, укладеного ІНФОРМАЦІЯ_3.

Проте з таким
висновком не можна погодитись без неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Згідно до ст.22
КпШС України, що був чинним на час шлюбу між сторонами, майно нажите подружжям
за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Кожен з них має
рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном, та у разі його
поділу за правилом ст.28 цього кодексу частин кожного вважаються рівними.

Відповідно до
ст.65 СК України, що є чинним з 1
січня 2004р. при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він
діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до
суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим
із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного
побутового.

Для укладання
одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути подана письмово та має
бути нотаріально посвідчена.

Із матеріалів
справи, пояснень сторін в судовому засіданні вбачається що ОСОБА_1та ОСОБА_2.
перебували у шлюбі з квітня 1993р.

Рішенням суду від ІНФОРМАЦІЯ_2. шлюб
розірвано.

За час шлюбу за
спільні кошти побудували гаражний бокс НОМЕР_1в автогаражном кооперативі
«Надія -1».

Відповідно
рішення Київського райвиконкому м.Харкова від 19 травня 1998р. членом кооперативу була оформлена ОСОБА_2.,
після розірвання шлюбу гаражом
користувавсяОСОБА_1

ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1. отримала у виконкомі
Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, за місцем
розташування кооперативу, свідоцтво про право власності на гараж, зареєструвала
право власності у районному бюро технічної інвентаризації та без повідомлення
позивача, як вона пояснила за згодою теперішнього чоловіка, уклала посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3.
договір купівлі-продажу гаражу за 120
грн., при загальній вартості в 6695
грн. з ОСОБА_3.

Крім наведеного
вирішуючи справу суд не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу гаражу
не містить повних відомостей про особу продавця (відсутні ім'я та по батькові,
інші данні, що ідентифікують фізичну особу) (а.с.8 та нотаріусом не з'ясовані
питання про права третіх осіб щодо цього гаражу, в порушення вимог ст.35 ч.2
ЦПК України авто гаражний кооператив «Надія -1» до участі у справі не залучив для повноти з'ясування прав
та обов'язків сторін, а приватного нотаріуса ОСОБА_4. не повідомив з
дотриманням вимог ст.74 ЦПК України.

З огляду на
викладене, керуючись ст.ст.303, 304,
311 п.3, 4, 313, 314 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Рішення
Київського районного суду м.Харкова від 20
грудня 2006 року
скасувати. Справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції іншим
суддею.

Ухвала набирає
законної сили після проголошення але протягом двох місяців може бути оскаржена
до Верховного Суду України.