Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
28 лютого 2007 року                                                           м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
“Полтаваобленерго”, Відкритого акціонерного товариства  “Страхова компанія “Алькона”, третя особа
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Полтавської області від
20 вересня 2005 року,
в с т а н о в и л а:
В листопаді 2003 року
ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, який в ході розгляду справи уточнив та
доповнив, посилаючись на те, що 29 січня 2003 року, біля 18 години, по вул.
НОМЕР_1, який належить Відкритому акціонерному товариству “Полтаваобленерго”, керував автомобілем при виконанні трудових обов'язків
ОСОБА_2 Внаслідок наїзду йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, його
визнано інвалідом другої групи. Просив відшкодувати нанесену матеріальну шкоду
в сумі 3 362,89 грн., моральну шкоду в розмірі 63 666 грн. та 6 800 грн. на
відшкодування шкоди здоров'ю за договором страхування.
Рішенням Миргородського
міськрайонного суду від                                20 травня 2005
року позов задоволено частково, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства
“Полтаваобленерго” на користь ОСОБА_1 3192,89 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди, 49815 грн. для відшкодування моральної шкоди, 762,65 грн.
витрат по оплаті вартості експертизи та з Відкритого акціонерного
товариства  “Страхова компанія “Алькона”
стягнуто 6800 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від  20 вересня 2005
року  рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково, стягнуто з Відкритого
акціонерного товариства “Полтаваобленерго” на користь ОСОБА_1 2392,89 грн. на
відшкодування шкоди і 198,29 грн. судових витрат та з Відкритого акціонерного
товариства  “Страхова компанія “Алькона”
6800 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю і 564,36 грн. судових витрат.

На рішення  апеляційного суду  подана касаційна скарга                  ОСОБА_1, в якій ставиться
питання про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції з
посиланням на невідповідність висновків суду  обставинам справи, неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
частково позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що витрати на
лікування і моральна шкода є шкодою, яка заподіяна здоров'ю. Загальний розмір
шкоди здоров'ю позивача складає 9129,89 грн. Оскільки відповідачі визначили
ліміт відшкодування страховиком шкоди здоров'ю у випадку встановлення другої
групи інвалідності в 6800 грн., різниця між шкодою, заподіяною здоров'ю
позивача та її страховим відшкодуванням - 2392,89 грн. (9192,89 - 6800) підлягає
стягненню з власника транспортного засобу.

З
такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням
норм процесуального права.

Згідно
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

В
порушення вимог  ст. ст.  88, 147, 212, 215 ЦПК України суд результати
оцінки доказів не відобразив в рішенні, не навів мотиви їх прийняття чи відмови
у прийнятті, мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність
фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення сторін, не вирішив питання
щодо понесених позивачем витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, на
правову допомогу.

Крім
того, відповідно до правил ст. 440-1 ЦК УРСР (1963 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.

Пунктом
3 постанови Пленуму Верховного Суду України від             31 березня 1995 року № 4 “Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” під
моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних
чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи
юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода
може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Вирішуючи
спір суд зазначених вимог закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України
не врахував, дійшов помилкового висновку про те, що моральна шкода є шкодою,
яка заподіяна здоров'ю, без врахування настання інших негативних наслідків.

За таких обставин колегія суддів вважає,
що зазначені порушення норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.
338 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Полтавської області від  20 вересня 2005 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко