УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем   України

„     28
"     лютого     2007     року    колегія
суддів     судової     палати
у цивільних  справах  апеляційного
суду  Житомирської  області

в  складі:

головуючого  -
судді                      Головчук  С.В.

суддів:                                               Павицької  Т.М.,

Миніч  Т.І.,

при  секретарі   судового

засідання                                          Прищепа  О.А.,

з
участю:   сторін, розглянувши    у
відкритому     судовому     засіданні     в
залі     суду     в м.Житомирі   апеляційну
скаргу   відкритого   акціонерного   товариства „Райфайзен  Банк
Аваль" на  рішення  Лугинського
районного  суду  11   грудня  2006  року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „Райфайзен Банк
Аваль" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного  прогулу  та
відшкодування  моральної  шкоди,

встановив:

У серпні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом. Просив визнати незаконним наказ Житомирської
обласної дирекції АППБ „Аваль" НОМЕР_1 від 24.07.2006 року про звільнення
його з роботи, поновити його на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути на його користь 3259 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та 100000
грн. -на
відшкодування моральної шкоди. При цьому посилався на те, що звільнений з
роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпП. Вважає, що
звільнення проведено незаконно, оскільки він не був запрошений на засідання
профспілкового комітету, де розглядалося питання про дачу згоди на його
звільнення, звільнення не погоджено з Лугинського селищною Радою, ІНФОРМАЦІЯ_2
якої він являється, та проведено в період перебування його на стаціонарному
лікуванні. Крім того, позивач зазначав, що не може бути звільнений із
зазначених підстав, оскільки не є працівником, що безпосередньо обслуговує
грошові або товарні цінності. Вважає, що неправомірними  діями
відповідача  йому  заподіяно
моральну  шкоду.

Рішенням
Лугинського  районного  суду  11
грудня  2006
року  позов
задоволено  частково.   Визнаний
незаконним  та  скасований
наказ Житомирської  обласної  дирекції
АППБ   „Аваль"  НОМЕР_1  від

Справа № 22ц/395                               Головуючий
у суді 1-ї інстанції
Нечуй Б.П.

Категорія 38                                        Суддя-доповідач Миніч Т.І.

24.07.2006 року про звільнення
ОСОБА_1 з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 за п.2
ст.41 КЗпП. ОСОБА_1 поновлений на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.. З ВАТ „Райфайзен Банк
Аваль" стягнуто на користь ОСОБА_1 2562грн.24 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. З ВАТ „Райфайзен Банк Аваль" на
користь держави стягнуто судовий збір в сумі 48,59 грн. та 23,58 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення суду в частині
поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один  місяць
допущено  до  негайного
виконання.

У поданій апеляційній скарзі ВАТ „Райфайзен Банк Аваль" порушує питання
про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неправильно застосований матеріальний та процесуальний
закон. Зокрема, апелянт зазначає, що суд не дав оцінки тій обставині, що
позивач умисно приховав факт перебування на стаціонарному лікуванні, у вказаний
період виходив на роботу. На думку апелянта, визнавши рішення профспілкового
комітету таким, що не має юридичної сили, суд мав зупинити провадження в справі
і запитати згоду на звільнення позивача. Апелянт також вважає, що позивачем не
доведено  заподіяння  йому
відповідачем  моральної  шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд
вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає,   виходячи
з  наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Житомирської обласної дирекції
АППБ „Аваль" НОМЕР_1 від 24.07.2006 року ОСОБА_1 з 25 липня 2006 року звільнений з
посади ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.2
ст.41 КЗпП України у зв"язку із втратою довіри (а.с.7). Зміст зазначеного наказу свідчить про те, що звільнення позивача проведено
за порушення вимог Інструкції про касові операції в банках України, Положення
про організацію здійснення касових операцій і систему контролю за готівковими
коштами і цінностями в АППБ „Аваль", Положення про споживче кредитування,
Положення про методику оцінки фінансового стану позичальників  -  фізичних  осіб.

Зазначені порушення виявлені в ході перевірки організації роботи та
проведення окремих операцій в Лугинському відділенні Житомирської обласної
дирекції АППБ „Аваль" та відображені в акті  від  11  липня  2006  року,   який
є  чинним   (а.с.139).

Оскільки позивач як керівник відділення підписував документи, що є
підставою для прийняття і видачі товарно-матеріальних цінностей і грошових
коштів, а також розрахункові, кредитні і фінансові зобов"язання, з ним
укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.36), то слід вважати, що він безпосередньо обслуговував товарні і грошові
цінності.

За таких обставин відповідач мав підстави для звільнення позивача  за
п.2   ст.41  КЗпП.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що
звільнення позивача проведено з порушенням встановленого  порядку,
виходячи  з  наступного.

Відповідно до ч.З ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у
період перебування  працівника  у
відпустці.

Згідно з листком непрацездатності № 957040, виданим Лугинського ЦРЛ 3 серпня 2006 року, позивач з 21
липня по З серпня 2006 року перебував
на стаціонарному лікуванні (а.с.11). Відповідачем не надано
доказів, які б свідчили про незаконну видачу ОСОБА_1 лікарняного листка. Вихід
позивача на роботу у вказаний період не давав суду підстав не брати до уваги
вказаний  листок  непрацездатності.

Тому  суд  обгрунтовано
поновив  позивача  на
роботі.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності рішення в

частині      вимог        про        відшкодування        моральної        шкоди        є

безпідставними.

Відшкодування моральної шкоди по даній категорії справ передбачено ст.237-1 КЗпП, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом
такої шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього  додаткових  зусиль
для  організації  свого
життя.

В зв"язку із незаконним звільненням позивач був позбавлений засобів до
існування та змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого
життя. Тому суд правильно вважав, що з вини відповідача позивачеві заподіяно
моральну шкоду та обгрунтовано  стягнув  на
її  відшкодування  500  грн.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо розміру середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, стягнутого на користь позивача. Тому законність рішення
в цій частині апеляційним судом  не  перевіряється.

За наведених обставин суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права. Підстави для  його
скасування  відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК  України   ,   суд

УХВАЛИВ   :

Апеляційну
скаргу   відкритого   акціонерного   товариства
„Райфайзен

Банк
Аваль"  відхилити.

Рішення
Лугинського   районного   суду
11   грудня   2006
року   залишити

без  змін.

Ухвала    може    бути
оскаржена    безпосередньо    до
Верховного    Суду

України  протягом  двох
місяців  з  дня  її  проголошення.