УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
Справа № 22ц/63                    Головуючий в
суді 1-ї інстанції
Категорія 5                             Доповідач Балашкевич С.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

8 лютого 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі: Головуючого - судді Балашкевич С.В. суддів Худякова A.M., Зарицької Г.В. при секретарі Войтюк В.І.

за участі позивачки, її представника та представника відповідача розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом
ОСОБА_1 до Осівецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок за апеляційною скаргою представника
Осівецької сільської ради на рішення Брусилівського районного суду від 22 вересня 2006
року, -

встановила:

У червні 2006
року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Осівецької сільської ради про визнання права власності. В
обгрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2, який як наймач проживав у житловому будинку АДРЕСА_1. Ще за життя ОСОБА_2 подав до відповідача заяву на приватизацію будинку, але оформити правовстановлюючі документи на будинок не встиг. Посилаючись на те, що вона є
спадкоємцем першої черги і відповідно до статті 1216 ЦК до неї перейшли всі права та обов'язки спадкодавця,
позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Брусилівського районного суду від 22
вересня 2006
року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник Осівецької сільської ради просить рішення
суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права. Апелянт зазначав, що при вирішенні справи суд не
застосування до спірних правовідносин вимоги Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та невірно зрозумів зміст пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 21.12.1995
року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
з 20
грудня 1994 року по день своєї
смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1 був наймачем будинку АДРЕСА_1. Названий будинок належить до державного житлового фонду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 за
життя звертався до власника державного житлового фонду -Осівецької сільської ради із заявою про приватизацію житла, а тому
позивачка як спадкоємець має право на визнання за нею права власності на житло.
При цьому суд послався на показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до статті 8 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян
здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації , що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку
та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків)
може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агенства,
бюро, інші підприємства).

Пунктами 18,
23, 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати
займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний
будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства
по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну
консультацію. Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з
доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на
пільгові умови приватизації, подаються до органу приватизації
місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних
депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони
реєструються. Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню
документів.

Як вбачається із журналу вхідної кореспонденції та журналу реєстрації заяв, скарг громадян по Осівецькій сільській раді
в період з 4.01.1996 року
по 28.12.2002
року ОСОБА_2 з письмовою заявою про
приватизацію житлового будинку до названої сільської ради не звертався.

Згідно довідки Брусилівського районного підприємства «Архітектурно-планове
бюро» від 23.10.2006
року НОМЕР_1, на яке розпорядженням
голови районної державної адміністрації покладено обов'язки по проведенню
приватизації державного житлового фонду, на протязі 1997 - 2006 pp. заява про приватизацію спірного житлового будинку від ОСОБА_2 не поступала.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2
у списки осіб на отримання
приватизаційних документів не включався.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2   звертався   в
установленому   законом   порядку
до   органу приватизації   державного
житлового   фонду   із
заявою   про   приватизацію будинку, а тому позивачка як
спадкоємець має право на визнання за нею права власності на житло є
необгрунтованим.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Осівецької
сільської ради задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду від 22 вересня 2006
року скасувати й
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.