У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16
травня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Григор´євої Л.І.,

суддів:                Балюка М.І.,                        Берднік І.С.

Барсукової
В.М.,                 Данчука В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського
відкритого акціонерного товариства “Теплоенергомонтаж” про стягнення
заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,
витрат на відрядження, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 5 листопада 2003 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 1998 року позивач звернувся в суд з указаним позовом.

Зазначав, що на підставі контракту, укладеного з Харківським відкритим
акціонерним товариством “Теплоенергомонтаж” (далі - ВАТ “Теплоенергомонтаж”)
його було направлено в закордонне відрядження в
Іран, де він працював з 20 квітня 1994 року до 11 лютого 1996 року.

Згідно з умовами контракту, йому повинні були виплатити 60% заробітної
плати в карбованцях України, виходячи із середньомісячного заробітку, який він
отримував перед відрядженням за кордон.

Проте, зазначену суму заробітку відповідач йому не виплатив.

Крім того, йому не були також виплачені відповідні грошові суми за час
перебування у відпустці  за період роботи
за кордоном (77 днів), витрати на проїзд до місця роботи й назад.

Позивач просив також стягнути з відповідача 11 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, оскільки неправомірними діями останнього було порушено його
нормальний життєвий уклад, він довгий час перебував без роботи, не мав засобів
для існування,  дружина й син під час
його перебування   у відрядженні за
кордоном своєчасно не отримували грошей, що впливало на їхній  матеріальний стан, а йому спричиняло душевний
біль.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського районного суду Автономної Республіки Крим від
16 липня 2003 року позов задоволено частково. З Харківського ВАТ
“Теплоенергомонтаж” на користь ОСОБА_1 стягнуто 19 298 грн. у рахунок
заборгованості із заробітної плати та оплати відпустки, 11 100 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також 3 039 грн. держмита на користь держави.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 5 листопада 2003
року зазначене рішення суду першої інстанції в частині відшкодування з
Харківського ВАТ “Теплоенергомонтаж” на користь              ОСОБА_1 60 % середнього заробітку
та оплати відпустки, а також у частині стягнення держмита скасовано й
направлено справу в цій частині вимог на новий розгляд у суд першої інстанції в
іншому його складі. Рішення в частині відшкодування з Харківського ВАТ
“Теплоенергомонтаж” на користь ОСОБА_1 11 100 грн. у рахунок відшкодування
моральної шкоди скасовано, провадження у справі в цій частині вимог закрито.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та
залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав порушення апеляційним
судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування з
Харківського ВАТ “Теплоенергомонтаж” на користь ОСОБА_1 середнього заробітку та
оплати відпустки, а також у частині стягнення держмита, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що судом першої інстанції допущено порушення норм
процесуального права, що перешкоджає йому дослідити нові докази чи обставини,
які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Проте мотиви часткового скасування рішення й направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції, покладені в основу ухвали суду апеляційної
інстанції, суперечать нормам процесуального права.

Так, ст. 307 ЦПК України 1963 року (який діяв на час
постановлення оскаржуваного судового рішення) передбачає, що рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справа
розглянута неповноважним суддею; рішення ухвалено чи підписано не тим суддею,
який розглядав справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з осіб, які
беруть участь у справі, не повідомлених про час і місце судового засідання; суд
вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не були притягнуті до участі в
справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 301 ЦПК України 1963 року, суд апеляційної інстанції
може встановлювати нові факти, досліджувати нові докази, а також докази, які,
на думку осіб, що беруть участь у справі, судом першої інстанції досліджувалися
з порушенням встановленого ЦПК України 1963 року порядку.

У порушення вимог ст. ст. 301, 307 ЦПК України 1963 року апеляційний суд
безпідставно направив справу на новий розгляд у суд першої інстанції,
ухилившись тим самим від процесуальних обов'язків, які покладені на нього
законом при перегляді судових рішень.

За таких обставин колегія суддів вважає,
що ухвала суду апеляційної інстанції в частині відшкодування з Харківського ВАТ
“Теплоенергомонтаж” на користь ОСОБА_1 середнього заробітку та оплати
відпустки, а також у частині стягнення держмита не може залишатися в
силі й підлягає скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий
розгляд у суд апеляційної інстанції.

Підставним і правильним є висновок
апеляційного суду щодо закриття провадження у справі в частині відшкодування
моральної шкоди з Харківського ВАТ “Теплоенергомонтаж” на користь ОСОБА_1,
оскільки спір у цій частині вимог вирішено і є рішення Ленінського районного
суду Автономної Республіки Крим від 11 березня 1999 року, яке залишено без змін
ухвалою Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 5 травня 1999 року в
частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди, та  набрало законної
сили.

Керуючись ст.ст. 336, 338,
345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати в цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від                           5 листопада 2003
року в частині відшкодування з Харківського                          ВАТ “Теплоенергомонтаж”
на користь ОСОБА_1 60 відсотків середнього заробітку та оплати відпустки, а
також у частині стягнення державного мита
скасувати, а справу в цій частині направити на новий апеляційний розгляд
до того ж суду.

У  решті  ухвалу
Апеляційного  суду   Автономної
Республіки  Крим  від  5
листопада 2003 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                            Л.І.
Григор´єва

Судді:                                                       М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

І.С. Берднік

В.Г.
Данчук В.Г.