У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши
10 травня  2007 року касаційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 січня 2007
року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби у Зарічному
районі м. Сум про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1  звернувся до суду із указаним  позовом, зазначаючи, що внаслідок неналежного
виконання судового рішення про стягнення на його користь коштів з вини
державного виконавця йому заподіяно шкоду, яку просив відшкодувати.

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 29 вересня 2006 року позов залишено без руху із встановленням строку
на усунення недоліків - сплату судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 2 листопада 2006 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 січня 2007 року, позов визнано неподаним.

У обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на  невідповідність висновків суду обставинам
справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування ухвали апеляційного
суду.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Постановлюючи ухвалу про визнання
позову неподаним, суд першої інстанції
та апеляційний суд, погоджуючись з ним, виходили з того, що від сплати
державного мита звільняється стягувач при пред'явленні позову до юридичних
осіб, які зобов'язані провадити стягнення коштів з боржника, що передбачено ч.
1 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження", а ОСОБА_1
пред'явив позов  до органів Державної
виконавчої служби, тобто за ч. 2 ст. 86 вказаного Закону, а тому повинен був
сплатити судовий збір (державне мито).

Залишаючи ухвалу суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд  виходив з того, що ухвалу судом першої
інстанції постановлено з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга на
зазначену ухвалу підлягає відхиленню, а сама ухвала - залишенню без змін.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваної ухвали  не дають підстав для висновку про те, що
судами допущено порушення норм
процесуального або неправильне застосування норм матеріального права,
яке призвело до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не
викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5 ч. 3
ст. 328   ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необгрунтованою і викладені
в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження
в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби у Зарічному районі м. Сум про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 січня 2007 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                                      А.Г. Ярема