Справа №22-ц-9572007р.
УХВАЛА

Іменем
України

14 лютого 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеля­ційного суду Автономної Республіки
Крим в складі:

Головуючого, судді: Дралло І.Г.

Суддів: Берзіньш B.C.

М»ясоєдової
Т.М. при секретарі Бахтагарєєвій М.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в М.Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Залізничного районного суду М.Сімферополя Автономної Республіки Крим
від 07 листопада 2006 року,

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення 126 250грн.- суми, еквівалентної 25-ти тисячам доларів США. Вимоги мотивовано тим, що у вересні 2004р. сторони уклали договір
займу, відповідно до якого позивач позичив відповідачу
292 900грн., що еквівалентно 58 000долларів США. Повернення коштів за умовами
договору повинно бути зроблено відповідачем 23.02.2006р., що підтверджується
розпискою. Проте відповідач, повернувши частину боргу, кошти у розмірі 126 250грн., що еквівалентно
25-ти тисячам доларів США, не повернув.

Рішенням суду від 07.11.2006р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в
позові, посилаючись на те, що позивачу відповідачем було передано в заставу
автомобіль «Мерседес Бенц» і
позивачем проведено зарахування залишку боргу в розмірі 25 000 доларів США шляхом прийняття автомобіля.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав
доводи апеляційної скарги,
позивач і його представник заперечували проти доводів скарги, посилаючись на
законність і обгрунтованність рішення суду.

Обговоривши наведені у
скарзі доводи, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд виходив із обгрунтованності заявлених вимог.

Такі  висновки
суду  узгоджуються  з
матеріалами   справи  і
не  суперечать діючому законодавству.

Відповідно до положень ст.ст. 1046,1047,1049
ЦК України
за договором позики одна
сторона(позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Договір позики на суму, яка у десять разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладається у письмовій
формі. Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк,
встановлений договором.

По
справі встановлено, що у вересні 2004 року ОСОБА_2 за договором займу взяв у ОСОБА_1. 292 900грн., що
еквівалентно 58 000долларів США, які зобов»язався повернути
23.02.2006р., що підтверджується розписками та сторонами не оспорюється. Однак
у подальшому взяте на себе зобов»язання виконав частково та добровільно
відшкодував борг лише у сумі 166 650грн.,
що еквівалентно 33 000 доларів
США. Таким чином, невідшкодована сума боргу за договором
займу складає 126 259грн.

За наведених обставин суд
правильно прийшов до висновку про стягнення зазначеної суми.

Доводи апелянта про те,
що позивачу відповідачем було передано в заставу автомобіль «Мерседес
Бенц» і позивачем
проведено зарахування залишку боргу в розмірі 25 000 доларів США шляхом прийняття автомобіля
неспроможні, оскільки ст.ст.572,589,590 ЦК України, на які посилається апелянт в підтвердження
своїх доводів, передбачено право кредитора (заставодержателя), а не обов»язок,
у разі невиконання боржником зобов»язання, забезпеченого заставою, звернення
стягнення на предмет застави. Зарахування залишку боргу фактично не проведено,
оскільки автомобіль не переоформлено на ОСОБА_1. і в розписці від
15.02.2006р.(а.с.64), на яку також посилається апелянт, зазначено, що
позикодавець зобов»язується повернути автомобіль позичальнику після повернення суми боргу в повному обсязі, а не бере
автомобіль замість решти боргу.

Відповідно
до ст.ст.303ч.1, 308 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Підстав для скасування рішення суду за доводами
апеляційної скарги немає.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст.303, 308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2  ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Залізничного районного суду М.Сімферополя Автономної Республіки Крим від 07 листопада 2006 року - залишити без змін

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців.