Справа №2-119/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 року Орджонікідзевський районний
суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Глібко О.В.

при секретарі-     Гарбуз О.В.,

за участю адвоката -
ОСОБА_4  розглянувши   у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справа   за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВАТ „Харьківметробуд" про
стягнення морального збитку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили стягнути з
ВАТ „Харьківметробуд" на користь кожного з них моральний збиток по 50 ООО гривень. При цьому посилалися на той факт, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 їх син ОСОБА_3 був травмований на виробництві тоннельного загіну №37 «Харьковметробуду», де він працював ІНФОРМАЦІЯ_1. В результаті отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Позивачі
втратили сина, у зв'язку із чим зазнають
постійний, щоденний щиросердечний біль і моральні страждання. Втрата сина непоправна. У зв'язку із загибеллю сина різко
погіршився стан їхнього здоров'я, кожному з них була встановлена 2 група
інвалідності безстроково. Позивачі вважають,
що з вини відповідача вони втратили сина і годувальника, який міг забезпечити їхню старість. В судовому засіданні
просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував, у судовому засіданні пояснив, що позов повинен бути
розглянутий з посиланням на Цивільний кодекс України в ред. 1963р.; на день нещасного випадку на виробництві законодавство України не передбачало виплату позивачам
морального збитку. Також посилався на той факт, що з боку
відповідача був відсутній намір на спричинення шкоди ОСОБА_3 або позивачам. Просив у задоволенні
позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що син позивачів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, влаштувався на роботу на підприємство відповідача 18.01.1994 року у тунельний загін №37 «Харківметробуд» в якості ІНФОРМАЦІЯ_1 4
розряду відкритого способу робіт (а.с.9,10). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 був травмований на виробництві в результаті
нещасного випадку (а.с.6,7).ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в
результаті отриманих травм помер і того ж дня
був виключений зі списків особового складу підприємства у зв'язку зі смертю
(а.с.8-10).

В матеріалах справи є відповідь начальника ТО-37 УС ,Дарківметробуд"
від 1.06.1994
року за НОМЕР_129 про неможливість виплати позивачам
моральної шкоди, оскільки це суперечить ст. 12 Закону України „Про охорону праці" (а.с.43). Вказану
відповідь начальника ТО-37 УС „Харківметробуд"
належить визнати незаконною і такою, що порушує права ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з
наступних підстав.

Відповідно ст.12 Закону України „Про охорону
праці" порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

На підставі ст.440-1 ЦК України (в ред.1963 року), яка діяла на день смерті робітника тунельного загону №37 «Харківметробуд» ОСОБА_3, „моральна
(немайнова) шкода, спричинена громадянину або організації діями іншої особи,
які порушили їх законні права, відшкодовується особою,
яка спричинила шкоду, якщо вона не докаже, що моральна шкода спричинена не з її
вини". На підставі ст.450 ЦК України (в ред. 1963 року) „Підприємство і
громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною
небезпекою задля оточуючих (транспортні підприємства, промислові підприємства, будівництва, власники автомобілів та т.і.),
зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом
підвищеної небезпеки, якщо не докажуть, що шкода виникла у разі непереборної сили або наміру потерпілого". Як свідчать
матеріали справи, машиніст екскаватора ОСОБА_3
був травмований в результаті падіння стріли екскаватору, прижатий канатами
поліспасту до верхньої частини конструкції стріли екскаватору (голова та грудна частина тіла), від отриманих травм
помер в лікарні (а.с.6,8). Непоборної сили
або наміру ОСОБА_3 в спричиненні собі тілесних ушкоджень встановлено не було.
Відповідно акту НОМЕР_1 корпорації „Укртунельметробуд", ТО-37 УС
„Харківметробуд" про нещасний випадок від 17 травня 1994 року існувала провина відповідача в подіях, які сталися з
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 і привели до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, а
саме були порушені п.п.15.1,15.3 СТП
2640-06-85; п.3.2 СНІП 111-4-80 66 ЕТКС, ст.17 Закону України „Про охорону праці" (а.с.7).
Діяльність вказаного підприємства пов'язана з підвищеною небезпекою
задля оточуючих.

В результаті загибелі сина позивачі зазнали
моральні страждання, втратили годувальника, що зміг би
забезпечити матеріально їх старість, а також забезпечив би їм щиросердечну турботу та увагу. Також після смерті сина
позивачі були зняти з черги для поліпшення житлових умов,
на якій перебували разом з сином і не змогли отримали нову квартиру. В
результаті загибелі сина різко погіршився стан здоров'я позивачів, вони регулярно проходили стаціонарне лікування; 11.03.2002 року ОСОБА_2 була встановлена 2 група інвалідності
безстроково, а 30.07.2003 року 2 група інвалідності була встановлена
ОСОБА_1. Таким чином, моральна шкода була спричинена позивачам в результаті травмування їх сина ОСОБА_3 джерелом
підвищеної небезпеки та потягла його
смерть; вина відповідача була зафіксована в акті НОМЕР_1 корпорації
„Укртунельметробуд", ТО-37 УС „Харківметробуд" про нещасний випадок
від 17 травня 1994 року і відповідач
зобов'язаний був відшкодувати моральну шкоду батькам загиблого.

Не виконавши вимоги законодавства, які існували на
7 травня 1994р. щодо відшкодування моральної шкоди
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку зі смертю їх сина,
відповідач тим самим порушив їх права, і, оскільки своєчасно в 1994
році відповідач незаконно відмовив позивачам у виплаті моральної шкоди, то право на звернення до суду за захистом своїх
немайнових прав позивачами не втрачено.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику
в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку
ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд прийняв
до уваги той факт, що загибель сина позивачів є
обставиною, яку неможливо виправити. Батьки позбавлені синової любові, опіки,
турботи, уваги та матеріального забезпечення. В результаті щоденного білю за сином позивачі стали інвалідами 2 групи, проходять систематичне стаціонарне і амбулаторне лікування. Після загибелі сина позивачі не змогли
отримати нову квартиру і зараз змушені
користуватися житлом, яке за станом їх здоров'я не підходить їм для користування. Разом з тим суд врахував відшкодування відповідачем
на користь позивачів в 1994 році 70% від розміру
п'ятирічного заробітку загиблого, організацію та часткову оплату
поховання ОСОБА_3, а також той факт, що в діях відповідача не було наміру на спричинення шкоди ОСОБА_3 або позивачам. За таких обставин суд вважає можливим
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
частково і стягнути з відповідача на їх користь по 15 000 гр.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10,11,209,213-215,226-228
ЦПК України, ст.ст. 440-1, 450 ЦК України (в ред. 1963 року), постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ВАТ
,Дарьковметробуд" на користь ОСОБА_1 моральний збиток у розмірі 15 000 гривень.

Стягнути з ВАТ „Харьковметробуд" на користь ОСОБА_2 моральний
збиток у розмірі 15 000 гривень.

Стягнути з ВАТ „Харьковметробуд" в доход держави державний збір у
розмірі 8гр. 50коп., а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у сумі Ігр. 50коп., яку слід перерахувати:
одержувач - територіальне управління державної судової адміністрації в Харківській області (для Орджонікідзевського районного суду
м. Харкова), код: 26281249, банк одержувача: УДК в
Харківській області, МФО 851014, р/р 0164.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі в 10 денний термін з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.