У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Григор'євої Л.І.,

суддів:              Барсукової
В.М.,
Балюка М.І.,

Берднік І.С.,           Данчука В.Г., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Фороської селищної ради, треті особи: Фороська селищна рада, голова Фороської селищної
ради Биков Анатолій Миколайович, управління освіти Ялтинської міської ради, про
визнання незаконними розпорядження голови Фороської селищної ради та рішення
виконавчого комітету Фороської селищної ради, про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У березні 2004 року позивачка, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначала, що 12 березня 2004 року була звільнена з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 на
підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Посилаючись на безпідставність і порушення вимог закону при звільненні,
ОСОБА_1 просила визнати незаконними розпорядження голови Фороської селищної
ради НОМЕР_1 від 12 березня 2004 року та рішення виконавчого комітету Фороської
селищної ради НОМЕР_2 від 12 березня 2004 року, поновити її на роботі, стягнути
середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати 5 тис. грн.
моральної шкоди.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 5 травня
2004 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 16 серпня 2004 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись
на порушення судами норм матеріального та процесуального права, і постановити
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суди як першої, так і апеляційної інстанцій
керувалися тим, що, постановляючи розпорядження НОМЕР_1 від 12 березня 2004
року про звільнення  позивачки з посади
ІНФОРМАЦІЯ_1, голова Фороської селищної ради діяв у якості голови виконавчого
комітету, повноваження якого визначені ст. 32 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні”. Згідно з п. 1.1 статуту Фороської загальноосвітньої
школи-садка дана установа заснована на комунальній власності Фороської селищної
ради й на посаду позивачка була призначена виконавчим комітетом цієї ради.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1976 року працювала
ІНФОРМАЦІЯ_2 Фороської середньої школи на підставі наказу завідуючого міським
відділом освіти.

З 1 вересня 1993 року до 31 серпня 1998 року продовжувала працювати на
вказаній посаді за контрактом, укладеним із міським відділом освіти.

У подальшому контакт був укладений з 1998 року до 2001 року і продовжений
до 31 серпня 2006 року з Фороською селищною радою.

На підставі розпорядження голови Фороської селищної  ради НОМЕР_1 від 12 березня 2004 року, а
також рішення виконавчого комітету Фороської селищної  ради
НОМЕР_2 від 12 березня 2004 року ОСОБА_1 звільнена з посади ІНФОРМАЦІЯ_1
за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Фороська загальноосвітня школа-сад є комунальною власністю місцевого органу
самоврядування Фороської селищної ради.

Згідно з п. 10 ч. 3 ст. 42 Закону
України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільський, селищний, міський
голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що
належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім
керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Стаття 20 Закону України “Про освіту” передбачає, що керівники закладів
освіти, що є комунальною власністю, призначаються Міністерством освіти
Автономної Республіки Крим, відповідними обласними, міськими, районними
органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами
державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України “Про загальну середню освіту”
призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та
комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган
управління освітою.

Суд, відмовляючи в позові ОСОБА_1, у порушення вимог ст. 213 ЦПК України не
звернув увагу на законодавчі акти, які регулюють прийом та звільнення
працівників загальноосвітніх навчальних закладів, не дав належної оцінки тому,
що голова Фороської
селищної ради, звільняючи ОСОБА_1 з посади ІНФОРМАЦІЯ_1, вийшов за межі
своїх повноважень.

Крім того, суд належним чином не перевірив
усі доводи позивачки щодо підстав її звільнення та розірвання контракту.

Оскільки порушення судами норм матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим  від 5 травня 2004 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 16 серпня 2004 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

І.С. Берднік

В.Г.
Данчук