Справа 22-110 Категорія 21
Головуючий в 1 інстанції Добінчак О.П. Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

18 січня 2007 року

головуючого

суддів

при секретарі

Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Висоцької B.C.,

Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

Таранень В.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м.
Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2006
року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про стягнення з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки моральної
шкоди, що заподіяна ушкодженням здоров'я.

Позивач зазначав, що він працював на вугільних
підприємствах на підземних роботах; в 2005
році у нього встановлено професійне захворювання - хронічний бронхіт,
а в 2006 році - хронічна
попереко-крижова радікулопатія. Згідно висновку МСЕК, йому встановлена стійка
втрата працездатності 65%
в зв'язку з професійними захворюваннями, він визнаний інвалідом 3 групи.

У відповідності із Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування..." він має право на
відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна здоров'ю при виконанні
трудових обов'язків.

Внаслідок ушкодження здоров'я він має складності у побуті. Він постійно
відчуває фізичний біль; йому потрібні додаткові зусилля для організації життя.

Позивач просив
стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 45000 гр.

Рішенням Микитівського районного суду м. Горлівки від 24 жовтня 2006 року позов
задоволений частково, на користь ОСОБА_1 з
відповідача стягнута моральна шкода у розмірі 11000 гр.

Сторони не
погодились із зазначеним рішенням і подали апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі просив змінити рішення та
ухвалити нове, яким стягнути в відшкодування моральної шкоди 30000 гр.

2

ОСОБА_1
посилався на порушення судом
норм матеріального права,
що привело до необгрунтованого
зменшення розміру моральної шкоди, без врахування всіх істотних моментів, які
негативно вплинули на його життя.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в Микитівському районі м.
Горлівки в апеляційній скарзі просило скасувати рішення, ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надав
достовірних доказів в підтвердження своїх вимог; факт заподіяння моральної
шкоди не встановлений МСЕК. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет
України на 2006 рік"
зупинена норма Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим та членам їх сімей. Також вважають, що відповідальність за
моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров'я, повинно нести підприємство, на
якому працював позивач; останній пропустив строк звернення до суду,
встановлений статтею 233
КЗпП України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2
підтримав доводи, викладені в скарзі ОСОБА_1;
скаргу Фонду просив відхилити.

Представник відповідача Шестерніна Н.П. підтримала вимоги скарги Фонду з
викладених в ній мотивів; скаргу позивача вважає такою, що не підлягає
задоволенню.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Фонду
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з
наступних підстав.

Згідно статті 309 ч.1 пп
.3, 4 ЦПК
України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам
справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на вугільних
підприємствах в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 19 жовтня 2005 року
встановлений ступінь втрати професійної працездатності 40% в зв'язку з
професійним захворюванням -
хронічний бронхіт. При переогляді 26 квітня 2006 року МСЕК підтвердила цей
висновок, а також встановила ступінь стійкої втрати професійної працездатності
25% в зв'язку з професійним захворюванням - хронічна попереко-крижова
радікулопатія, позивач визнаний інвалідом 3 групи. Ушкодження здоров'я
спричиняє ОСОБА_1 моральні та фізичні страждання, тому відповідно до Закону
відповідач повинен відшкодувати потерпілому моральну шкоду.

Відповідно до положень статей 21,
28, 34 ч.З Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", саме на Фонд соціального страхування покладено
обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду потерпілому
внаслідок ушкодження його здоров'я, зокрема, сплатити йому грошову суму за
моральну шкоду при наявності факту заподіяння шкоди. Сума страхової виплати за
моральну шкоду визначається у судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що
позивач має право на відшкодування Фондом моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я.

3

Однак з висновком суду щодо визначення розміру моральної
шкоди в 11000 гр., що
підлягає стягненню на користь позивача, погодитися не можна.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31
березня 1995 року № 4, розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу заподіяних
позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої
травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих
і виробничих стосунках.

Суд першої інстанції при визначенні розміру компенсації
виходив зі ступеня втрати професійної працездатності внаслідок двох професійних
захворювань, який складає 65%.

Між тим суд не врахував положення пункту 27 статті 77 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2006 рік", яким зупинено дію абзацу четвертого
статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх
сімей), підпункту „є" пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 і
частини третьої статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Як видно з матеріалів справи, ступінь стійкої втрати професійної
працездатності 25% в зв'язку з професійним захворюванням - хронічна
попереко-крижова радікулопатія - вперше встановлений позивачу 26 квітня 2006
року.

Таким чином, підстави для стягнення компенсації в відшкодування моральної
шкоди, завданої цим захворюванням, відсутні.

При визначені суми моральної шкоди апеляційний суд враховує обставини
справи, тривалість моральних страждань та обмеженість життєдіяльності ОСОБА_1 в зв'язку з
хронічним бронхітом. Суд приймає до уваги те, що потерпілий є молодою людиною,
його дихання ускладнене; істотність вимушених змін у життєвих стосунках
позивача, характер додаткових зусиль для організації життя.

Апеляційний суд на підставі ст.309 ч.1 пп.3, 4 ЦПК
України змінює рішення суду і стягує на користь позивача 10000 гр., визнаючи
компенсацію в такому розмірі справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну
шкоду внаслідок професійного захворювання - хронічний бронхіт.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що факт
заподіяння моральної шкоди не встановлений МСЕК, безпідставні і не грунтуються
на законі, який не передбачає обов'язковість висновків МСЕК в данному випадку.
Ушкодження здоров'я, що потягло стійку втрату професійної працездатності, свідчить про
наявність моральних страждань у потерпілого.

Інші доводи
відповідача також не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись
ст.ст.307 ч.1 п.1, 309,   316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

4

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Микитівському районі м. Горлівки задовольнити частково.

Рішення Микитівського районного суду м. Горлівки від 24 жовтня 2006 року змінити.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Микитівському районі м. Горлівки на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч)
гр.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з часу
набрання законної сили.

Головуючий

Судді

4