АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
січня 2007 р.                                                                                      м.Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі: головуючого:
Чміля І.Х. суддів: Височанської Н.К., Заводян К.І. при секретарі: Брензило В.В.
за участю: позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської державної залізниці про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, за апеляційною скаргою Державного
територіально-галузевого об"єднання "Львівської залізниці" на рішення Вижницького районного суду Чернівецької
області від 30.11.2006 року,

Встановила:

У вересні 2006 року позивач звернувся в суд з
позовом до Львівської державної залізниці про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Посилався на те, що 26 вересня 2004 року приблизно о 21 годині шляхом наїзду потягом №6495 сполученням Чернівці-Берегомет Львівської залізниці на 53 км. 2-го пікету, перегону Сторожинець-Берегомет йому ампутовано праву
руку і він став інвалідом. Від отриманої травми він знаходився з 27 вересня по 27 жовтня 2004 року на стаціонарному лікуванні у Вижницькій ЦРЛ, на що
ним було витрачено кошти в сумі 795,95 грн. Крім цього, під час наїзду
потягу було пошкоджено його одяг на суму 430 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в сумі 1225,95 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 листопада
2006 року
позов задоволено частково. З урахуванням грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди, стягнуто з
Львівської державної залізниці на
користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 800 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди. Крім цього,
стягнуто судові витрати по справі.

В апеляційній
скарзі Державне територіально-галузеве об"єднання "Львівська залізниця" просить рішення суду скасувати та
відмовити в задоволенні позову.
Посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, дано неналежну оцінку
окремим обставинам справи. Зокрема,
обов"язковою умовою відшкодування матеріальної шкоди повинна бути

Справа № 22ц-103   2007р.                                    Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк І.В.

Категорія: № 19/21                                                 Суддя-доповідач: Височанська Н.К.

протиправна поведінка заподіювана шкоди, а для
відшкодування моральної шкоди -
неправомірні дії заподіювана шкоди. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи встановлена відсутність
неправомірних дій в машиністів поїзда.
Оскільки в діях Львівської залізниці відсутні неправомірні дії, то не може йти мова про відповідальність за завдану
матеріальну та моральну шкоду.

Судом не враховано, що настанню шкоди та травмуванню поїздом сприяв сам потерпілий, який знаходився в стані алкогольного
сп"яніння, в забороненій перебуванню громадян зоні. Суд
невірно зазначив в рішенні, що позивач переходив залізничну колію, спіткнувся, впав, втративши свідомість, внаслідок чого на
нього здійснено наїзд потягом. Вважають, що потерпілий діяв умисно, а в цьому
випадку шкода не відшкодовується.

Крім цього, в обґрунтування стягнення моральної шкоди з залізниці суд безпідставно посилався на факт звернення потерпілого до
правоохоронних органів за відновленням свого порушеного права та понесениям ним при цьому витрат.

При винесенні рішення про часткове задоволення позову судом не обгрунтовано
його мотивувальну частину.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни. Посилається на те, що суд правильно
встановив обставини справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, повністю відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без зміни з таких підстав.

Суд повно і всебічно з"ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам по справі і постановив обґрунтоване рішення, яке
відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов про стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції вірно виходив з вимог ч.5 ст. 1187 ЦК України, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях позивача вбачається умисел є безпідставними, оскільки постановою про відмову в
порушенні кримінальної справи від 15 квітня 2005 року підтверджується, що ОСОБА_1 26 вересня 2004 року був на святкуванні весілля у
своїх родичів. За вечір випив 300-400 грам горілки. Будучи напідпитку, йшов через залізничну колію. Яким чином втратив
руку не пригадує.

Посилання апелянта на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 30 вересня 2004 року також є безпідставними, оскільки зазначена постанова 26 листопада 2004 року заступником Чернівецького транспортного прокурора
скасована як незаконна.

Задовольняючи частково позов в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив з вимог ч.2 ст. 1167 ЦК України, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу
влади

Автономної
Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю фізичної
особи внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки. А тому доводи апеляційної скарги про те, що обов"язковою умовою
для стягнення моральної шкоди має бути наявність неправомірних дій заподіювача
шкоди в даному випадку є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд в обґрунтування стягнення моральної шкоди безпідставно посилається на факт
звернення потерпілого до правоохоронних органів за
відновленням свого порушеного права та понесениям ним при цьому витрат є обґрунтованими, оскільки звернення
особи до правоохоронних органів за
відновленням своїх прав - це право особи і воно не може завдавати моральної шкоди. Зазначене посилання суду
підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення як
зайве. Крім цього, виключенню як зайве підлягає і
посилання судом першої інстанції про нанесення моральної шкоди приниженням
честі, гідності.

Висновок суду щодо розміру заподіяної матеріальної та моральної шкоди є правильним
і ґрунтується на наявних доказах.

Разом з тим, в резолютивній частині рішення суд першої інстанції допустив
описку, вказавши про стягнення моральної шкоди в сумі 10 ООО тисяч гривень, замість 10 ООО грн., а тому
слово "тисяч" слід виключити.

Доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишився факт знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп"яніння є
безпідставними, оскільки в своєму рішенні суд першої
інстанції чітко зазначив, що при визначенні розміру відшкодування майнової шкоди судом враховується груба необережність потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди, а тому вона
підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись СТ..СТ..303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об"єднання "Львівська
залізниця" відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.11.2006 року
залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на обґрунтування стягнення моральної шкоди приниженням честі і гідності та
доводи про понесення витрат для відновлення порушеного
права шляхом звернення до правоохоронних органів, як зайві.

Виправити описку шляхом виключення з резолютивної частини рішення після
цифр "10 000" слова
"тисяч".

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.