РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 липня 2007 року                                                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Григор'євої Л.І.,                        Данчука В.Г.,
Гуменюка В.І.,
Косенка В.Й.,  -

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, третя особа: Третя Одеська державна нотаріальна
контора до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання факту прийняття спадщини, визнання
частково недійсним заповіту та частково недійсним договору дарування, визнання
права власності на частину будинку, за зустрічним позовом ОСОБА_3, третя особа:
Київський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення з будинку та зняття з
реєстрації,

в с т а н о в и л а:

У травні
2005 року ОСОБА_1. звернувся з зазначеним позовом, який неодноразово уточнював
та доповнював, посилаючись на те, що його батькам на праві власності належало
11/20 частин будинку АДРЕСА_1 у м. Одесі. Після смерті матері ОСОБА_6.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на її частку у спільному майні подружжя, тобто
на 11/40 частин будинку, яку позивач фактично прийняв у встановленому законом
порядку. Два інші спадкоємці першої черги: батько позивача ОСОБА_7. та сестра
ОСОБА_2. від прийняття спадщини відмовились, про що подали відповідні заяви до
нотаріальної контори. 6 листопада 1996 року помер батько позивача, після якого
відкрилась спадщина на його частку в зазначеному будинку, але коли позивач
звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини, йому стало відомо, що
батько залишив заповіт на ім'я дочки-відповідача ОСОБА_2, а тому йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Продовжуючи проживати у
спірному будинку разом із своєю сім'єю, позивач вважав, що його право власності
не порушено до березня 2005 року, коли дізнався, що сестра ОСОБА_2. подарувала
11/20 частин будинку ОСОБА_3. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1.
просив визнати факт прийняття ним спадщини після смерті матері, визнати
частково недійсним заповіт, частково недійсним договір дарування та визнати
право власності на 11/40 частин спірного будинку.

ОСОБА_3.
звернувся із зустрічним позовом до відповідачів, у якому просив виселити їх та
зняти з реєстрації із вказаного жилого будинку.

Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2006 року, у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_1, ОСОБА_4., ОСОБА_8. усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3. належними
йому 11/20 частинами жилого будинку АДРЕСА_1 у м. Одесі. Виселено ОСОБА_1,
ОСОБА_4., ОСОБА_8. з належних ОСОБА_3. 11/20 частин зазначеного жилого будинку.
Зобов'язано Київський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області скасувати
реєстрацію ОСОБА_1, ОСОБА_4., ОСОБА_8. за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені рішення суду, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом,  11/20 часток будинку №АДРЕСА_1 у м. Одесі
належало ОСОБА_7. на праві приватної власності на підставі договору про надання
у безстрокове користування земельної ділянки від 26 серпня 1957 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  його дружина
ОСОБА_6, заповіту вона не залишила. Спадкоємцями за законом, після смерті
ОСОБА_6., були чоловік ОСОБА_7. та діти ОСОБА_1. і ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, після смерті
матері ОСОБА_6., прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за
законом лише в частині вкладу з відсотками у державній трудовій ощадній касі №
7860/0313 на рахунку      № НОМЕР_1, якій
належав померлій, а від іншої частини спадщини відмовився.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР
(1963 року) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. 09
грудня 1982 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та
отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої  матері (а.с. 132).

ОСОБА_7. та ОСОБА_2. 09 грудня 1982
року написали заяви, що вони не претендують на спадщину, яка залишилась після
смерті ОСОБА_6. та звертатись до суду про продовження пропущеного строку для
прийняття спадщини не будуть (а.с. 130-131).

Крім того, ОСОБА_1. постійно
проживав у будинку батьків до їх смерті і на даний час постійно проживає в
ньому    , сплачує за комунальні послуги,
що свідчить про фактичне прийняття позивачем частини спадщини, яка залишилась
після смерті матері.

Отже, ОСОБА_1. є єдиним власником
всього спадкового майна, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_6., а саме:
11/40 частин будинку та вклад з відсотками.

Згідно статті 48 ЦК УРСР (1963 року)
недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Угода визнається недійсною, якщо
порушено встановлений порядок вчинення громадянами й організаціями дій,
спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків.

Статтею 60 ЦК УРСР (1963 року)
передбачено, що угода не може бути визнана повністю недійсною, якщо не
відповідають законові лише її окремі частини і обставини справи свідчать про
те, що вона була б укладена і без включення до неї недійсної її частини.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки, щодо  відмови у
задоволенні вимог ОСОБА_1 та задоволення вимог ОСОБА_3. немає підстав.

На підставі викладеного,
заповіт  ОСОБА_7, складений 06 вересня
1996 року на ім'я ОСОБА_2, є недійсним в частині визнання за ОСОБА_1. права
власності на 11/40 частин будинку №АДРЕСА_1 у м. Одесі.

Оскільки заповіт ОСОБА_7. визнано
недійсним в частині визнання за ОСОБА_1. права власності на 11/40 частин
спірного будинку, то і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19
вересня 1997 року, видане на ім'я ОСОБА_2, необхідно визнати недійсним в цій
частині, а також визнати недійсним в цій частині договір дарування укладений 28
березня 2005 року, укладеного між ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

У позові ОСОБА_3. до ОСОБА_1, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5. про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення з будинку та
зняття з реєстрації необхідно відмовити за безпідставністю.

Апеляційний
суд на наведене уваги не звернув, у порушення вимог статті 303 ЦПК України не перевірив
усі доводи апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

Відповідно
до статті 341 ЦПК України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення
і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав скасуванню.

Враховуючи викладене, рішення Київського районного суду м.
Одеси від      16 березня 2006 року та ухвала
апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2006 року підлягають скасуванню,
з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову
у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись
статтями 336, 341, 344, 346 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського
районного суду м. Одеси від 16 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 12 вересня 2006 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6. на 11/40 частин будинку №
АДРЕСА_1 у м. Одесі.

Визнати частково недійсними: заповіт ОСОБА_7, складений 06 вересня 1996 року на ім'я ОСОБА_2; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19
вересня 1997 року, видане на ім'я ОСОБА_2; договір дарування укладений 28 березня 2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в частині визнання за ОСОБА_1. права власності на 11/40 частин будинку
№АДРЕСА_1 у м. Одесі.

У
зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення з будинку та зняття з реєстрації відмовити за
безпідставністю.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                              А.В. Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко