СУД  ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц -202/2007 р.                                        Головуючий
Категорія: про відшкодування шкоди                                       Русаков Г.С.
апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем  України

26 січня 2007 року                              Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного СУДУ Черкаської області в складі:

головуючого                     Ювшина В.І.

суддів                                 Корнієнко Н.В., Качана О.В.

при секретарі                    Шульга Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_1і ОСОБА_2на рішення Канівського
міськрайонного суду від 8
грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4про стягнення матеріальної і моральної
шкоди, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4про стягнення
матеріальної і моральної шкоди, мотивуючи тим, що в їх АДРЕСА_1 згідно
усного договору між власниками корів була домовленість випасати худобу по
черзі. Цією угодою обумовлено, що кожний пастух несе певну відповідальність за
стадо на пасовищі. 15-17 серпня 2006
року відповідачі пасли худобу (череду) і з їх вини, так як недогляділи, корова
відійшла від стада пити воду до ставка, на березі якого випадково знаходилися
відходи після переробки пшениці -провіювання
зерна. В результаті вживання даних відходів, корова захворіла і потім померла.

Вважає, що по вині відповідачів йому завдана матеріальна шкода в сумі 5 000 грн. Крім того, ними витрачені кошти на придбання сухого
молока на суму 33 грн. для годівлі теляти, що залишилося
від корови та витрати на проведення ветеринарної експертизи в сумі 19,54 грн., сплачені згідно
квитанції.

Також завдана моральна шкода, оскільки він, позивач, та його дружина
нервували, вони позбулися певного прибутку,
який мали від корови, а також терпіли приниження від відповідачів та підозри в
тому, що нібито вони наговорюють і те. що трапилося з коровою не відповідає
дійсності. Моральну шкоду оцінили в 1
200 грн.

Рішенням
Канівського міськрайонного суду від 8
грудня 2006 року
позов задоволено повністю.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1та ОСОБА_2на користь ОСОБА_35 052 грн.54 коп.
матеріальних збитків та 1
200 грн. моральної шкоди.

Не погоджуючись
з винесеним рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, де просять
скасувати таке рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову
позивачу ОСОБА_3  в задоволенні  позову, оскільки  позивач не довів їх винуватості в загибелі
корови, а суд повно та всебічно не дослідив і не з'ясував причин та умов, що
породили настання тяжких наслідків.

Заслухавши
учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що в АДРЕСА_1 згідно усного договору між власниками
корів була домовленість випасати худобу по черзі. Цією угодою обумовлено, що кожний пастух несе певну відповідальність за
стадо на пасовищі. 15 -17
серпня 2006 року
відповідачі пасли худобу (череду). 18
серпня корова позивача захворіла і 22
серпня загинула.

Згідно протоколу
розтину трупа тварини - корови 9 років та
висновку, що міститься в протоколі, причини, які викликали захворювання
тварини, а також загибель -
смерть тварини наступила внаслідок зупинки дихання,
яке сталося внаслідок набряку легень, викликаного
інтоксикацією організму після розвитку геморагічного гастро ентероколіту та завалу
книжки, причиною якого стало поїдання твариною відходів після провіювання
зерна(а.с.11).

Суд в  своєму рішенні  про задоволення  позову
вказав  на ту обставину, що
відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не
передбачений актами    цивільного    законодавства,    але
відповідає    загальним    засадам
цивільного законодавства. І в даному випадку мав місце договір власників
ВРХ, який ґрунтується на засадах звичаю утворювати об'єднання громадян для
випасання худоби.

Суд також прийшов до висновку, що корова загинула через
неналежне ставлення до зобов'язань по випасу худоби    зі сторони відповідачів. При цьому вони,
відповідачі передовірили свої обов'язки по випасанню худоби іншій особі - ОСОБА_5,
який не укладав договору про спільний випас
худоби та про індивідуальну відповідальність. Колегія вважає, що така
позиція суду є вірною.

Так, громадяни дійсно об'єдналися
для того, щоб спільно випасати худобу і при цьому пастух бере на себе персональну
відповідальність про належне виконання обов'язків при виконанні вказаної роботи. Цю обставину в судовому засіданні не
заперечували сторони. Як в протоколі розтину трупа тварини, так і в
судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив, що корова загинула внаслідок
зупинки дихання, яке сталося від набряку легень викликаного інтоксикацією
організму, причиною якого стало поїдання твариною відходів після провіювання
зерна. І та обставина, що корова після отелу була слабою, в її печінці були
виявлені глисти і тому тварина не може перетравити їжу, зазначивши, що здорова
корова справилась би з переробкою токсинів, не може звільняти відповідачів від
відповідальності. Дана обставина лише підтверджує висловлювання апелянтів в
тому, чому лише корова позивачів загинула від
поїдання відходів від зерна, оскільки була слабшою від решти корів.

Факт неналежного
виконання відповідачами обо'язків по випасанню стада худоби громадян в судовому
засіданні підтвердила свідок ОСОБА_7, яка в загальному висловилася, що «ОСОБА_1
безвідповідально ставляться до обов'язків пастухів». При цьому вона також
пояснила, що 17-го числа «ми зустріли корови і вона помітила, що корова ОСОБА_3
якась не така».

Дана обставина
спростовує посилання апелянтів на те, що 17-го числа корову позивачі не зустрічали, а також на те, що корова
позивачів могла наїстися зерно відходів, які знаходяться поблизу
господарства позивача.

Разом з тим,
слід зауважити, що в судовому засіданні відповідачі не говорили про те, що біля
господарства позивачів також знаходяться відходи зерна, яких могла наїстися
їхня корова і таке питання в суді не обговорювалося.

Зазначаючи в
апеляції про те, що лікування корови позивачів проводилося неналежним чином,
оскільки ветлікар-пенсіонер ОСОБА_8 не має ліцензії на право лікування та не мав ефективно діючих ліків,
відповідачі не надали ні суду першої інстанції ні в апеляційний суд
доказів щодо таких висловлювань. В матеріалах справи відсутні будь-які

з

дані про те, що саме через це корова
загинула. І ОСОБА_8 і ОСОБА_6 підтвердили, що корова загинула від набряку легень, як наслідку інтоксикації (а.с. 11,57
зв.).

Що стосується посилання апелянтів у скарзі щодо експертизи з порівняння
зерно відходів і залишків у шлунку загиблої тварини, яка
не була проведена, то з протоколу судового засідання видно, що таке
клопотання під час судового розгляду ніким, в тому числі і відповідачами,
не заявлялося.

Колегія зауважує, що розмір як матеріальних збитків так і моральної шкоди
ні в суді першої інстанції ні в апеляції відповідачами не
оспорювався.

З цих підстав оскаржуване рішення винесено з дотриманням норм матеріального
і процесуального права, є законним і обгрунтованим. Підстав для його скасування
колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідачів
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилити. Рішення Канівського міськрайонного суду від 8 грудня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4про стягнення матеріальної
і моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох
місяців з моменту проголошення.