РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2007 року                                                                                    м.Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі: головуючого Куцина М. М., суддів: Чужа Ю. Власова С. О. при секретарі
Шпонтак В.В., з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 відповідача
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні
в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 6
вересня 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

встановила:

ОСОБА_2 звернуся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В позові зазначила, що під час перебування у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони набули право спільного суміжного
майна: однокімнатна квартира, знаходиться за адресою АДРЕСА_1; два дивани ,
стіл столовий, стіл журнальний, крісло м'яке, стінка меблева Ужгородська, два
дивана, стіл столовий; стіл журнальний; крісло м» яке; стінка меблева "
Ужгородська "; кухонний набір-гарнітур Великоберезнянський ";
холодильник; стіл кухонний; чотири табуретки, вішалка; телевізор,
відеомагнітофон, музичний цецтр.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві
обставини, просив у суді першої інстанції поділити спільне майно наступним
чином, а саме, рухоме майно за ОСОБА_2: диван, стіл столовий, крісло м'яке,
стінку меблеву " Ужгородська" , вішалку та однокімнатну квартиру,
взяти до уваги інтереси її малолітньої дитини., а відповідачеві телевізор,
відеомагнітофон, музичний центр, диван, вішалку, стіл журнальний та грошову
компенсацію у розмірі 37846,92 гривень.

Справа №22ц-34/07

Головуючий у
першій інстанції Бедьо В.І.

Доповідач Куцин М. М.                                            Номер рядка статистичного звіту:34

ОСОБА_1
оскаржив у апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 6 вересня 2006 року, яким позов
ОСОБА_2 задоволено та майно подружжя ОСОБА_1 поділено наступним чином: ОСОБА_2 - квартиру по
АДРЕСА_1; диван, стіл столовий, крісло м'яке, стінку меблеву " Ужгородська"
та вішалку, визнавши за нею право власності на майно; відповідачеві ОСОБА_1 -
кухонний набір- гарнітур " Великоберезнянський ", холодильник, стіл
кухонний, табуретки 4 штуки, телевізор кольоровий, відеомагнітофон, музичний
центр, диван та стіл журнальний, визнавши за ним право власності на це майно.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 44620.33
гривень вартості частки спірної квартири.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Крім цього, у апеляційній скарзі апелянт зазначав, суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову , визначив
вартість спірної квартири у сумі 100850 гривень послався на судову будівельну експертизу від 12 травня 2006 року, висновки якої були оскаржені як не об'єктивні.
Експертом у висновку за НОМЕР_1 від 12 травня 2006 року допущено математичну помилку
при розрахунках вартості квартири, що привело до заниження вартості
квартири.

Зокрема, суд першої інстанції у судовому рішенні не навів
, які саме його
права порушені, у зв'язку з чим прийняв це рішення, і в чому полягає порушення
цих прав.

Апелянт та його представник в судовому засіданні вимоги
апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Позивачка та її представник вважають апеляційну скаргу
безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які прийняли участь у
розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до правил ч.І ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної
приватної власності незалежно віт того, що один з поважної
причини ( навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми ,
хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.
69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної
власності та на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Постановляючи
рішення про відмову в позові, суд виходив з того, що спірна квартира, що
знаходиться в АДРЕСА_1, придбана
подружжям на підставі договору купівлі продажу та належить їм на праві спільної
сумісної власності в рівних долях.
Оскільки, зазначену однокімнатну квартиру неможливо поділити в натурі на дві
окремі квартири, то суд першої інстанції присудив позивачці квартиру, а
відповідачеві присудив грошову компенсацію замість його частки у праві спільної
сумісної власності.

Місцевий суд,
вирішуючи питання про присудження квартири позивачці, а відповідачеві грошової
компенсації, прийняв до уваги те, що спірну квартиру неможливо розділити на дві
окремі квартири, і врахував інтереси дружини, в якої на утриманні знаходиться
неповнолітня дитина. Частка позивачки ОСОБА_2 в погашенні кредиту за цю спірну квартиру
після розірвання шлюбу складає 8773.87
гривень, а відповідача 2969.20
гривень. Однак місцевий суд при визначенні компенсації частки вартості
квартири допустився арифметичної помилки, в іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Розглядаючи
спір, судова колегія встановила, що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Матеріалами
справи стверджено, що сторони по справі від перебування у зареєстрованому шлюбі
з відповідачем набули права спільного суміжного майна: однокімнатна квартира,
знаходиться за адресою АДРЕСА_1; два дивани , стіл столовий, стіл журнальний,
крісло м'яке, стінка меблева Ужгородська, два дивана, стіл столовий; стіл
журнальний; крісло м» яке; стінка меблева " Ужгородська "; кухонний
набір-гарнітур Великоберезнянський "; холодильник; стіл кухонний; чотири
табуретки, вішалка; телевізор, відеомагнітофон, музичний центр.

Із матеріалів
справи вбачається , що
сторонами по справі визнається факт того .
що зазначене майно у позовній заяві придбане ними під час перебування у
зареєстрованому шлюбі.

Апелянтом
оскаржено рішення суду в частині поділу спірної квартири, в іншій частині
позову про поділ рухомого майна, сторони дійшли до взаємної згоди, яку місцевий
суд затвердив.

З висновку
експерта за НОМЕР_1, проведеної
по справі судової будівельної експертизи від 12 травня 2006
року вбачається, що ринкова вартість спірної квартири на час проведення
експертизи становить 100850
гривень.

Таким чином,
враховуючи рівність частин подружжя ОСОБА_1 у спірній квартирі кожного з них
складає у грошовому виразі 50425
гривень.

"Окрім
цього, позивачкою сплачено в погашення кредиту за спірну квартиру 11365.36 гривень, а
відповідачем 5560.68 гривень.

Судова колегія приходить до
висновку, що суд першої інстанції допустив арифметичну
помилку при визначенні вартості частки компенсації за квартиру позивачкою по
справі.

Відповідно до висновку експерта за НОМЕР_1, проведеної по справі судової будівельної експертизи від 12 травня 2006 року вбачається, що ринкова вартість спірної квартири на час проведення експертизи становить 100850 гривень.

Отже, судова колегія проводить
наступний розрахунок 100850 гривень - 5425 гривень,  95.425 гривень, 95.425: 2- 47712,5, а тому це рішення слід змінити, стягнути з позивачки на користь   відповідача 47712.5 гривень, компенсацію за частку квартири.

Твердження
апелянта є безпідставним і не заслуговує на увагу.

При розгляді справи суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а тому підстав для зміни чи скасування
рішення немає.

Таким чином, судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи

Керуючись
ст.ст. 209, 307,309,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

Рішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 6 вересня 2006 року змінити, стягнути з
ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_1 47.712.5
гривень вартості частки квартири.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак, може бути оскаржено до Верховного Суду
України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя:

Куцин М. М.