АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/131                            Головуюча в суді 1 -ї інстації Волкова Н.Я.
Категорія 41                                     Доповідач Балашкевич С.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня
2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Балашкевича С.В.

суддів Рафальської І.М., Зарицької
Г.В.

при секретарі Сухоребрій Т.А.

за участі представника відповідача

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

апеляційну скаргу
АТЗТ «Коростенський фарфор» на рішення Коростенського

міськрайонного
суду від 6 листапада
2006 року
в справі за позовом ОСОБА_1
до АТЗТ «Коростенський фарфор» про стягнення

заробітної плати за час вимушеного
простою, -

встановила:

У червні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому

просила стягнути з АТЗТ «Коростенський фарфор» на її
користь 2082,08 грн.

заробітної плати за час вимушеного простою, що стався не
з її вини і мав місце

на підприємстві в 2003 році протягом 125 календарних днів, 2004 році - 130

календарних днів та в 2005 році - 9 календарних днів, посилаючись на те, що

відповідач відмовляється виплатити їй названу заробітну
плату.

Рішенням Коростенского міськрайонного суду від 6
листопада 2006
року

позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути
з АТЗТ

«Коростенський фарфор» на користь позивачки 1101,20
грн. заробітної плати за

час вимушеного простою.

В апеляційній скарзі АТЗТ «Коростенський фарфор» просить
рішення

суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в
задоволення позову,

посилаючись на порушення судом норм матеріального та
матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої
інстанції виходив з

того, що по причині простою не з вини працівників
товариства позивачка не

працювала у 2003 році 33 днів, у 2004 році 66 днів та у 2005 році 15 днів, а тому

цей час простою підлягає оплаті відповідно до вимог ч. 1
ст. 113 КЗпП України.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно чинного законодавства виробничим простоєм визнається

тимчасове припинення на підприємстві виробничого процесу
не з вини

працівника по причинам відсутності сировини, енергії,
палива, складного

фінансового становища тощо. Час простою, що стався не з
вини працівника

підлягає оплаті у відповідності до вимог ч. 1
ст.113 КЗпП України у разі, коли

працівник перебував на роботі під час простою, але у
зв'язку з останнім не міг

виконувати покладені на нього трудові обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, з 13.08.2002
року по 16.05.2005
року

ОСОБА_1 працювала у відповідача чистильником.

Згідно з наказами НОМЕР_1, НОМЕР_2 позивачці та іншим працівникам були змінені умови праці,
тобто вона

переведена на роботу з неповним робочим днем при
неповному робочому

тижні. Дані накази є чинними і позивачкою не
оскаржувалися.

За умовами пункту 2.1 колективного договору на 2002
рік та пункту 2.1

колективного договору на 2004 рік у випадках зменшення обсягів виробництва,

в зв'язку з втратою ринків збуту, важкого фінансового
становища, які не

залежать від адміністрації підприємства, власник
зобов'язаний прийняти

наступні упереджувальні заходи:

·
тимчасово
зупинити прийом на роботу нових працівників;

·
використати
внутрішні виробничі переміщення намічених до звільнення

·
працівників;

·
вводити
тимчасово неповний робочий час.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції безпідставно визнав

відсутність ОСОБА_1 на роботі протягом 2003-2005
pp. (114
днів)

періодом простою та стягнув заробіток за цей час.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового

рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,308,313,314,316
ЦПК України, колегія

суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу АТЗТ «Коростенський фарфор»
задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 6
листопада 2006
року

скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного

товариства закритого типу «Коростенський фарфор» про
стягнення заробітної

плати за час вимушеного простою відмовити за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього часу

може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного

Суду України протягом двох місяців.