Справа № 2-84 2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

6 лютого   2007
року                                    Калуський міськрайонний суд   Івано -

Франківської області

в складі :  головуючої - судді                               ГАЛУЩАК   Л.О.

секретаря        ДАНИЛІВ Г.М.

з участю адвоката                   ОСОБА_6

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Калуш цивільну

справу     за      позовом      ОСОБА_1                                                                                              до

ДобровлянськоТ
сільської Ради Калуського району, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва
про право власності на житловий будинок та визнання права власності на майно ,-

ВСТАНОВИВ:

Що ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом до ДобровлянськоТ
сільської Ради Калуського району, ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5.
про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житловий будинок та визнання права власності на майно . Свої вимоги мотивує тим, що
відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Підмихайлівською
сільською РадоюІНФОРМАЦІЯ_1 року і зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ в реєстрову книгу №1 заНОМЕР_1їй на праві спільної сумісної власності належить житловий
будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 ( колишня АДРЕСА_2).

При отриманні довідки про склад
сім"ї для оформлення субсидії на початку 2006 року виявилося, що до складу її колгоспного двору станом
на 30.06.1990 рік
числиться прописаними 5-о осіб, а саме вона, голова колгоспного двору та відповідачі по справі . У довідці також зазначено , що при виготовленні свідоцтва про право власності всі члени
двору будуть мати частки у дворі, тобто по 1/5 частині. Згідно даної довідки на даний час у господарстві
зареєстровані вона, як голова двору та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а ОСОБА_10 проживає із нею без
реєстрації. Вона не погоджується із тим, що до складу осіб її двору
занесено відповідачів по справі ( онуки з чоловіком та їх дітей) з часу від 1987 року, так як вони до ЇЇ господарства
ніколи не вселялися, не жили, по господарству не допомагали , ні працею, ні коштами вкладу не
вносили і до членства у колгоспному дворі не повинні мати відношення . Вони були
прописані і внесені до складу двору без її відома та згоди і без законних
підстав . В дійсності вони живуть у будинку своєї матері
ОСОБА_11. По-скільки вона не
являється єдиним власником колгоспного двору, то не може розпоряджатися    майном. Відповідно до вимог ст..    319ЦК України її

діяльність як власника може бути обмежена або припинена
тільки у випадках, встановлених законом .Ця
правова вимога Підмихайлівською сільською
Радою була порушена, так як без її згоди і без факту проживання відповідачі
внесені до складу двору.

Тому просить постановити рішення , яким визнати недійсним свідоцтво
про

право   власності   на
житловий   будинок,   видане                          ІНФОРМАЦІЯ_1   року

виконкомом Підмихайлівської
сільської Ради Калуського району на будинковолодіння , що знаходиться
вАДРЕСА_1 (бувша АДРЕСА_2) й визнати за нею
право власності на житловий будинок з
господарськими спорудами , що знаходиться в АДРЕСА_1 (
бувша АДРЕСА_2) Калуського району.

В судовому засіданні      позивачка                       підтримала   позовні

вимоги ,
просить задоволити їх в повному об"ємі. Крім цього просить поновити
термін звернення до суду ,
так як пропустила його з поважної причини,
оскільки про своє порушене право дізналася влітку 2006 року .

Відповідачка ОСОБА_2.
позову  не  визнала та пояснила суду,
що У 1987 році
вона була прописана до господарства позивачки, де й проживала пів року. Коли
помер її дід, то вона пішла проживати до
своїх батьків у а ОСОБА_10 - до позивачки . Вважає, що дане свідоцтво є законним, так як вони
проживала у колгоспному дворі, її мама допомагала все робити, даний будинок
обіцяли їй, тому й склали заповіт. В задоволенні позову   просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнав та пояснив суду , що у колгоспному дворі позивачки по справі він не
проживав жодного дня , а про свою прописку на вул. АДРЕСА_1знає із
паспорта.   В задоволенні позову   просить відмовити.

Відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позову не визнала та пояснили суду, що у будинку прабабці
вони не проживали , але по-скільки його їм обіцяли, то вони також мають
частку у даному будинковолодінні. В задоволенні позову
просить відмовити.

Представник відповідачів просить у задоволенні позову відмовити, так
як він є безпідставним.

Представник відповідача - Добровлянської сільської Ради Калуського
району ( правонаступник
Підмихайлівської сільської Ради) позову не визнала та пояснила суду , що відповідачі
ОСОБА_2 були прописані у господарстві позивачки. Станом на 1990 рік оформлялося право власності на будинковолодіння на голів
колгоспного двору. Але по-скільки у колгоспному дворі були і інші члени
двору, які мали рівні частки із головою
двору, то у свідоцтво про право на власність зазначалася частка всіх членів двору. В задоволенні позову   просить відмовити.

Третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_10 суду пояснила, що вона постійно проживає із
позивачкою по справі й відповідачі жодного дня у спірному
будинку не проживали.

Суд , заслухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи
з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено , що будинковолодіння
, що знаходиться
в АДРЕСА_1    ( бувша АДРЕСА_2)     відносилося
до суспільної групи колгоспників . Відповідно до рішення  Калуської районної    Ради народних депутатів  №НОМЕР_2 року ОСОБА_12 належав спірний
житловий будинок ( а.с.9).

Згідно Закону України „Про власність" з 15.04.1991 року відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної
у приватну спільну сумісну власність . Майно, придбане внаслідок спільної праці сім'ї-,
є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було
встановлено письмовою угодою між ними (ст..
17 Закону України „Про власність" )
.

Як вбачається
із розпорядження Калуської районної державної адміністрації НОМЕР_3 року "Про
внесення змін до рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №НОМЕР_2 року" оформлено право власності на будинковолодіння на
ОСОБА_1 ( а.с. 6).

Відповідно до абз. "а" п.
4.1 Інструкції
про порядок державної реєстрації право
власності на об"єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджено наказом
Держкомбуду України від 9.06.1998 року №121, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна проводяться з видачею свідоцтва про право власності
місцевими органами державної виконавчої влади місцевого самоврядування
фізичним та юридичним особам.

Із свідоцтва про право власності на
житловий будинок вбачається, що будинок по
вул. АДРЕСА_2в с. Добровляни в цілому належить ОСОБА_1 Однак, в цьому ж
свідоцтві вказано що він належить їй на праві спільної сумісної власності, без зазначення співвласників . Дане свідоцтво видане
на підставі розпорядження Калуської районної державної адміністрації
НОМЕР_3 року.

Таким чином, суд вважає, що свідоцтво про право власності на
житловий будинок оформлене із розбіжностями , не відповідає розпорядженню Калуської районної державної
адміністрації НОМЕР_3 року , суперечить вимогам Закону, не вказані всі власники будинколодіння
, тому його слід
визнати незаконним.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі були
прописані у с. Добровляни по вул. АДРЕСА_2, а саме : ОСОБА_2. та ОСОБА_4. з ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_3 з
3.01.1989 року, ОСОБА_5. - з 1989
року , що підтверджується довідкою, виданої Добровлянською сільською
Радою ( а.с. 8).

Згідно з чинною на той час ст. 126 ЦК України ( в редакції 1963 року ) працездатний член колгоспного двору
втрачав право на частку в майні двору,
якщо  він  не
менше трьох років  не брав участі  у веденні

спільного господарства двору. Це
правило не поширювалось якщо член двору не брав участі у веденні господарства в
зв'язку з призовом на строкову військову
службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про
судову

практику у справах за позовами про захист права приватної власності "

положення ст. 17,18 Закону України "Про
власність" щодо спільної сумісної

власності
поширюється на правовідносини, які виникли після введення в

дію цього Закону
( з 15.04.1991 року). До
правовідносин, що виникли

раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо

майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991

року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього

двору.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14,ОСОБА_15суду пояснили
, що відповідачі
ніколи не проживали із позивачкою по справі, інколи приходили до неї, як до
бабці.

Свідок ОСОБА_11., дочка позивачки і які перебувають у неприязних відносинах суду пояснила, що вона допомагала будувати спірний будинок,
а її дочка до  1988 року там
проживала.

Свідок ОСОБА_16, суду пояснив, що можливо ОСОБА_2 і проживали у спірному будинку й можливо щось допомагали.

Відповідачка ОСОБА_2. суду пояснила, що у спірному будинковолодінні
проживала пів року, з 1987
року по 1988 рік, а
коли родилася дочка, то пішла проживати до
своїх батьків . У своїх запереченнях на позов
( а.с. 19) вказує на те , що до народження
дітей спочатку сама, а потім із чоловіком
ОСОБА_3 проживали у будинку по АДРЕСА_2 . Дочка ОСОБА_4
народилася у 1987 році.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що
він постійно проживав у будинку ОСОБА_11., а про прописку по АДРЕСА_2 дізнався тільки із паспорта. Відповідачі ОСОБА_4. та ОСОБА_5. також
проживали у будинку своєї бабці ОСОБА_11. разом із батьками.

Таким чином,
аналізуючи пояснення відповідачів, свідків, суд
вважає, що відповідачі у спірному будинковолодінні не проживали й не брали
жодної участі своєю працею чи коштами у веденні спільного господарства
колгоспного двору, а тому втратили частку у майні колгоспного двору.

Суд вважає, що позивачці слід поновити термін звернення до суду, по-скільки в липні-серпні 2006 року їй стало відомо про порушене її право, а
саме, коли отримала свідоцтво про право власності й нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо
будинку.

Посилання відповідачки на те, що ОСОБА_12 склав ІНФОРМАЦІЯ_2 року заповіт й вона має право на будинок не заслуговує на
увагу, по-скільки відповідно до ст. 563 ЦК України ( в редакції 1963 року ) спадщина у колгоспному дворі відкривається після смерті останнього члена колгоспного
двору.

Суд не приймає до уваги твердження відповідачів та їх представника в тій частині, що станом на 1987 рік ОСОБА_2. була неповнолітня, а відповідно й
непрацездатна, оскільки дане твердження не відповідає вимогам Закону.

Суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_17 , по-скільки вони спростовуються іншими доказами по справі , і крім цього, вона перебуває у неприязних відносинах із
позивачкою по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст..
126 ЦК України

( в редакції 1963 року) , 393 , 267 ЦК України,
Законом України „Про

власність „ , ст.   208,
210 ,   213-215 ЦПК України, суд -

РІШИВ:

ПоновитиОСОБА_1 термін звернення до суду.

Позов задоволити й визнати недійсним свідоцтво про

право
власності   на      житловий
будинок,   виданеІНФОРМАЦІЯ_1   року

виконкомом Підмихайлівської
сільської Ради Калуського району на будинковолодіння , що знаходиться в
АДРЕСА_1 ( бувша АДРЕСА_2) й визнати право
власності на житловий будинок з господарськими спорудами , що знаходиться в
АДРЕСА_1 ( бувша АДРЕСА_2) Калуського району за    ОСОБА_1
.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського
апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України .