Справа № 22ц-20/07                      Головуючий у 1 інстанції Пономарьова О.М.
Категорія-32                                                                  Доповідач Данилюк В.А.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 р. січня 10                                                                                місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого судді Завидовської О.Г.

суддів Данилюк В.А., Мудренко Л.І.

при секретарі Грицюк О.П.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим
приміщенням за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду від 16
жовтня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що згідно договору
купівлі-продажу від 15 липня 2004 року він придбав 'А частину житлового
будинку в АДРЕСА_1, який належав сільськогосподарському
виробничому кооперативу "Прилуцький".

У даному жилому приміщенні проживали відповідач по справі
ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які
добровільно у 2003 році залишили вказане житло і з того часу не проживають там,
хоч і залишаються зареєстрованими за вказаною адресою. Оскільки жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутніми наймачами, або членами їх сім'ї на протязі
шести місяців, то просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим
приміщенням.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 16 жовтня 2006 року позов
задоволено частково.

Постановлено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 і

частиною житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, знявши ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстрації за вищевказаною адресою.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на порушення
судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати
і направити справу на новий розгляд.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу
підтримали, позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнає.

Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення
суду до скасування з ухваленням нового рішення з таких підстав.

З довідок виконавчого комітету Прилуцької сільської ради /а.с. 10, 45, 46/
вбачається, що спірне жиле приміщення, яке перебувало на балансі господарства СГВК "Прилуцький", було
надане у користування сім'ї ОСОБА_2 у 1987 році. Згідно особового рахунку
НОМЕР_1 до списку членів господарства, які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1,
ввійшли голова сім'ї ОСОБА_6, його дружина
ОСОБА_2, діти ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3 ОСОБА_5

Батько ОСОБА_6помер у лютому 2005 року. Відповідач ОСОБА_2 в 2004 році була
засуджена до позбавлення волі та відбуває покарання в Чорноморській виправній
колонії № 74.

Неповнолітній діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 1987 року народження проживали з грудня 2003 року у
родичів, а неповнолітній ОСОБА_5, 1990 року народження з 2004 року - у своєї бабусі
ОСОБА_8, яка є його піклувальником.

Усі відповідачі зареєстровані у спірному жилому
приміщенні.

15 липня 2004 року згідно договору купівлі-продажу /а.с.
4/ позивач

ОСОБА_1   придбав
і    частину   житлового
будинку   за   адресою АДРЕСА_1,
власником якого на підставі рішення виконкому Ківерцівської районної
ради від 9.11.1989 року став СГВК "Прилуцький".

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив
з того, що реєстрація відповідачів у зазначеному будинку позбавляє позивача
можливості здійснювати свої права щодо володіння, користування та розпорядження
майном, а тому з метою усунення перешкод в користуванні майном відповідачів
слід зняти з реєстрації за вказаною адресою.

При цьому суд послався на Закон України "Про власність",
тоді як позивач звернувся з інших підстав із зазначеним позовом і вимог
про усунення перешкод у користуванні
будинком та зняття з реєстрації не заявляв.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Таким чином суд змінив підстави позову і вийшов за межі
позовних вимог, застосувавши до даних правовідносин
Закон України "Про власність", тоді як в даному випадку підлягає до застосування ст.71 ЖК України.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад шість
місяців у випадку поміщення дитини /дітей/ на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи
піклувальника - протягом усього
часу їх перебування у цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, /квартирі /їх частині/ залишилися
проживати інші члени сім'ї.

Якщо з будинку, квартири /їх частини/ вибула дитина
/діти/ і членів її fix/
сім'ї не залишилося, це житло може
бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини /дітей/ у дитячому
закладі або до досягнення нею /ними/
повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника.

Право користування жилим приміщенням зберігається у цьому
випадку за відсутнім протягом шести місяців з
дня закінчення вказаного строку.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_4та ОСОБА_3досягли повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1, то на момент звернення з позовом за ними зберігалося спірне жиле приміщення
і підстави для визнання їх такими, що втратили право користування ним,
відсутні.

Так само на підставі вище вказаного, за неповнолітнім
відповідачем ОСОБА_5. зберігається право на житло.

Разом з тим, як вбачається із заяви відповідача ОСОБА_2
/а.с. 30, 31/ остання визнала позов, а тому її
слід визнати такою, що втратила право на жиле приміщення по АДРЕСА_1 і в цій
частині позов задовольнити.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції при розгляді даної
справи порушив норми процесуального і матеріального права, допустив суперечності у своїх висновках, вийшов за
межі позовних вимог та змінив підстави позову, не застосував закон, який слід
було застосувати до даних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення
справи.

В зв'язку з наведеним рішення суду слід скасувати і
ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317, 319 ЦПК України, на
підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду від 16 жовтня 2006
року у даній справі скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення і
може бути оскаржене до Верховного Суду
України на протязі двох місяців після набрання ним законної сили.

Головуючий  Завидовська О.Г.

Судді  Данилюк В.А., Мудренко Л.І.

Оригіналу
відповідає:

Суддя апеляційного суду   В.
А. Данилюк