Справа
Головуючий 1 інстанції Мавроді Р.Ф. Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                   УКРАЇНИ

10 січня 2007 року                                                                                                 м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючого Новосядлої В.М., суддів Ігнатової Л.Є.,
Троценко Л.І.,

при секретарі Писаревій Ю.Г.,

за участю представників сторін,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Добропілля і представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Добропільського міськрайонного суду від 29 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Добропілля та представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2
принесли апеляційні скарги на рішення Добропільського міськрайонного суду від 29 листопада 2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Добропілля про відшкодування моральної шкоди, яким на користь позивача було
стягнуто 14 000 гривень.

В апеляційній
скарзі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань просить скасувати
рішення суду і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову з
тих підстав, що суд першої інстанції не врахував наступне:

- висновок МСЕК про встановлення
стійкої втрати працездатності не є підставою

для стягнення моральної шкоди,

-  позивачем
не було підтверджено спричинення йому моральної шкоди, її

наслідків
і не надано доказів щодо спричинення моральної шкоди.

Представник
позивача просить рішення суду змінити і збільшити розмір моральної шкоди до 35 000 гривень,
оскільки судом першої інстанції не враховано у повній мірі, що позивач отримав
травму голови і з 2001 року по
теперішній час проходить стаціонарні та амбулаторні курси лікування, а також
те, що йому вперше було встановлено втрату працездатності у розмірі 70%. В теперішній час
стан його здоров'я погіршився.

Вислухавши
суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої
інстанції  було встановлено, що позивач з
1978 року по 2001 рік працював на
підприємствах вугільної промисловості.

27 квітня 2001
року під час виконання своїх трудових обов'язків він був
травмований.

Згідно із
висновком МСЕК від 13 грудня 2001
року йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 70% у зв'язку із
травмою і він є інвалідом 2
груди. В теперішній час за висновком МСЕК йому встановлено 50% втрати працездатності
і визнано інвалідом 3 групи.

У відповідності
до підпункту "е" пункту 1
частини 1 статті 21 та частини 3 статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23
вересня 1999 року,
Фонд соціального страхування виплачує грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України
"Про охорону праці" від 14
жовтня 1992 року в
редакції від 21 листопада
2002 року
передбачає, що "відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до
абзацу 2 пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27
березня 1992 року в
редакції від 24 жовтня 2003 року і Рішення
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року
страхова виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Встановлюючи
розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу на
теперішній час встановлено 50%
втрати професійної працездатності і третя група інвалідності.

Але поза увагою
суду першої інстанції залишилось те, що первинно позивачу за висновком МСЕК
було встановлено з 13 грудня 2001 року по 14 грудня 2004 року 70% втрати
професійної працездатності і призначено другу групу інвалідності з приводу
гострої черепно-мозкової травми голови, струсу головного мозку із стійкою і
упорною цефалгією, сіндромом лікворо-сосудистої гіпертензії.

З дня травми по
теперішній час позивач відчуває постійний головний біль, зниження пам'яті,
запаморочення, невпевненість при ходьбі, оніміння рук і з цього приводу
постійно отримує лікування.

13 грудня 2001
року позивач був звільнений з роботи за ініціативою адміністрації за
пунктом 2 статті 40 КЗпП України
через неможливість виконувати трудові обов'язки за станом здоров'я, а іншої
спеціальності у нього немає.

Виходячи із
наведених обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції
щодо розміру моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам по справі.

Відповідно до
пункту 3 частини 1 статі 309 ЦПК України
підставою для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Таким чином
рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди підлягає зміні.

Апеляційний суд
вважає, що враховуючи приведені обставини, моральні страждання позивача у зв'язку
із ушкодженням здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного громадського життя, втрату позивачем роботи
і неможливості нормально утримувати сім'ю, керуючись засадами розумності і
справедливості, розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь
позивача, підлягає збільшенню до 35
000 гривень.

Доводи   апеляційної
скарги   відповідача  необгрунтовані   і
не   спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 309,
316 ЦПК України, суд

УХВАЛ ИВ:

Апеляційну    скаргу    Відділення    виконавчої
дирекції    Фонду    соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м.
Добропілля відхилити.

Апеляцій скаргу представника позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 29 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Добропілля про відшкодування
моральної шкоди змінити, стягнувши на користь
ОСОБА_1 з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля моральну шкоду
у розмірі 35 000 гривень.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржене безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.