СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

5 лютого 2007 року. Апеляційний суд Житомирської
області в складі:

головуючого - судді                         Олексієнка М.М.,

суддів:                                                Миніч Т.І.,

Худякова A.M., при секретарі
судового

засідання                                           Ільбицький Т.К.,

з участю:                                            сторін та представника позивача

розглянувши у
відкритому (закритому) судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 7 грудня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №13 про виселення з жилого приміщення,

встановив:

У червні 2006
року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення їх з квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_1
самовільно без його, як наймача, згоди у грудні 2004 року вселився до оспорюваної квартири.

Окрім того, відповідачі, з метою позбавлення його
права на користування житлом, постійно застосовують фізичне насильство,
вчиняють інші дії, направлені на неможливість спільного проживання, тому, на
переконання позивача, ОСОБА_1 підлягав виселенню, як особа, яка самовільно
вселилась, так і особа, яка систематично порушує правила співжиття. ОСОБА_3слід
виселити, як особу, яка порушує правила співжиття, робить неможливим спільне
проживання в одній квартирі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.12.2006 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення, у зв'язку з самовільним вселенням до
житла. Стягнуто з відповідача судові витрати. В іншій частині в позові
відмовлено за безпідставністю.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить

Справа №22-ц-456                                      Головуючий у 1 інстанції Кочетов Л.Г

Категорія 30                                                  Доповідач-суддя Олексієнко М.М

2 його скасувати
та відмовити в позові, посилаючись на не відповідають висновків фактичним
обставинам справи.

На переконання скаржника, він набув права користування оспорюваною квартирою
на правах члена сім'ї наймача, оскільки вселився до житла зі згоди наймачів,
проживає там з січня 2005 року, про що свідчать документи,
приймає активну участь у сплаті комунальних послуг. Апелянт
акцентує увагу й на те, що в квартирі
відкрито два окремі особові рахунки. За одним із них наймачем виступає
ОСОБА_3, він проживає, якраз, у її кімнаті.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів викладених в ній. При цьому зазначив, що суд невірно стягнув з нього і
витрати на правову допомогу. Позивач
зі своїм представником просять залишити в силі рішення суду, оскільки,
на їх переконання, апеляційна скарга безпідставна. ОСОБА_3 погоджується з
вимогами апелянта.

З'ясувавши обставини справи в межах апеляційної скарги, суд приходить до висновку
про безпідставність вимог, викладених в ній.

Задовільняючи
позов частково, суд обґрунтовано, з посиланням на ч.І ст.65, ч.З ст.116 ЖК
України, виходив з того, що ОСОБА_1. самовільно вселився до квартири АДРЕСА_1, тому підлягає
виселенню без надання іншого житла.

Самовільність вселення доводиться матеріалами справи. Зокрема, згідно
рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради за НОМЕР_1 від
12.05.2005 року (а.с.64) ОСОБА_1 відмовлено в реєстрації на житлову площу 39.84 м2 за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю згоди наймача, в той час, коли відповідач
заявляє, що вселився у січні 2005
року.

В апеляційній
скарзі скаржник запевняє, що його вселення до квартири було законним з дозволу
ОСОБА_2, як наймача житла. Проте, з такими доводами вірно не погодився суд
першої інстанції, оскільки, як зазначав позивач, і це стверджується рішенням
Корольовського районного суду від 13.06.2006
року (а.с. 17) він
дозволу на вселення не давав, не визнавав його членом своєї сім'ї.

Не переконливі є
доводи ОСОБА_1 і в тому, що в теперішній час відкрито два особові рахунки на
оспорювану квартиру, тому він законно проживає
в тій кімнаті, наймачем якої є мама і яка йому дозволила.. В такому випадку
скаржник має право, згідно ст.65 ЖК України, звернутись з відповідною вимогою.
На час розгляду справи підстав вважати вселення законним немає.

Таким чином,
правова оцінка, яку дав суд обставинам справи, не суперечить вимогам
матеріального та процесуального "права, доводи апеляційної скарги щодо їх неправильного застосування є
необгрунтованим.

Непереконливі доводи ОСОБА_1 і в частині, що стосується
незаконності стягнення витрат на правову допомогу. Судом на користь
позивача стягнуто 500 грн, що є
обґрунтованим. Виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України №590 від 27.04.2006 року "Про
граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсації
за рахунок держави", компенсація не повинна перевищувати 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий
день. Представник позивача готував позовну заяву, приймав участь на
попередньому судовому засіданні, тричі в судовому засіданні. Сплата коштів
підтверджується квитанціями.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
313, 315, 317, 324 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду від 07 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення, відхилити за безпідставністю, рішення суду
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з
дня набрання нею законної сили.