У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2007 року                                                  м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до державного
підприємства житлово-експлуатаційна дільниця (далі - ДП ЖЕД) “Будівельник”
корпорації “Украгропромбуд”, виконавчого комітету Миколаївської міської ради
про зобов'язання надати квартиру,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2002 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
пред'явили в суді позов до ДП ЖЕД “Будівельник” корпорації “Украгропромбуд”,
3-тя особа виконком Миколаївської міської ради, про надання жилого приміщення.

Зазначили, що вони від дня свого
народження постійно проживають і зареєстровані в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1
разом з неповнолітнім ОСОБА_3, 1990 року народження.

Будинок перебуває на балансі у
відповідача.

Згідно з рішеннями міськвиконкому
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зазначений будинок визнано непридатним для проживання та
таким, що підлягає знесенню. Зобов'язано організації і підприємства м.
Миколаєва взяти мешканців будинку на квартирний облік.

Ураховуючи, що будинок непридатний для
проживання, вони змушені були в 2001 році залишити його й тимчасово проживати у
родичів.

Проте до цього часу на порушення норм
житлового законодавства вони не забезпечені житлом.

На підставі ст. ст. 111, 113 ЖК України
просили задовольнити позов - зобов'язати відповідача надати їхній сім'ї
двокімнатну квартиру.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

До участі в справі в якості
співвідповідача притягнуто виконком Миколаївської міської ради.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2
жовтня 2003 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської
області від 22 січня 2004 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, і постановити нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні вимог, суд виходив із того, що позивачі були
постановлені на квартирний облік лише 20 листопада 2002 року та перебувають у
загальній черзі під НОМЕР_3 і в черзі першочерговиків під НОМЕР_4, тому підстав
для надання їм квартири поза чергою немає.

Крім того, ними пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

З такими висновками суду погодився й суд апеляційної інстанції.

Проте зазначені висновки суду не узгоджуються з вимогами матеріального та
процесуального закону.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням
Миколаївського міськвиконкому НОМЕР_1 будинок, в якому проживали позивачі,
визнано непридатним для проживання і таким, що підлягає знесенню.

Відповідно до ст.ст. 110, 111 ЖК України громадяни виселяються з жилих
будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого
благоустроєного жилого приміщення, якщо будинок, у якому знаходиться жиле
приміщення, підлягає знесенню.

При цьому, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з
непридатністю для проживання підлягає знесенню, інше благоустроєне жиле
приміщення надається виселюваним державною, кооперативною або іншою громадською
організацією, якій належить будинок, що підлягає знесенню, а в разі відсутності
цієї організації чи неможливості надання нею жилого приміщення - виконавчим
комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Отже, законодавець не пов'язує обов'язок надання квартири з постановкою на квартирний облік.

Безпідставними є і посилання суду на пропущення позивачами строку позовної
давності, оскільки встановлені судом факти свідчать про те, що відповідачі весь
час визнавали за собою обов'язок надання
позивачам  житла у зв'язку зі знесенням будинку.

Підтвердженням цього є та обставина, що позивачам пропонувалося інше житло,
на чому наголошував у судовому засіданні представник ДП ЖЕД “Будівельник” (а.с.
67), та сам факт взяття позивачів на квартирний облік із цих підстав.

За таких обставин постановлені в справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 жовтня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 січня 2004 року
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       М.В.
Патрюк

Судді:                                                                 А.В.
Костенко

Н.П.
Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка