У Х В А Л А

Іменем  України

25 квітня 2007 року                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,

Балюка М.І.,

Данчука В.Г., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Києві (далі - Фонд), третя
особа - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Стіомі-Холдінг”,
про відшкодування шкоди, заподіяної нещасним випадком на виробництві, за
касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду в м. Києві на
рішення   Чемеровецького   районного
суду    Хмельницької    області
від 10 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької  області
від 26 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що з 23 березня 2005 року її чоловік,  ОСОБА_2, працював    ІНФОРМАЦІЯ_2   у
ТОВ    “Стіомі-Холдінг”.
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер у результаті нещасного випадку на виробництві.

Посилаючись на те, що на утриманні
ОСОБА_2 знаходився його неповнолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, просила,
уточнивши позовні вимоги, стягнути з Фонду одноразову допомогу на сім'ю в
розмірі 25 029 грн., одноразову
допомогу  на  сина - 5 005 грн. 80 коп.; щомісячні страхові
виплати на утримання за минулий період - 2 799 грн. 41 коп. та щомісячно по 250
грн. 93 коп., а також 1 513 грн. - витрати на поховання і 600 грн. - витрати на
правову допомогу.

Рішенням Чемеровецького районного суду
від 10 жовтня 2006 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 26 грудня 2006 року, позов задоволено.

У
касаційній  скарзі  Управління
виконавчої    дирекції   Фонду
в  м. Києві просить судові рішення
скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального та
процесуального закону.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 23 березня 2005 року працював ІНФОРМАЦІЯ_2у ТОВ
“Стіомі-Холдінг”.

22 вересня 2005 року під час виконання ОСОБА_2 трудових обов'язків настало
раптове погіршення його стану здоров'я, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

21 жовтня 2005 року було складено акт про нещасний випадок на виробництві
за формою Н-1.

Причиною нещасного випадку зазначено порушення працівниками ТОВ
“Стіомі-Холдінг” нормативних актів, які регулюють періодичність медичних
оглядів працівників і допуск ОСОБА_2 до роботи
без проходження попереднього та періодичних медичних оглядів, що
призвело до гострої серцево-легеневої недостатності й смерті потерпілого (а.с.
6-10).

На утриманні ОСОБА_2  перебував  його
син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Постановою Фонду від 3 березня 2006 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні
страхових виплат на підставі ч. 2 ст. 37 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі -
Закон № 1105-XIV від 23 вересня 1999 року) у зв'язку з відсутністю медичного висновку щодо
причинного зв'язку погіршення стану здоров'я потерпілого з виконанням ним
трудових обов'язків (а.с. 21).

Задовольняючи позов ОСОБА_1про стягнення страхових виплат на підставі п.п.
1, 2 ч. 1 ст. 21, п. 1 ч. 2 ст. 33, ч.ч. 7, 8, 10, 12 ст. 34 Закону № 1105- XIV від 23
вересня 1999 року, суди виходили з неправомірності відмови Фонду у виплаті
страхових виплат та з доведеності факту пов'язаності нещасного випадку з
виробництвом.

Проте з такими висновками не можна погодитися з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 37 Фонд може відмовити у виплатах і наданні соціальних
послуг, якщо нещасний випадок у відповідності із законодавством не визнаний
пов'язаним  з виробництвом.

Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону № “1105- XIV від 23
вересня 1999 року підставою для оплати страхових виплат є акт розслідування
нещасного випадку на виробництві за встановленою формою.

Згідно зі ст. ст. 13, 14 цього Закону страховим випадком, з настанням якого
виникає обов'язок Фонду по сплаті страхових виплат, є, зокрема, нещасний
випадок на виробництві, тобто обмежена в часі подія або раптовий вплив на
працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у
процесі, і виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду
або настала смерть.

Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 17 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2004 року № 1112, (далі -
Порядок) нещасний випадок, що стався внаслідок раптового погіршення стану
здоров'я працівника під час виконання ним трудових обов'язків (крім випадків,
зазначених у п. 15, і відсутності умов, зазначених у п. 18 цих Правил)
визнається пов'язаним з виробництвом за умови, що погіршення стану здоров'я
працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих
факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив
медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася,
протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його
здоров'я.

Медичний висновок щодо зв'язку погіршення стану здоров'я працівника з
впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо
протипоказання за станом здоров'я працівника виконувати зазначену роботу
видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування  потерпілого на запит роботодавця та або
голови комісії.

Саме відсутність зазначеного медичного висновку при складанні акта про
нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 був причиною відмови Фонду у
виплаті страхових виплат позивачці (а.с. 21, 57).

Ураховуючи, що на підставі Закону № 1105- XIV у вигляді страхових виплат
відшкодовується шкода особам, застрахованим відповідно до цього Закону у разі
нещасного випадку на виробництві, пов'язаного з виконанням ними трудових
обов'язків, чи членам їх сімей у разі смерті застрахованої особи, то з'ясування
питання про наявність причинного зв'язку між смертю ОСОБА_2 і виконання ним
трудових обов'язків мало суттєве значення для правильного вирішення спору.

Між тим, у матеріалах справи відсутній
медичний висновок щодо зв'язку погіршення стану здоров'я потерпілого
внаслідок впливу на нього шкідливих виробничих факторів - підвищення рівня
вібрації і підвищеного рівня шуму - або щодо протипоказань за його станом
здоров'я - гіпертонічна хвороба II ступеня - виконувати зазначену роботу.

Надана на запит роботодавця
довідка  Центральної  районної лікарні НОМЕР_1 не містить
зазначених висновків (а.с. 51).

За таких обставин висновок суду про пов'язаність нещасного випадку з
виробництвом зроблено без дотримання норм ст. ст. 13, 14 Закону № 1105- XIV від 23
вересня 1999 року та п. 17 Порядку, у зв'язку з чим рішення суду не можна
визнати законним і обґрунтованим.

Крім того, постановляючи рішення про стягнення страхових виплат, суд
усупереч вимогам ст. 215 ЦПК України не навів розрахунків, з яких виходив при
визначенні їх розмірів, не навів мотивів, з яких відхилив доводи  відповідача та надані ним докази.

Усупереч вимогам п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
державне мито” суд поклав на Фонд обов'язок по сплаті державного мита, від
сплати якого зазначений орган звільнений.

Зазначені порушення норм матеріального і процесуального права не були
усунені судом апеляційної інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального та матеріального права призвело до
постановлення  судами незаконних судових
рішень, ці рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду
від 10 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26
грудня 2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 Л.І.
Григор'єва

М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.Г.
Данчук