У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                     Барсукової В.М.,

Балюка
М.І.,                       Данчука В.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
Українсько-німецько-датського спільного підприємства “Український мобільний
зв'язок” в особі Вінницької філії до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за
касаційною скаргою Українсько-німецько-датського спільного підприємства
“Український мобільний зв'язок” в особі Вінницької філії на рішення Теплицького
районного суду Вінницької області від 20 квітня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2004 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2004 року Українсько-німецько-датське спільне
підприємство “Український мобільний зв'язок” в особі Вінницької філії
звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, мотивуючи тим, що
відповідно до умов укладеного 19 липня 2002 року договору НОМЕР_1 про надання
послуг стільникового радіотелефонного зв'язку та додатковою угодою від 19 липня
2002 року відповідачу надавалися послуги зв'язку, однак він ухиляється від
виконання умов договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 571 грн.
73 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області
від 20 квітня             2004 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 червня
2004 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Українсько-німецько-датського спільного підприємства “Український мобільний
зв'язок” в особі Вінницької філії 121 грн. 60 коп., а в решті позову
відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,
Українсько-німецько-датське спільне підприємство “Український мобільний
зв'язок” в особі Вінницької філії подало до Верховного Суду України касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржувані
судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов
задовольнити.

Касаційна скарга Українсько-німецько-датського спільного
підприємства “Український мобільний зв'язок” в особі Вінницької філії підлягає
відхиленню з таких підстав.

Залишаючи рішення Теплицького районного суду Вінницької
області                       від 20
квітня 2004 року без зміни, апеляційний суд виходив із безпідставності вимог
позивача про стягнення з відповідача 445 грн. 21 коп. штрафу за період з             23 липня 2003 року до 24 листопада
2003 року, на що вказує рахунок
НОМЕР_2 від 1 липня 2003 року про сплату заборгованості за послуги зв'язку
з рекомендованим авансом у розмірі 175 грн. 58 коп., а також претензія позивача
від 11 вересня 2003 року, згідно з якою штраф у розмірі 445 грн. 21 коп.
нараховано за період до 23 липня 2003 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання, а тому вимоги п. 1.4 додаткової угоди є нечинними на
підставі ч. 1             ст. 215 та ч. 1
ст. 203 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, і це підтверджується
відповідними доказам справи, 19 липня 2002 року між сторонами укладено
договір      НОМЕР_1 про надання послуг
стільникового радіотелефонного зв'язку.

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 договору розрахунки за
надані послуги та щомісячна абонентська плата підлягають оплаті в строк до
п'ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

Розрахунковий період становить календарний місяць.

Згідно з п. 2.1.2 договору позивач має право закрити
зв'язок і припинити надання послуг радіостильникового зв'язку у разі несплати
рахунків та у випадку повного використання абонентом суми внесеного авансу.

З 20 березня 2003 року до 22 липня 2003 року на 125 днів
відповідачу було тимчасово обмежено надання послуг зв'язку. Борг за послуги
зв'язку виник за період з 16 березня до 16 липня 2003 року та складає 121 грн.
60 коп.

З огляду на викладене апеляційний суд обґрунтовано
погодився з рішенням суду першої інстанції та залишив його без зміни.

Установлено, і це вбачається з матеріалів справи, що
судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не
спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм
матеріального або процесуального права, а отже, відсутні підстави для
скасування постановлених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Українсько-німецько-датського спільного
підприємства “Український мобільний зв'язок” в особі Вінницької філії
відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від
20 квітня             2004 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2004 року  залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукової

В.Г. Данчук