СУД   ОДЕСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1 лютого 2007 року                                                                                           м.
Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого   -
Вадовської Л.М.,

суддів                                                           -
ВащенкоЛ.Г.,  Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі -
БоднарМ.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення за апеляційної скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей на рішення Біляївського районного
суду Одеської області від 25 жовтня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1., звернувшись
30 травня 2005 року до суду з вищеназваним позовом , вказала, що має на праві
власності квартиру АДРЕСА_1. З 2001 року в квартирі проживає онука ОСОБА_3 з чоловіком
ОСОБА_2 та дітьми. В літку 2004 року між нею та сім'єю ОСОБА_3 виник конфлікт
із-за грошового боргу, в результаті чого у неї забрали ключі від квартири і
позбавили права користуватися такою. Посилаючись на порушення прав власника ,
позивач просила зобов'язати відповідачів не перешкоджати їй в користуванні
власністю. Зазначаючи, що проживання з відповідачами в одній квартирі є
неможливим, позивач просила виселити відповідачів разом з членами їх сім'ї з
квартири без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачі ОСОБА_2., ОСОБА_3 позов не
визнали.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від
25 жовтня 2006 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Справа № 22
ц-57-2007                                                                                Категорія 30

Головуючий у першій інстанції Андреев Е.О. Доповідач Вадовська Л.М.

2.

Неправильність
рішення апелянти мотивували порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши
пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено,
що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу , посвідченого між
ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 державним нотаріусом Біляївської
державної нотаріальної контори, належить на праві приватної власності позивачу
ОСОБА_1. (а.с.12). Відповідачі ОСОБА_2.,
ОСОБА_3 вселилися у вказану квартиру у 1997 році, зареєструвалися
по такій у 2001 році та проживають разом з малолітніми дітьми до даного часу
(а.с.5-7). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 квітня
2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21
вересня 2006 року, ОСОБА_3. відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1. про
визнання угоди дійсною, визнання права власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1(а.с.108,119-120).

Позивач ОСОБА_1. , звернувшись
30 травня 2005 року до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 просила зобов'язати відповідачів не перешкоджати в користуванні
належною їй на праві власності квартирою та виселити відповідачів за
неможливістю сумісного проживання з квартири. В якості правових підстав для
задоволення позовних вимог позивач послалася на ст.49 Закону України «Про
власність», ст.ст. 157, 116, 168 ЖК України (а.с.2-3).

Протягом розгляду справи позивач позовних вимог та правових підстав таких
не

змінювала.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність обставин
неможливості проживання сторін в одній квартирі, необхідність з цих підстав
виселення відповідачів разом з малолітніми дітьми з квартири без надання іншого
жилого приміщення. При цьому суд не з'ясував, чи є відповідачі членами сім'ї
позивача, не звернув уваги на те, що сторони в спірній квартирі разом ніколи не
проживали, що виселити з таких підстав можливо членів сім'ї позивача або осіб,
які проживають разом з ним, за умови безрезультатності вжиття заходів запобігання
і громадського впливу. Одночасно з виселенням , суд зобов'язав відповідачів не
перешкоджати позивачу в користуванні належною на праві власності квартирою, при
цьому не з'ясував та не вказав, в чому саме полягає таке не перешкоджання .

Ухвалюючи
рішення, суд послався як на ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321, 383, 386
ЦК України в
редакції 2003 року, ст.48 Закону України «Про власність», що передбачають
загальні положення про право власності, права власника квартири та засади
захисту права власності, так і на ст.47 Конституції України, ст.ст. 150, 157,
116 ЖК України, що регулюють загальні положення про право на житло, гарантії
позбавлення такого, правовідносини по користуванню квартирою, належною
громадянинові на праві власності , виселення членів сім'ї власника квартири та
підстави для виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення.

Таким
чином, суд в рішенні послався на норми матеріального права , що є
взаємовиключними.

Суд не з'ясував
належним чином характер взаємовідносин, що виникли між сторонами, не уточнив у
позивача , чи зводяться її вимоги до усунення перешкод в користуванні належною
їй на праві власності квартирою і в чому такі полягають, чи у виселенні
відповідачів та членів їх сім'ї з жилого приміщення без надання іншого жилого
приміщення за неможливістю співжиття.

3.

З огляду на викладене рішення суду
першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим. Не уточнення позову, правових підстав заявлених вимог,
призвело до взаємовиключності таких та
фактичного їх не розгляду , що згідно п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції
і передачі справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи слід
встановити, що є правовою підставою заявлено позову і в
залежності від встановленого вирішити спір.

Керуючись ст.303, п.5 ч.1 ст.307,
п.5 ч.1 ст.311, ст. 313, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317,319 ЦПК
України , колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та
інтересах малолітніх дітей задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 25 жовтня 2006 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні
квартирою, виселення - скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.