Справа №22-ц-100
2007 p.                                           Головуючий у 1 інстанції - Семенюк
Суддя-доповідач - Батюк А.В.
УХВАЛА

іменем
України

24 січня 2007 року                                                                                        м. Суми

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Шевченка В.А.,

суддів              - Батюка А.В., Лузан Л.В.,

з участю
секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

та осіб, які
беруть участь у справі - позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,
представника ВАТ "Конотопський арматурний завод" - Мирон О.М.,

розглянула у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2006 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Конотопський
арматурний завод", треті особи: управління Пенсійного фонду України в м.
Конотопі, управління праці та соціального захисту населення, про встановлення
факту роботи у важких і шкідливих умовах праці,

встановила:

В апеляційній
скарзі управління ПФУ в м. Конотопі, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому
вказувало, що робота позивача на посаді машиніста двигунів внутрішнього
згорання підтверджується відповідними заявами, наказами, записами у трудовій
книжці.

Рішенням
Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт
роботи ОСОБА_1 в якості машиніста компресорних установок, зайнятого під час
роботи з шкідливими речовинами не нижче 3 класу небезпеки ВАТ
"Конотопський арматурний завод" у період з 1 січня 1974 року по 31
грудня 1990 року та з 1 січня 1993 року по 13 травня 1996 року.

У задоволенні
позовних вимог щодо роботи в якості машиніста компресорних установок, зайнятого
під час роботи з шкідливими речовинами не нижче 3 класу небезпеки ВАТ
"Конотопський арматурний завод" у період з 1 січня 1991 року по 31
грудня 1992 року відмовлено.

2

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, з 10 жовтня 1973 року
по 13 травня 1996 року ОСОБА_1 працював у ВАТ "Конотопський арматурний
завод" на різних посадах, а саме:

з 10 жовтня 1973 року - вантажником
(наказ НОМЕР_1);

з 1 вересня 1974 року - машиністом компресорних установок
по 3 розряду (наказ НОМЕР_2);

з 1 квітня 1985
року - машиністом двигунів внутрішнього згорання (наказ НОМЕР_3).

Наказом НОМЕР_4 відповідно до протоколу НОМЕР_5 засідання
комісії про невідповідність запису в трудовій книжці ОСОБА_1 атестації робочого
місця внесено зміни в трудову книжку позивача, а саме:

· у записі
НОМЕР_6, запис в графі 3 викласти в слідуючій редакції: "Переведений у
тому ж цеху машиністом компресорних установок при роботі з шкідливими
речовинами не нижче 3 класу небезпеки по 4 розряду";

· у записі
за НОМЕР_7 запис в графі 3 викласти в слідуючій редакції: "Переведений у
тому ж цеху машиністом компресорних установок при роботі з шкідливими
речовинами не нижче

3 класу небезпеки по
5 розряду";

-              у записі НОМЕР_8 запис у графі 3
викласти в слідуючій

редакції:
"У зв'язку з реорганізацією цеху №3, переведений у цех №2 машиністом

компресорних
установок при роботі з шкідливими речовинами не нижче 3 класу небезпеки по 5
розряду".

Наказом НОМЕР_10 у зв'язку з неповним внесенням змін до
трудової книжки ОСОБА_1 внесено зміни у наказ НОМЕР_9 "Про звільнення з
роботи ОСОБА_1" назву професії "машиніст двигунів внутрішнього
згорання", замінено на "машиніст компресорних установок при роботі з
шкідливими речовинами не нижче 3 класу небезпеки".

Відповідно до п. 2.5 Інструкції "Про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях" №201 від 31
березня 1987 року затвердженої постановю Держкомпраці у випадку виявлення
неправильного або неточного запису відомостей у роботі, переведенні на іншу
постійну роботу, про нагороди та заохочення та інше, виправлення здійснюються
адмінстрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис.

Виходячи з вище викладеного, суд першої інстанції дійшов
до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 працював на ВАТ
"Конотопський арматурний завод" на посаді машиніста компресорних
установок.

Не можна погодитися з доводами апелянта про порушення
судом п. 20 "Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії
у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній",
оскільки у позивача є трудова книжка, у якій зроблено виправлення про роботу у
відповідності до чинного законодавства.

Посилання
апелянта на висновок головного експерта з умов праці Сумської обласної
державної адміністрації також не спростовують висновків суду, оскільки судом
було встановлено факт роботи позивача на посаді машиніста компресорних
установок, а не тотожність вказаної посади з посадою машиніста двигунів
внутрішнього згорання.

3

Всупереч ст. 60 ЦПК України апелянт не довів тих
обставини, на які він посилався, як на підставу своїх заперечень.

Виходячи з викладеного вище, при розгляді даної справи місцевий суд
належним чином з'ясував та перевірив доводи кожної сторони, обґрунтував
висновки викладені в рішенні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду узгоджується з доказами наявними у
справі і відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни
або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі
відхилити, а рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2006 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців.