АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
2007                               Головуючий
34/36                                             Доповідач  -
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2007 року             Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   - Глущенко Н.Г.

суддів
- Григорченка
Е.І., Прозорової М.Л.

при секретарі  - Білоконь Н.В.

з участю адвоката -
ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міського суду
Дніпропетровської області від   10 грудня 2003 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської
області від 10.12.2003 року та
постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Зазначеним рішенням суду в позовних вимогах ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на її утримання з ОСОБА_3 - відмовлено /
а. с. 68 /,

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на
те, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального права. Висновки суду, як вважає позивачка не відповідають
обставинам справи / а. с. 69-70 /.

Судом встановлено, що сторони знаходилися в
зареєстрованому шлюбі з 27.01.1999
року / а. с. З /, який розірвано 21.11.2002 року / а. с. 47 /. Подружжя однією
сім'єю не проживає з травня 2002
року. Ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3,
згідно довідки МСЕК від 03.07.1997
року, позивачці ОСОБА_2 було встановлено 2 групу інвалідності та визнано її непрацездатною / а. с. 6/.

Згідно листа Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції від 23.04.2003
року НОМЕР_1 позивачка
ОСОБА_2 стоїть на обліку Нікопольській ОДПІ, як платник податків з 31.01.1995 року і вид її
діяльності роздрібна торгівля побутовими товарами та їх ремонт / а. с. 39 /.

Крім того, на момент звернення до суду з позовом та
ухвалення судом першої інстанції рішення по справі позивачка була пенсіонеркою,
розмір її пенсії складав 150
грн. /а. с. 217 /, і вона
працювала / а. с. 224 /.

Відповідач ОСОБА_3,
на момент звернення позивачки ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення
аліментів на її утримання -
19.07.2002 року,
ще знаходився у шлюбі з останньою.

ОСОБА_3,
як вбачається з довідки Нікопольського управління ПФУ від 17.07.2002 року / а. с. 5 /, є пенсіонером і
його пенсія в 2002 році
складала в січні-березні 2002
року - 172 грн., а
у квітні - липні 2002 року - 189,20 грн., а у
вересні - грудні 2003 року - 242,80 грн. / а. с. 218 /. Крім того,
згідно довідки ВАТ "НЗФ" від 12.07.2002
року НОМЕР_2 /а. с. 4 /, відповідач
працював на ВАТ "НЗФ" і його середньомісячна заробітна плата складала
569,42 грн.,
але 30.06.2004 року
позивач вже звільнився з роботи на пенсію /
а. с. 212 /.

Крім того, відповідач є хворою людиною, яка стоїть на диспансерному
обліку в лікувальному закладі, оскільки страждає на: гіпертонію, дискуляторну
енцефалопатію, хронічний пієлонифрит, хронічну недостатність кровообігу,
діабет, вузловий зоб і таке інше, у зв'язку з чим потребує постійного лікування
( навіть з оперативним
втручанням) та відповідного харчування. /
а. с. 53-57,221 /.

За таких обставин, виходячи з вимог ст.32 КпШС України,
суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, не може надавати
позивачці матеріальну допомогу, а тому відмовив ОСОБА_2 у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія судців приходить
до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що підтверджується
матеріалами справи, відповідач, який є пенсіонером і хворою людиною (за своїм
станом здоров'я знаходиться на диспансерному обліку, що потребує додаткових
витрат на лікування та належне харчування), з урахуванням його пенсії та
заробітної плати ( на
момент звернення позивачки з позовом до суду та на момент ухвалення рішення по
справі судом першої інстанції), -
не спроможний надати позивачці матеріальну допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідач не може надавати позивачу матеріальну допомогу,
оскільки ст.32 КпШС України вказує на те, що право на утримання (аліменти) має
той із подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, але
за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями
свідків, і самих сторін.

Приведені позивачкою доводи в апеляційній скарзі доводи
не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів
та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212
ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному
та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які
могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані,
а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської
області від 10 грудня 2003 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з цього часу.