У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

16 травня 2007  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до
Колективного підприємства “Спорттовари” про стягнення заборгованості по
заробітній платі, вихідної допомоги та вартості внеску, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 жовтня
2004 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Колективного
підприємства “Спорттовари” (далі - КП
“Спорттовари”) про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної
допомоги та вартості його внеску до статутного фонду відповідача.

Зазначав, що з 1997 р. він був членом КП “Спорттовари” та працював
ІНФОРМАЦІЯ_1 цього підприємства. Його внесок до статутного фонду підприємства
становить 48,8 %.

Наказами НОМЕР_1 від 13.02.2001 р. та НОМЕР_2від 21.05.2001 р. його
звільнено з займаної посади.

Посилаючись на те, що при звільненні відповідачем не було проведено з ним
повного розрахунку, а також не було виплачено вартість його внеску, ОСОБА_1
просив суд стягнути з КП “Спорттовари” на його користь суму заборгованості по
заробітній платі та вихідну допомогу, а також 176107 грн. 50 коп. вартості його
частки в майні колективного підприємства.

Рішенням Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від            7.10.2003 р. позов задоволено
частково: стягнуто з КП “Спорттовари” на користь                  ОСОБА_1. 359 грн. 66 коп.
остаточного розрахунку при звільненні, а також вартість його частки  в майні колективного підприємства з
розрахунку 48,8 % в розмірі 176107 грн. 50 коп.

Ухвалою місцевого суду від 30.07.2004 р. до участі в справі як позивачів
замість   померлого  ОСОБА_1.
залучено  його   спадкоємців
ОСОБА_3, ОСОБА_2, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13.10.2004 р.
рішення місцевого суду змінено: зменшено розмір внеску ОСОБА_1., що підлягає
виплаті його правонаступникам, до 12924 грн. 65 коп., а в решті рішення суду
залишено без змін.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2посилається на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали
суду апеляційної інстанції в частині зменшення вартості частки позивача в майні
колективного підприємства та залишення в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов щодо вимог про стягнення вартості внеску позивача в
майні колективного підприємства, місцевий суд виходив з того, що частка
позивача у статутному фонді відповідача становить 48,8 %, а вартість усього
майна підприємства, включаючи активи та пасиви, складає 360876 грн.

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що
позивачем не надано належних доказів у підтвердження внесення ним як внеску до
майна  відповідача 1818 грн. 50
коп.,  через  що розмір внеску позивача становить 45,1 %, а
не 48,8 %. Визначаючи розмір внеску ОСОБА_1. в сумі 12924 грн. 65 коп.,
апеляційний суд врахував, що такий розмір внеску позивача було визнано
представниками колективного підприємства в судовому засіданні апеляційного
суду.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України “Про підприємства в Україні”, чинного на
час виникнення спірних правовідносин, майно  підприємства
становлять основні фонди та оборотні кошти, а  також
інші  цінності,  вартість яких
відображається  в самостійному
балансі підприємства.

Право колективної власності та його здійснення
врегульовані Законом України “Про власність”.

Відповідно до змісту ст.ст. 20, 21, 23 цього Закону колективні підприємства
є суб'єктами права колективної власності, яке виникає, між іншим, на підставі
викупу колективами трудящих державного майна. У власності колективного
підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також інше майно,
придбане на підставах, не заборонених законом, разом з цим у майні колективного
підприємства визначаються вклади його працівників.

Розмір вкладу працівника визначається залежно від його трудової участі, а
також участі у збільшенні майна колективного підприємства після  його створення. На вклад працівника
колективного підприємства нараховуються і виплачуються проценти в розмірі, що
визначається трудовим колективом виходячи з результатів господарської
діяльності підприємства. Працівникові, який припинив трудові відносини з
підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість
вкладу.

Оскільки згідно зі ст. 30 Закону “Про власність” право колективної
власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори,
конфедерації, з'їзди тощо), які можуть покладати окремі функції по управлінню
колективним майном на створені  ними
органи, встановлення засад визначення розміру вкладу працівника колективного
підприємства у майні підприємства належить до компетенції зазначених органів.

Відповідно до п. 5.2 статуту КП “Спорттовари” його вищим органом управління
є загальні збори працівників підприємства.

Пунктом 5.4 цього статуту визначено, що до компетенції загальних зборів
відноситься, зокрема, вирішення питань щодо визначення розміру внесків членів
трудового колективу в майні підприємства та порядок виплати частини чистого
прибутку по внескам.

Таким чином, відповідно до законодавства та статуту КП “Спорттовари”,  ОСОБА_1, який припинив трудові відносини з
відповідачем, мав право на одержання вартості свого внеску, визначеного
загальними зборами колективного підприємства, а не на частку в майні
підприємства, з чого виходив місцевий суд.

За таких обставин рішення місцевого суду не можна визнати законним і
обґрунтованим.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду в частині визначення
розміру внеску позивача у майні відповідача, право на який перейшло до
правонаступників позивача,  в  порушення ст.ст. 202, 202-1 ЦПК України 1963
р., що діяв на час вирішення справи, належним чином не обґрунтував свого
висновку щодо визначення розміру внеску позивача у майні відповідача та не
встановив, яку вартість внеску позивача в майні відповідача було визначено
рішенням загальних зборів колективного підприємства станом на 21.05.2001 р.,
тобто на час звільнення позивача з роботи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного
суду в частині вимог про стягнення внеску підлягають скасуванню з направленням
справи в  цій  частині
на  новий  розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України.

Судові рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1.                 суми остаточного розрахунку
при звільненні ухвалені з дотриманням вимог матеріального і процесуального
права і в цій частині не оскаржуються.

Керуючись ст.ст. 336, 338  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 7 жовтня
2003 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 жовтня
2004 року в частині вимог про стягнення внеску скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк