У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31 травня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,   Лихути Л.М.,   Охрімчук Л.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5про повернення боргу та визнання
договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду Вінницької області від
23 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про повернення боргу та визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15.11.2006 р.
позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно на користь
позивачів 18685 грн. боргу, 382 грн. 39 коп. судового збору та 450 грн. витрат
на юридичну допомогу, а також визнано недійсним договір дарування, укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 31.01.2003 р.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23.01.2007 р. рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким  позов задоволено частково: стягнуто  з
ОСОБА_4 на користь позивачів 18655 грн. боргу, 382 грн. 39 коп. судового
збору та 450 грн. витрат на юридичну допомогу, а в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідачі вказують на те, що рішення
апеляційного суду, на їх думку, є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення
апеляційного суду відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, апеляційний
суд виходив з того, що договір позики фактично був укладений між позивачами і
ОСОБА_4, а правові підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, а також відсутні
передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук