Справа
1-й інстанції - Потьомкін О.П.
Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2007 року
січня 31      дня    колегія судців   судової
палати у цивільних   справах
Апеляційного суду Дніпропетровскої області

в складі головуючого - Неклеси В.І.

суддів -
Братіщевої Л.А.,
Митрофанової Л.В. при
секретарі - Кобзєвій
К.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу по апеляційних скаргах Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі та ОСОБА_1 на рішення
Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2006
р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому
Розі про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення
моральної шкоди з відповідача в сумі 278121грн. 60коп. Позивач уточнив свої
позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача - 27000грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від
11 вересня 2006 року його позов до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі (надалі - Відділення фонду) про стягнення
моральної шкоди задоволено частково.

З відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі на користь позивача стягнуто 10000грн.

В апеляційній скарзі відповідач - Відділення
фонду, ставить питання про скасування рішення суду, оскільки судом при
постановлені оскаржуваного рішення порушені норми матеріального і
процесуального права. А саме: при вирішенні даного спору суд необгрунтовано
послався на ст. 34 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних захворювань, що призвели до втрати
працездатності", оскільки дана норма Закону регулює порядок відшкодування
моральної шкоди, особам, яким моральна шкода спричинена умовами виробництва,
які не привели до втрати професійної працездатності; суд відмовив в задоволенні
клопотання відповідача про проведення у справі медико-соціальної експертизи; крім
того, судом порушені вимоги п. п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р.
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди».

Крім того, судом не взято до уваги положення ст. 77 ЗУ «Про
державний бюджет на 2006
рік», що на підставі ст. 77
Закону України « Про
державний бюджет на 2006
рік» з 01.01.2006 року
призупинена дія абзацу четвертого, статті 1(в частині відшкодування моральної
шкоди), підпункту «є» пункту 2
частини 1 ст. 21, частини З ст. 28, частини 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати
працездатності».

В апеляційній скарзі позивач - ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду, оскільки судом при постановлені
оскаржуваного рішення порушені норми матеріального і процесуального права. А
саме: при розгляді справи суд прийняв до уваги висновок МСЕК від 23.12.2003р.,
згідно якої позивачу було встановлено 30% втрати професійної працездатності і 3
група інвалідності, хоча на момент розгляду справи 04.01.2006р.
офтальмонологічна МСЕК встановила йому 45% втрати професійної працездатності і
3 групу інвалідності; судом необгрунтована сума моральної шкоди в розмірі
10000грн.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу Відділення фонду - відхилити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - частково задовольнити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з позивачем 13 травня 2003 року стався
нещасний випадок на виробництві.

Відповідно до висновку офтальмонологічної МСЕК від 23.12.2003 року позивачу
первинно встановлено 30
% втрати професійної працездатності та 3
група інвалідності. Повторним висновком МСЕК від 06.12.04р. позивачу
встановлено 45% втрати
професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої
інстанції обгрунтовано керувався ст. 28
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що призвели втрату
працездатності», яка передбачає відшкодування Фондом моральної шкоди за
наявності факту його спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з
нещасним випадком встановлений в судовому засіданні. Позивач відчуває страх
втрати здоров'я від перенесеної травми, постійно повинен бути під наглядом
лікарів. Позивач часто знаходиться на стаціонарному лікуванні в Інституті очних
хвороб. До нещасного випадку він керував автомобілем і відвідував охоту, проте
після травми він позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя,
переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків
і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку
відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від
27.01.2004р. №1-рп/2004р. відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена
стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх
користь моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що суд не врахував, що на
підставі ст. 77 Закону
України « Про
державний бюджет на 2006
рік» з 01.01.2006 року
призупинена дія абзацу четвертого, статті 1
( в частині відшкодування моральної шкоди), підпункту «є» пункту 2 частини 1 ст. 21, частини 3 ст. 28, частини 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності»
є безпідставними, оскільки позивачу втрата професійної працездатності вперше
встановлена висновком МСЕК від 07.06.2005р., тобто правовідносини сторін
виникли за чинності зазначених норм
цього Закону.

3

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд
неправильно керувався ст. 34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до
втрати працездатності», а також про те, що відмовивши відповідачу в задоволенні
клопотання про призначення МСЕК для встановлення факту спричинення моральної
шкоди, суд порушив принцип змагальності сторін, є безпідставними і висновків
суду не спростовують.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди
визначений судом без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної (
немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від
характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших
обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставинам по справі, характер
моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд при визначенні розміру
спричиненої позивачу з боку відповідача моральної шкоди врахував, що вперше
позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності, суд не врахував
фізичні і моральні страждання позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність
вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретну обставини по
справі, і наслідки, що наступили, проте судом першої інстанції не враховано, що
стан здоров'я позивача в подальшому погіршується, що спричиняє йому душевні і
моральні страждання.

За таких обставин, колегія судців, беручи до уваги
конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем трудового
каліцтва, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає
необхідним змінити рішення суду, збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з
відповідача на користь позивача з 10000грн. до 20000грн.

В іншій частині рішення відповідає нормам матеріального
та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,
309, 313-314 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі -
відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2006р.
змінити, збільшити розмір моральної шкоди з 10000грн. до 20000грн. (двадцять
тисяч грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.