Справа № 22ц -74  2007 рік Категорія
в 1-й інстан. Харченко О.П. Доповідач
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2007 року                Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого судці
Пономарьової О.М.,

суддів                         Бондаренко Л.І., Бабенка
П.М.,

при секретарі            Баранові
В.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 та

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору дарування недійсним ,

встановив:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до
Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2006 року, яким
задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору дарування недійсним. Договір дарування жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 20 листопада 1999
року та зареєстрований в першій Артемівській державній нотаріальній конторі
в реєстрі за НОМЕР_1 - визнаний
недійсним. Сторони повернуті в попереднє положення.

В апеляційній
скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, відмові ОСОБА_1 в
задоволенні її позовних вимог і закриття провадження по справі, оскільки суд
першої інстанції неправильно встановив правовідносини, які склались між
сторонами зробив висновки, які суперечать
встановленим по справі обставинам та наданим доказам і вимогам закону,
не застосував позовну давність.

В судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2 та
представник відповідачів ОСОБА_5 просили
задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, оскільки воно є
неправильним і незаконним.

Представник позивачки ОСОБА_4 просила відхилити апеляційну скаргу залишити рішення
суду першої інстанції без зміни, так як воно ухвалене у відповідності до норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої
інстанції встановлено, що 20
листопада 1999 року між
ОСОБА_6 /дошлюбне прізвище позивачки/  та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений
договір дарування жилого будинку АДРЕСА_1, який
зареєстрований в першій Артемівській державній нотаріальній конторі в реєстрі
за НОМЕР_1 .

В цей же день на
користь відповідачів позивачкою ОСОБА_1 складений та підписаний заповіт на все
майно, що належить позивачці.

Суд встановив,
що обидва документи виготовлені та підписані один за другим в один і той же
проміжок часі в один день. В договорі дарування   зазначене дошлюбне прізвище позивачки
ОСОБА_6, хоча відповідно до актового запису від 23 грудня 1986
року про шлюб  позивачка взяла
прізвище  ОСОБА_1.

Проаналізувавши
всі докази, надані сторонами, суд дійшов висновку про те, що підписуючи договір
дарування позивачка діяла під впливом помилки, оскільки виявлена нею воля при
укладення угоди дарування не відповідала її дійсним намірам та фактичним
обставинам. З її пояснень в суді вбачається, що вона бажала, щоб відповідачі її
доглянули, а вона склала на їх користь заповіт. При цьому суд виходив з того,
що позивачка мала намір, щоб будинок за життя належав їй, оскільки іншого житла
вона не мала і на момент укладення угоди з нею мешкала її сестра-інвалід, що
потребувала догляду. Тому позивачка не мала наміру безоплатно передати за життя
свій будинок відповідачам. Суд також врахував похилий вік позивачки, її стан
здоров'я на момент укладання угоди, що після укладення договору позивачка разом
з сестрою залишилась проживати в будинку, сплачувала комунальні платежі, внески
по газифікації будинку. Оскільки суд встановив, що позивачка не мала наміру
подарувати спірний будинок відповідачам і неправильно сприймала істотні умови
угоди, суд визнав угоду недійсною і повернув сторони в первісний стан.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача ОСОБА_2 та представника відповідачів ОСОБА_5, представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає ,що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без
зміни з таких підстав.

Відповідно до
вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень , підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд повно та всебічно з'ясував обставини справи,
перевірив доводи та заперечення сторін, правильно встановив правовідносини, які
склались між ними і дійшов до обгрунтованого висновку про задоволення вимог
позивачки.

Суд правильно
встановив, що укладаючи договір дарування, в силу свого віку, стану здоров'я,
обставин укладення угоди, позивачка неправильно сприймала істотні умови угоди,
що вплинуло на її волевиявлення.

Відповідно до
вимог ст. 56 ЦК
України в редакції 1963 року,
яка діяла на час укладання договору дарування, угода, укладена внаслідок
помилки, що має істотне значення, може біти визнана недійсною за позовом
сторони, яка діяла під впливом помилки.

В судовому
засіданні встановлено, що позивачка укладаючи договір, бажала, щоб відповідачі
її доглянули, а вона склала на їх користь заповіт, який також був складений в
день укладання договору дарування. Враховуючи, що позивачка іншого житла не
мала, проживала разом з сестрою-інвалідом, яка потребувала догляду, суд дійшов
обгрунтованого висновку про те, що позивачка не мала наміру безоплатно передати
за життя відповідачам свій будинок і,
укладаючи договір дарування, позивачка помилялась в істотних умовах угоди,
що вплинуло на її волевиявлення.

Суд правильно
взяв до ваги похилий вік позивачки, її стан здоров'я, а також те, що вона разом
з сестрою залишилась проживати в спірному будинку, оплачувала комунальні
послуги, внески по газифікації будинку, оскільки вважала будинок своєю
власністю.

Ці обставини
також підтверджені і матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
відповідачів про усунення перешкод в користуванні майном, де вона зазначала, що
на користь відповідачів вона склала заповіт, а вони їй чинять перешкоди в
користуванні майном та відібрали документи на будинок та землю.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою пропущений строк
на звернення до суду з позовом про визнання угоди недійсною, оскільки угода
укладена в 1999 році, а
до суду вона звернулась у вересні 2005
року, не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до
вимог ст. 76 ЦК
України в редакції 1963 року,
перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов,
право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Ст.ст. 261 та 267 ЦК України в
редакції 2003 року
зазначають, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого право або про особу, яка
його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з
матеріалів справи, про порушення свого права позивачка дізналась в вересні 2005 року при
зверненні до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном, тому
немає підстав вважати про те, що нею пропущений строк на звернення до суду.
Крім того, відповідачі в судовому засіданні не робили заяв про застосування
судом позовної давності.

Виходячи з
наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені
обставини справи, дана їм належна правова оцінка і правильно вирішений спір.

Рішення суду
першої інстанції постановлено на підставі наданих сторонами доказів у
відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги є непереконливими і не
спростовують висновків суду.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2006 року залишити
без зміни.

Ухвала суду
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили .