АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого -   Кварталової A.M.,

суддів -
Левенця Б.Б., Плавич Н.Д.,

при секретарі -
Чебан Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання наданого адвокатом
обґрунтування невірним та про стягнення збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 28
листопада 2006 року,

встановила:

У липні 2006
року позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання
наданого адвокатом ОСОБА_2. обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1. до ОСОБА_3.
про стягнення неотриманого доходу, апеляційної скарги за правилами ЦК України
2003 року невірними та незаконними , та просив суд стягнути з неї на підставі
ч.І ст. 906 ЦК України збитки в сумі 2000 Грн., які її сплатив за юридичні
послуги. В обґрунтування своїх вимог він посилався на те, що, відповідачка ОСОБА_2. на підставі
усної домовленості з ним, надавала йому юридичні послуги, а саме: складала йому
вказану позовну заяву, повинна була представляти його інтереси в суді, а в
подальшому складала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 25 листопада
2005 року за
правилами ЦК України 2003
року. Ці її обґрунтування він вважав недійсними та незаконними, оскільки
правила ЦК України 2003 року не підлягали застосуванню до цієї позовної заяви,
а регулювались ЦК України 1963 р., що було підтверджено апеляційним судом
Одеської області та Верховним Судом України.

Позивач також просив стягнути з позивачки судові витрати
(державне мито) в сумі 996
грн., які були сплачені при розгляді справи в Київському районному суді м.
Одеси 25 листопада
2005р. та в апеляційному суді при розгляді справи.

Справа №
22ц-744/2007

Головуючий в 1
інстанції - суддя
Погрібной CO.

Суддя-доповідач- Кварталова А.М.

Категорія -44

Відповідачка ОСОБА_2,
позов не визнала, вважала вимоги позивача неправомірними та
необгрунтованими, не підтвердженими доказами, посилаючись на те, що вона
надавала позивачу юридичні послуги за усною домовленістю. Первісну апеляційну
скаргу складала вона від імені ОСОБА_1., однак в подальшому позивачем вказана
скарга була виправлена та написана самостійно, він її сам підписав, не
приймаючи до уваги її поради, а вона лише набирала йому текст. У судовому
засіданні в Апеляційному суді Одеської області ОСОБА_1. виступав самостійно,
вона не надавала пояснень. Касаційну скаргу позивач також складав самостійно.
Грошей від позивача вона не отримувала, його посилання на це не відповідають
дійсності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2006 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., просить скасувати рішення
суду і ухвалити нове , яким
задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те , що судом були
порушені норми матеріального і процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи. Суд при розгляді справи неповно і недостовірно
встановив всі істотні факти і обставини справи, допустив недоведеність
обставин, які мають істотне значення для справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача,
яка доповіла колегії суддів зміст оскаржуваного рішення, мотиви і доводи
апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в
межах заявлених позивних вимог і доводів апеляційної скарги, вислухавши
пояснення на неї ОСОБА_1., колегія суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п.Зст. 10
ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на підставі усної
домовленості виникли відносини з приводу надання юридичних послуг. За цими
договірними відносинами ОСОБА_2
повинна була скласти цивільний позов, щодо захисту прав ОСОБА_1., а саме
про стягнення з ОСОБА_3. неотриманого доходу, а також представляти інтереси
ОСОБА_1. у суді. На виконання договірного зобов'язання відповідачка склала
позовну заяву від імені ОСОБА_1. до ОСОБА_3. про стягнення неотриманого доходу
та брала участь у відповідних судових засіданнях, а в подальшому складала
апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25
листопада 2005 року, яке було скасовано рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2006р. і
залишено без змін Верховним Судом України.

Колегія судців вважає, що відносини з приводу надання
юридичних послуг між сторонами виникли на підставі усної домовленості та
ніякими договорами, квитанціями про оплату послуг позивачем не підтверджені.

Суд правильно прийшов до висновку , що позивачем не
доведено позовні вимоги суду, оскільки невідомі умови договору між сторонами,
та права і обов'язки сторін, правові наслідки невиконання умов договору, а
рішення суду не може ґрунтуватися на поясненні лише однієї сторони, заперечених
протилежною.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів наявність збитку,
причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями відповідачки та виникненням
у позивача негативних наслідків. Не встановлено наявності винних дій
відповідачки, позивачем не доведено наявність в нього збитків, на відшкодування
яких він має право, а також ним не доведено порушення

відповідачем зобов'язання , як обставини, на яку позивач посилався як на підставу
своїх вимог за ч. З ст. 10
ЦПК України, а тому у вимогах позивача необхідно відмовити.

Колегія суддів вважає, що суд перевірив усі докази, які
навів позивач у підтвердження своїх позовних вимог, навів у рішенні фактичні
обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував
правові норми, які регулюють ці правовідносини, та зробив правильний висновок
про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судців розглянувши
скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а
наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не
заслуговують, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.208,218, 301,303,307 ч.І
п.1,  308,
314 ч.1п.1,  315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 28 листопада   2006
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.