Справа № 22-Ц-96/2007
Головуючий у першій інстанції
БІЛИЙ М.М. Доповідач: Бойко О.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 січня    2007 року                                                                                              місто Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

суддів: При

секретарі: за участі:

Головуючого-судді    БОЙКО О.В.

КВАЧА
М.О.,    СМАГЛЮК Р.І. ПІЛЬГУЙ
Н.В.

представника прокуратури Єреп В.В.

представників позивача - Новомлинець А.П., відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою першого заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі
Чернігівського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва
на селі на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 06.11.2006 року по справі
за позовом першого заступника прокурора м.
Чернігова в інтересах Фонду до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання
кредитної угоди та стягнення заборгованості,

встановив:

14.07.2006 року перший заступник
прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Чернігівського обласного
Фонду підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення з них в солідарному порядку на
користь Фонду 47 536 грн. 48 коп. заборгованості за кредитною угодою.

22.09.2006 року позовні вимоги були доповнені, позивач просив
розірвати кредитну угоду від 12.06.2003
року НОМЕР_1 та
додаткову угоду до неї про надання
довгострокового пільгового кредиту від 21.10.2003 року, укладені між Чернігівським обласним Фондом підтримки індивідуального
житлового будівництва   на   селі
та   ОСОБА_3   та
стягнути   з   відповідачів   в солідарному порядку заборгованість у
розмірі 49 728 грн. 47 коп., що
склалась станом на 26.10.2006
року.

Рішенням
Куликівського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі перший заступник прокурора м. Чернігова просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог. Посилається на
неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки відповідно до норм ст. ст. 526, 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позику у
строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до
ст.ст. 612, 625 ЦК України
боржник не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; що суд дав
неналежну оцінку доказам, що потягло за собою невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи; що посилання суду на безвідповідальне ставлення
позивача до передумов складання договорів як на підставу для відмови у
задоволенні позову є необгрунтованим, оскільки в п.2 договорів поруки зазначено, що поручителям добре відомі всі умови,
що підтверджено їх підписами та нотаріально засвідчено.

У судовому засіданні представник прокуратури та Фонду апеляційну скаргу підтримали,
просили її задовольнити.

Відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної
скарги, скасування рішення суду та постановления
нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Чернігівським обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_3
укладено кредитну угоду від 12.06.2003
року НОМЕР_1 та 21.10.2003 року додаткову
кредитну угоду до неї про надання довгострокового пільгового кредиту в сумі 39000 грн. на строк 16 років 6 місяців з дня одержання позики для будови 4-х кімнатного
житлового будинку загальною площею 80
кв.м і надвірних господарських будівель в АДРЕСА_1.

В забезпечення
даного кредиту оформлено договір поруки від 12.06.2003 року між Фондом та ОСОБА_1, ОСОБА_2
та додаткові угоди до договору поруки від 21.10.2003
року.

В результаті неналежного виконання боржником своїх зобов"
язань виникла заборгованість, яка станом на 26.10.2006 року
складає   49 728 грн. 47
коп.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд 1
інстанції виходив з того, що відповідач мав поважні причини (хворобу,
смерть рідних, витрати на лікування), а тому своєчасно не сплачував суму
кредиту та відсотки. Крім того, суд прийшов до висновку, що при укладанні
договорів позивач не з"ясував всі належні обставини, які повинні бути
складовими для вияснення необхідності складання кредитної угоди, а також
можливості виконання її в майбутньому.

Поетапна перевірка проведення будівельно-проектних робіт
проводилась поверхово без участі представників фонду, гроші позивачу виділялись
без врахування цих обставин.

Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд, оскільки висновки суду не відповідають нормам матеріального права,
які регулюють дані правовідносини.

Як встановлено
судом між сторонами склались зобов'язальні правовідносини,
що регулюються нормами ЦК України, укладеними договорами.

Відповідно до
ст. 526, 1054, 1049 ЦК України
зобов'язання повинні виконувались належним
чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику
у строк та в порядку, передбачений договором.

Як вбачається з
матеріалів справи, пояснень сторін позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та належним чином. А відповідач
свої зобов'язання не виконував у встановлений строк, в зв"язку з
чим виникла заборгованість по кредитному договору та відсотках за його
користування.

Відповідно до ст.ст. 1050, 625 ЦК України
боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Відповідно до ст. 617
ЦК України це можливо тільки у випадку, якщо особа доведе, що таке сталось внаслідок випадку або непереборної сили. Не
вважається таким випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

Також, не відповідає встановленим обставинам справи висновок суду про безвідповідальне ставлення позивача до передумов
складання договорів, оскільки дані договори укладались добровільно, в присутності
відповідачів, які підписали їх без будь-яких застережень та обумовлень.

Відповідно до п.3.4 кредитної угоди (а.с.6) у разі несплати позичальником платежів,
нецільового використання кредиту, порушення графіка будівництва Фонд має право припинити фінансування будівництва,
розірвати угоду, вимагати довгострокового погашення позики позичальником
та його поручителями.

Отже, виходячи з
вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до договорів поруки (а.с.7,8) поручителі
солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Доводи відповідачів стосовно відсутності коштів на сплату заборгованості,
про можливе наступне її погашення не можуть братись судом до уваги та бути підставою
для відмови в задоволенні позову

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313-315, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 526,530, 536, 546, 549, 552-554,
610-612, 617, 624, 625, 1046, 1048,1049,1050, 1052, 1054 ЦК України,   апеляційний суд

Вирішив:

Апеляційну
скаргу задовольнити.

Рішення Куликівського
районного суду Чернігівської області від 06
листопада 2006 року
скасувати.

Позовні
вимоги задовольнити.

Розірвати кредитну угоду від 12.06.2003 року НОМЕР_1 та додаткову угоду від 12.06.2003
року про надання довгострокового пільгового кредиту, укладені між Чернігівським обласним фондом підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі та ОСОБА_3.

Стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь
Чернігівського обласного Фонду підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі заборгованість за кредитною
угодою у розмірі 49728 грн. 47 коп.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

4