У Х В А Л А

Іменем України

4 квітня 2007 року                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,        Прокопчука Ю,В.,

Лященко Н.П.,        Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору оренди
транспортного засобу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 2003 року внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди загинув його батько - ОСОБА_5. Вироком
Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3, який керував
автотранспортним засобом, визнано винним та засуджено до 7 років позбавлення
волі. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 січня 2005 року вирок у
частині відмови в задоволенні цивільного позову скасовано та направлено на
новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Рішенням цього ж суду
від 22 квітня 2005 року в задоволенні позову про відшкодування шкоди
відмовлено. Зазначив, що в матеріалах цивільної справи  є договір НОМЕР_1, відповідно до якого
основний перевізник (автотранспортне підприємство № 7) надавало права на
здійснення таких перевезень допоміжному перевізнику (ОСОБА_2) на автобусному
маршруті ІНФОРМАЦІЯ_1 «с. Бортничі - ст. метро Харківська». Пункт 2.2.2. цього
договору зобов'язував допоміжного перевізника не залучати до роботи на маршруті
працівників (водіїв) без дотримання законодавства України щодо прийняття на
роботу. Усупереч положенням цього договору та за наявності ознак трудових
відносин у жовтні 2003 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір оренди транспортного засобу - пасажирського мікроавтобуса
«Мерседес - Бенц 609 Д», номерний знак НОМЕР_2. Під час розгляду справи ОСОБА_3
надавав пояснення, що даний договір ним було укладено вже після
дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки договір укладено з порушенням норм
діючого законодавства та відповідно до ст. ст. 48, 59 ЦК УРСР, позивач просив
визнати його недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня
2006 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2006
року рішення суду першої інстанції скасовано, а в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про
скасування рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи спірний договір оренди транспортного засобу недійсним, районний
суд обґрунтовано виходив із того, що його укладено всупереч законам, які
регулюють питання надання суб'єктом підприємницької діяльності послуг з
перевезення пасажирів, оскільки суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 як
особа, що взяла на себе обов'язок обслуговувати маршрут своїм транспортним
засобом під керуванням ОСОБА_3 з видачею йому подорожнього листа на автомобіль
і на цей маршрут, зайво уклала з цим водієм договір оренди транспортного засобу
для здійснення перевезень пасажирів не на його, а на своєму маршруті.

При цьому суд виходив із того, що таким договором  порушуються права позивача щодо відшкодування
шкоди, завданої при здійсненні перевезень пасажирів транспортним засобом
суб'єкта, який здійснював перевезення.

Скасовуючи таке рішення з постановленням нового рішення про відмову в
позові, апеляційний суд необґрунтовано виходив із того, що цим договором права
ОСОБА_1 не порушено, оскільки не враховано доводи позивача та висновок
районного суду про те, що наявність такого договору є перешкодою у вирішенні
питань відшкодування йому шкоди, завданої внаслідок неналежного здійснення
автомобільних перевезень.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із
залишенням без зміни рішення районного суду, яке постановлене згідно із
законом.

Керуючись ст. 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2006 року скасувати, а
рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2006 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                М.В.
Патрюк

Судді:                                                                           А.В.
Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка