Справа № 22ц-531/2007 р. Категорія-цивільна
Головуючий в 1 інстанції - Морозов О.Б. Доповідач -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗО травня 2007 року
м. Чернігів

Апеляційний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого:
Коренькової З.Д.,

суддів:
Заболотного В.М., Острянського В.І.

при секретарі:
Мехед Т.О.

з участю
представника позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідача
Олійника О.Г., представника третьої особи та відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційними скаргами
представника відповідача -
редакції газети „Сіверщина",ОСОБА_2 на рішення Новозаводського
районного суду М.Чернігова від 09
січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до редакції газети „Сіверщина", ОСОБА_5 про
захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Новозаводського районного суду М.Чернігова від 09 січня 2007
року позовні вимоги ОСОБА_4. задоволені частково, зобов'язано редакцію
газети „Сіверщина" спростувати неправдиві відомості, викладені в
публікації ІНФОРМАЦІЯ_1 в
газеті „Сіверщина" №
НОМЕР_1, а саме відомості про те, що ОСОБА_4 за рахунок
зменшення частки всіх співвласників ТОВ „Біла Троянда" збільшила свою
частку до 52, 95 відсотка,
проте, що ОСОБА_4 підібрала підпис ОСОБА_6 під додатковою угодою, про те, що
ОСОБА_4 присвоїла собі частку померлої учасниці товариства ОСОБА_7. Зобов'язано
редакцію газети „Сіверщина" спростувати вказані відомості тим шляхом, яким
вони були розповсюджені. Стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4. моральна шкода
в сумі 500 грн.,
стягнута з редакції газети „Сіверщина" на користь позивачки 500 грн. моральної
шкоди. На дане рішення подані апеляційні скарги представником відповідача - редакції газети
„Сіверщина" і ОСОБА_2,
в яких апелянти просять скасувати рішення суду і постановити нове про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_4..

Доводи
апеляційної скарги редакції газети зводяться до того, що суд не взяв до уваги
доводів відповідачів про те, що 18.01.1996
року загальних зборів учасників
ТОВ  „Біла  Троянда"
не  було  і
питання  про  внесення
змін  до

2

установчого
договору не розглядалось. Того дня були збори трудового колективу, на яких
вирішувалось питання придбання торгового патенту товариством. Про те, що цього
дня був складений протокол та додаткова угода до установчого договору, учасники
дізнались лише в день звільнення позивачки. Засновник товариства ОСОБА_6. в зазначений
день була відсутня на роботі, тому і не підписувала жодних документів. З
висновку експертиз вбачається, що підпис від імені ОСОБА_6. у додатковій угоді
до установчого договору виконано не ОСОБА_4. і не ОСОБА_6., а іншою особою.
Тому, без з'ясування, яким чином було сфальсифіковано підпис ОСОБА_6. не
можливо встановити істину по справі. Позивачка, будучи посадовою особою
зобов'язана була не допустити фальсифікацію підпису ОСОБА_6..

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 зазначила, що суд не звернув увагу на те, що підставою позову є
відомості, викладені у публікації „SOS" в газеті
„Сіверщина", до якої вона зверталась як ІНФОРМАЦІЯ_2 від імені колективу
засновників, а не від свого імені, тому з неї не може бути стягнута моральна
шкода. Помилково також суд прийшов до висновку, що викладена і розповсюджена в
зазначеній публікації інформація щодо зменшення частки інших засновників за
рахунок позивачки є недостовірною. Цей висновок спростовується спірним
протоколом загальних зборів, додатковою угодою до установчого договору від 18.01.1996 року, касовий
ордер та квитанції. Також, апелянт вважає, що не принципово чи сама позивачка
підробляла підпис чи хтось інший на її прохання. Факт підробки підпису ОСОБА_6.
є та підтверджується висновками експертизи. Спростовується і висновок суду про
те, що інформація щодо присвоєння частки померлої ОСОБА_7. є недостовірною,
адже це спростовується протоколом загальних зборів, додатковою угодою. Частка
померлої до реєстрації додаткової угоди дорівнювалась 6 %, а після цього
стала дорівнюватися 3 %.
Інші 3 % знаходяться
у 52, 95 % позивачки.

Дослідивши всі
докази по справі, суд виходив з того, що викладена в публікації ОСОБА_2
інформація не відповідає дійсності. Заперечення відповідачів не обґрунтовані та
нічим не підтверджені. Суд взяв до уваги, як докази недостовірної інформації
постанову СМВ ДСБЕЗ при УМВС України в Чернігівській області про відмову в
порушенні кримінальної справи стосовно протиправних дій ОСОБА_4., а також
прибутковий касовий ордер від 01.02.1996 року, згідно якого ОСОБА_4. внесла
грошові кошти в сумі 20750000 грн., як установчий внесок. Також суд послався на
заяву ОСОБА_8. від 17.09.2001 року про
прийняття її до складу учасників товариства замість померлої ОСОБА_7. та на
протокол зборів учасників товариства від 17.09.2001
року про вирішення цього питання.

Вислухавши суддю
- доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга представника редакції газети „Сіверщина"
частковому задоволенню. Рішення суду в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_4.   до редакції газети
„Сіверщина" про стягнення на її користь 500

3

грн. на відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з
відмовленням позивачки в задоволенні цих позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_2 працюючи ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась з листом до редакції
газети „Сіверщина" від імені колективу співзасновників, в якому просила
проінформувати громадськість про їх поневіряння, про те, що вже близько трьох
років вони звертаються до правоохоронних органів із проханням захистити їх
права, але досі нічого не добилися. В цьому листі вона зазначила, що бувший
директор товариства ОСОБА_4. запросила до магазину нотаріуса і запропонувала
усім учасникам товариства поставити свій підпис під документом на придбання
патенту на право здійснення торговельної діяльності, а насправді була підписана
додаткова угода до установчого договору, що ОСОБА_4. підібрала підпис замість
відсутньої ОСОБА_6., що
ОСОБА_4. після смерті засновника ОСОБА_7. не прийняла заяву спадкоємиці та
присвоїла собі сирітську частку, що за рахунок зменшення частки всіх
співзасновників вона збільшила свою частку з 35% до 52,95%
тощо. Такий же лист був направлений і народному депутату України ОСОБА_9.
Редакція газети „Сіверщина" надрукувала повний текст листа без своїх
коментарів 26 травня 2006 року під
рубрикою Життя-буття під назвою ІНФОРМАЦІЯ_1 в номері НОМЕР_1 (а.с.4, 164).

Суд обґрунтовано
прийшов до висновку що інформація, яку у своєму листі до редакції газети
виклала ОСОБА_2, а газета надрукувала тиражем у 12676 примірників не відповідає
дійсності та є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію
позивачки. При цьому суд послався на висновок №НОМЕР_2 спеціаліста-
почеркознавця, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_6. під додатковою
угодою виконаний не ОСОБА_10.( а.с.5-7). Будь-якого іншого належного доказу про
те, що саме позивачка підробила чи підібрала підпис засновника товариства
ОСОБА_6. відповідачка ОСОБА_2 суду не надала.

Також є
обґрунтованим висновок суду щодо недостовірності інформації відносно того, що
ОСОБА_4. присвоїла собі частку учасника товариства померлої ОСОБА_7. та не
прийняла заяву спадкоємиці. Ця інформація спростовується заявою спадкоємиці
ОСОБА_8. з проханням прийняти її в учасники товариства замість померлої матері
та протоколом зборів учасників товариства від 17.09.2001 року про задоволення
її заяви (а.с. 104-106). Будь- яких даних того, що позивачка відмовляла
прийняти ОСОБА_8. до складу учасників товариства відповідачка ОСОБА_2 суду не
надала.

Не знайшла в
судовому засіданні підтвердження і інформація про те, що ОСОБА_4. за рахунок
зменшення розміру часток всіх учасників товариства збільшила розмір належної їй
частки з 35% до 52,95%. Відповідно до
протоколу загальних зборів учасників товариства від 18.01.1996 року зі складу
учасників товариства була виведена ОСОБА_11. і її частка рівномірно розділена
між всіма співвласниками. Також був збільшений розмір уставного фонду
товариства за рахунок внеску позивачки з зазначенням нового розміру часток
учасників товариства. Це знайшло своє відображення в додатковій угоді до
установчого договору від 16.09.1994
року ( а.с.47-49).
З прибуткового касового ордеру №НОМЕР_3
вбачається, що Позивачка внесла грошові кошти в сумі

4

20750000 крб.( а.с. 108).
Та обставина, що в мотивувальній частині рішення замість карбованців зазначені
гривні є механічною помилкою, яка не яким чином не впливає на законність та
обґрунтованість висновків суду та судового рішення.

Дослідивши
доводи ОСОБА_2 відносно того, що вона є неналежним відповідачем по справі так
як діяла від імені колективу співвласників апеляційний суд приходить до
висновку, що вона є належним відповідачем по справі. Як пояснила в судовому
засіданні ОСОБА_2, що і
вона і позивачка є співвласниками товариства. Жодного доказу того, що вона
діяла за дорученням інших учасників товариства ОСОБА_2 суду не надала. На
пропозицію апеляційного суду представити будь-які докази в підтвердження того,
що учасники товариства обговорювали текст направленого до редакції газети листа
і уповноважили свого директора від свого імені його підписати відповідачка
повідомила про відсутність таких доказів. Позов до інших учасників товариства
позивачка не заявляла. Доводи відповідачки, що лист до редакції вона підписала
як директор товариства, тобто як посадова особа, а тому не може нести
відповідальності за інформацію, яка викладена в листі не може бути прийнята
судом до уваги за вище викладених обставин.

Враховуючи те,
що інформація відносно позивачки ОСОБА_4., яка була надана ОСОБА_2 редакції
газети „Сіверщина" є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність
та ділову репутацію позивачки ОСОБА_2 зобов'язана її спростувати тим шляхом
яким вона була розповсюджена. Що стосується відшкодування моральної шкоди,
позивачка довела її заподіяння, а визначений судом розмір є достатньо
обґрунтованим, відповідає принципам розумності та справедливості.

Також
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника
редакції газети „Сіверщина" підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь
позивачки моральної шкоди в розмірі 500
грн. та про відмову у задоволенні цих позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з
матеріалів справи редакція газети „Сіверщина" дослівно відтворила письмову
інформацію надану ОСОБА_2 в листі без будь яких своїх коментарів, а тому
відповідно до правил ст..42
Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні" редакція і журналіст не несуть відповідальності за її публікацію.
Проте редакція газети на виконання рішення суду зобов'язана розмістити
спростування наданої ОСОБА_2 недостовірної інформації тим же шляхом, яким вона
була розповсюджена.

Керуючись
ст.,303, 307, 308, 309,
314, 316, 319, 325 ЦПК України, ст..277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, ст.. З, 37, 41, 42 Закону України
„Про друковані засоби масової інформації (пресу ) в Україні"
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргуОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну
скаргу представника газети „Сіверщина" задовольнити частково. Рішення
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2007
року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до

5

редакції газети
„Сіверщина" про стягнення на користь позивачки 500 грн. моральної
шкоди скасувати і відмовити в цій частині в задоволені позовних вимог.

Зобов'язати
ОСОБА_2 та редакцію Всеукраїнської тижневої газети „Сіверщина" спростувати
неправдиві відомості, викладені у листі ОСОБА_2 та опубліковані в газеті
„Сіверщина" № НОМЕР_1 в публікації ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме відомості про те,
що ОСОБА_4 за рахунок зменшення частки всіх співвласників ТОВ „Біла
Троянда"збільшила свою частку до 52,95%, про те, що ОСОБА_4 підібрала
підпис ОСОБА_6 під додатковою угодою, про те, що ОСОБА_4 присвоїла собі частку
померлої учасниці товариства ОСОБА_7. Зобов'язати редакцію газети
„Сіверщина" надрукувати спростування на 3 сторінці газети на тому ж місці, тим же шрифтом у
місячний термін після набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає
законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.