РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада місяця «26» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді: Курської А.Г.

Суддів:
Горбань В.В. Шаповалової О.А.

При
секретарі:                                                       Галіч
Ю.Є.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6 і малолітньої ОСОБА_7, 3 особи - Служба по справах неповнолітніх
Ялтинської міської ради, Комунальне підприємство „Ремонтно-експлуатаційна
організація смт. Гурзуф", Відділ громадянства, реєстрації і міграції
фізичних осіб Ялтинського міського управління Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, про визнання осіб
такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
від 07 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

28 березня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітноьї ОСОБА_6 і малолітньої
ОСОБА_7, 3 особи - Служба по справах неповнолітніх Ялтинської міської ради,
Комунальне підприємство „Ремонтно-експлуатаційна організація смт. Гурзуф",
Відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Ялтинського міського
управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в
Автономній Республіці Крим, про визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням. Вимоги мотивовані тим, що вона являється
наймачем квартири АДРЕСА_1. Рішенням Ялтинського міського суду від 11.11.1997
року мати позивачки - ОСОБА_5 і батько ОСОБА_8 були позбавлені батьківських
прав щодо позивачки і її сестер - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та брата ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_1 мати народила ще дочку ОСОБА_7. Дочка ОСОБА_6, 1991 року
народження, була здана матір'ю у Будинок дитини, звідки ОСОБА_6 удочерили
згідно рішення Ялтинського міського суду від 11.11.1997 р без згоди батьків,
відомостей про сестру ОСОБА_6 у позивачки не має. Усі відповідачі зареєстровані
у квартирі АДРЕСА_1, але в
ній не проживають, що підтверджується актами КП «РЕО смт. Гурзуф» від 19.01.2007
р. Рішенням Ялтинського міського суду від 10.12.2004 року ОСОБА_5 була визнана
такою, що втратила право на користування жилою площею у вищезазначеній
квартирі. Позивачка у позові зазначає, що проживає в квартирі одна, але
зареєстровано на даній жилій площі ще п'ятеро осіб, які в квартирі не мешкають.
Оскільки вона отримує заробітну плату у розмірі 500 грн., а вимушена сплачувати
комунальні послуги з розрахунку на усіх зареєстрованих у квартирі, просить
визнати на підставі ст. 71 ЖК України ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 такими, що

Справа № 22-5395/2007 р

Головуючий в 1 інстанції Романенко В.В.

Доповідач
Горбань В.В.

2

втратили право
на користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 07 червня 2007 року у
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_7, 3 особи - Служба по справах неповнолітніх Ялтинської міської
ради, Комунальне підприємство „Ремонтно-експлуатаційна організація смт.
Гурзуф", відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб
Ялтинського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіці Крим, про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим приміщенням відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і

процесуального
права, на неповне з'ясування обставин, що мають суттєве значення для

вирішення
спору, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення позивачки, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог та їх недоведеності. При цьому визнав
встановленим, що відповідачі не проживали у спірній квартирі понад шість
місяців з поважних причин.

Проте з
такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитися не можна,
оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права,
без повного і всебічного з'ясування всіх обставин по справі.

Згідно
зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї
за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або
члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк
за їх заявою може бути продовжено, а у разі спору - судом. Жиле приміщення
зберігається за такими наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців,
зокрема, у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами
і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні студенти, стажисти,
аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання
цієї роботи або навчання.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови від 12
квітня 1985 року № 2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї такими, що втратив право користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення всупереч вимогам процесуального і
матеріального права, не прийнявши у повному обсязі до уваги строк відсутності
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
а також малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у спірному жилому приміщенні та не
перевіривши доводи позивачки стосовно неповажності причин, через які вони не
проживали у спірній квартирі.

Посилаючись
на те, що проживанню відповідачів у спірному жилому приміщенні перешкоджали
поважні причини, а саме факт позбавлення їх матері та батька батьківських прав
відносно них, та матері також і права на проживання у спірній квартирі, тому
вони у силу свого віку як неповнолітні потребували і потребують стороннього
догляду і вимушені були проживати у своєї баби за адресою: АДРЕСА_2, суд у
порушення вимог процесуального закону не навів у рішенні переконливих доказів
на ствердження цих висновків.

3

Із
матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, тобто є повнолітньою, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, тобто на час розгляду справи йому було повних 17 років.

Відповідно
до правил статті 29 ЦК України
фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце
проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Як убачається з
матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 після позбавлення батьків батьківських
прав був направлений до інтернату, після закінчення навчання він повернувся до
баби, яка мешкала у АДРЕСА_2, куди поселився та став проживати.

Дані обставини в
судовому засіданні сторони не оспорювали.

Виходячи
з наведеного та приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у силу свого віку
не потребують стороннього уходу
і самостійно обрали місце свого проживання зі своєю бабою за місцем її
проживання та не встановивши, що позивачка перешкоджала їм у вселенні, або у
користуванні спірною квартирою, колегія суддів вважає, що відповідачі ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 не проживали
в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, тому вони втратили
право на користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України.

Вирішуючи
спір відносно малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_6, суд також визнав встановленим, що
вони з поважних причин не проживають в спірній квартирі.

Але даний
висновок суду суперечить фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Як
убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і відносно неї ОСОБА_5
не позбавлена батьківських прав.

Згідно з
рішенням Ялтинського міського суду від 10 грудня 2004 року ОСОБА_5 визнана
втратившею право користування жилим приміщення в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно
до вимог ч.4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків.

За таких
обставиОСОБА_5скільки мати малолітньої ОСОБА_7 не проживає у спірній квартирі,
тому не можливо вважати спірну квартиру місцем проживання даної дитини. Сам по
собі факт реєстрації ОСОБА_7 за зазначеною адресою не надає їй право на
користування та проживання у спірній квартирі.

Що
стосується відповідачки ОСОБА_6, то остання ніколи не проживала у спірній
квартирі і фактично на дань розгляду справи вже не була дочкою ОСОБА_5,
оскільки згідно з рішенням Ялтинського міського суду від 11 листопада 1997 року
була усиновлена сторонніми особами.

Між тим,
вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини і не
дав їм правової оцінки.

Приймаючи
до уваги дані обставини, колегія суддів вважає неправильним висновок суду
відносно того, що малолітня ОСОБА_7 і
неповнолітня Михайлова ОСОБА_6
не проживають у спірній квартирі з поважних причин.

Зважаючи
на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову відносно
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5. ухвалено по неповно
з'ясованим обставинам, що мають значення для справи та його висновки не
відповідають обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, тому
воно у цієї частині підлягає на підставі п.п. 1, 3, 4 ЦПК України скасуванню з
ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 відносно зазначених
відповідачів.

Перевіряючи
доводи позивачки про не проживання відповідачки ОСОБА_4 у спірній квартирі без
поважних причин понад шість місяців, суд дійшов правильного висновку, що вони
не підтверджуються достовірними доказами. Навпаки, матеріалами справи
підтверджується факт відсутності ОСОБА_4 за місцем її постійної реєстрації
понад шість місяців з поважних причин у зв'язку з позбавленням батьків
батьківських прав і поміщенням її на виховання в дитячий заклад.

Згідно з
п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках поміщення дитини
на виховання

4

в дитячий заклад, до родичів, опікуна
чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування «в цьому закладі,
родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, в квартирі залишилися
проживати інші члени сім'ї.

Виходячи
з положень ст. 71 ЖК України і вищезазначених роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України та встановивши, що відповідачка ОСОБА_4 не проживала у спірній квартирі понад шість місяців з
поважних причин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
необґрунтованість позовних вимог та відмовив у задоволенні позову відносно
даного відповідача.

Довід
скарги про те, що ОСОБА_4
не має права на проживання в спірній квартирі, колегія суддів вважає
необгрунтованим, оскільки він спростовується матеріалами справи і суперечить
вимогам п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 314, 316 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 07 червня 2007 року в
частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 втратившими право користування жилим приміщенням скасувати і ухвалити
нове.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що
втратили право на жиле приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації
у Відділі громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Ялтинського
міського управляння ГУ МВС України в АР Крим за даною адресою

В решті
це ж рішення щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4
такою, що втратила право користування жилим приміщенням, залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення
може бути оскаржено протягом двох місяців з моменту його проголошення
безпосередньо до суду касаційної інстанції.