Справа  №2-1109
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007 года                     Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого   судді                     Аркатової К.В.,

при секретарях           Рєзнік Т.О., Троценко О.В,

с участю позивачки                                     ОСОБА_1,

відповідача                                                   ОСОБА_2,

його представників                                    ОСОБА_3,
ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, -

встановив:

У вересні 2005 року позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок неправомірних дій
відповідача. В обгрунтування своїх вимог вказує на те, що 11.12.02 ОСОБА_2
спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад
здоров»я, після чого позивачка проходила курс лікування. В рахунок
відшкодування матеріальної шкоди просила стягнути з відповідача: за придбання
ліків - 188 грв., транспортні витрати 66,05 грв., послуги копіювання документів
12,90 грв., поштові послуги 34,50 грв.. В рахунок відшкодування моральної
(немайнової) шкоди просила стягнути з ОСОБА_2 5000 грв..

В судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги та
просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної (немайнової)
шкоди - 10 000 грн..

Відповідач та його представники вимоги, викладені в
позові не визнали, мотивуючи відсутністю обвинувального вироку стосовно ОСОБА_2, відсутністю доказів у справі.

Суд, вислушавши пояснення сторін, дослідивши матеріали
цивільної та кримінальної справ, вивчивши докази в їх сукупності, вважає
позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних
підстав:

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона забов»язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 61 п. 4 ЦПК України, вирок у
кримінальній справі, що набрав законної сили, обов»язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від
20.07.2005р. стосовно відповідача ОСОБА_2 закрита кримінальна справа за його звинуваченням у скоєні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України по факту спричинення легких тілесних
ушкоджень позивачці ОСОБА_111.12.2002р.. У судовому засіданні ОСОБА_2 дав свою
згоду на закриття кримінальної справи з підстав застосування до нього Закону
України «Про амністію», та останньому були роз»ясненні правові наслідки
закриття справи з нереабілітуючих обставин, тобто фактично останній визнав себе
винним у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_1.

Таким
чином, протиправними діями відповідача позивачці, у зв»язку із
спричиненням їй тілесних ушкоджень, що підтверджується актом судово-медичного
огляду та довідкою лікарні швидкої та недідкладеної допомоги, спричинена
матеріальна шкода у зв»язку з придбанням медичних препаратів у розмірі 188
грн., що підлягає стяненню з відповідача.

Оскільки зазначені правовідносини виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом в редакції 2003 року, суд застосовує вимоги
Цивільного кодексу УРСР.

Як вбачається зі ст. 440 ЦК УРСР, шкода, заподіяна особі підлягає відшкодування особою, яка
заподіяла шкоду в повному обсязі.

Відмовляючи в частині позову про відшкодування
транспортних витрат та витрат на копіювання документів, суд виходив з того, що
позивачкою не підтверджені належними доказами необхідність зазначених витрат.

Ст. 440-1 ЦК УРСР вказує, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину діями іншої
особи, яка порушила його законні права, відшкодовується в грошовій або іншій
матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог,
характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань
потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Що стосується стягнення моральної шкоди, суд виходить з
того, що сторони у справі перебувають у родинному зв»язку, через неправомірні
дії ОСОБА_2 ОСОБА_1зазнала психологічні переживання з відчуттям фізичного болю,
тривалим розладом здоров»я, порушенні нормального життєвого устрою та
прикладання додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з умов
розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім та необхідним
стягнути з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної
(немайнової) шкоди 1000 грн..

Згідно до ст. 88 ЦПК України,
судові витрати суд стягує з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 14,
58-61, 213-215 ЦПК України, сст.ст. 440, 440-1 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування
матеріальної шкоди 188 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 1000 гривень.

В іншій частині позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 державне мито на користь держави в
розмірі 51 гривні.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів із дня проголошення рішення, а
апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження.