Справа № 2-3227/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2007
року,

Приморській
районний суд м.   Одеси,  у складі:

головуючого -
судді Терьохіна С.  Є.,

при секретарі
судового засідання - Лапшинської Н.Б.,

за участю:

представників
позивача ОСОБА_3.; відповідача ОСОБА_4

представника
відповідачаОСОБА_4.-ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 «Про
визнання недійсним договору купівлі-продажу»,

ВСТАНОВИВ:

Громадянка
Королівства Бельгія ОСОБА_1 звернулась у Приморський районний суд м.   Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 «Про визнання недійсним договору купівлі-продажу»,  мотивуючі свої вимоги тим,  що відповідач ОСОБА_4  діючи в Україні як її довірена особа на
підставі генеральної довіреності,  в
супереч інтересам позивачки,  без її
згоди 29.11.2000 року,  уклав з
відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 відповідно до
якого до відповідача ОСОБА_2перейшло право власності на вказану квартиру.

Відповідач
ОСОБА_2в судове засідання не з'явився,
про дату та час слухання справи повідомлений належним чином,  про причини неявки суд не повідомив.

ВідповідачОСОБА_4
в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю.

Дослідивши
у відкритому судовому засіданні письмові та інші докази,  заслухавши пояснення сторін та свідків,  суд доходить до висновку про те,  що позовні вимоги ОСОБА_1є обґрунтованими та
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до   ст.
57 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року,  що діяв на час виникнення спірних
відносин,  договір,  укладений в наслідок зловмисної угоди
представника однієї сторони з представником іншої сторони,  може бути визнаний недійсним за позовом
потерпілого.

Представник
позивача в судовому засіданні пояснила,
що громадянка Королівства Бельгії ОСОБА_13дійснювала інвестування на
території України,  була засновником
спільно з відповідачем ОСОБА_4 підприємства,
мала намір запровадити на території Україні застосування спеціальних
номерних запірних пристроїв для схоронності транспортованих вантажів.

Вказані
пристрої можна було запровадити лише через внесення змін до Українського
законодавства та за допомогою Уряду України,
тому для вирішення вказаних питань відповідач ОСОБА_4. запропонував
позивачці звернутися за допомогою до народного депутата України ОСОБА_6. В ході
спільної роботи ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_1 черезОСОБА_4.,  надати йому в тимчасове користування спірне
приміщення для розташування в ньому Фонду ім.
Б. Дерев'янко. Позивачка погодилася з цією пропозицією,  про що повідомилаОСОБА_4.

ОСОБА_6розташував
в спірному приміщенні офіс Фонду ім.  Б.
Дерев'янко,  де він знаходиться і на цей
час.  Згодом ОСОБА_6був призначений на посаду
голови Антимонопольного комітету
України,  а через деякий час позивачка
дізналася про те,  що уряд України не
підтримав програму,  запропоновану
позивачкою. Оскільки у позивачки пропав інтерес до інвестування в Україні,  вона навесні 2001 року доручила відповідачу
ОСОБА_4 продати спірну квартиру. Через деякий час позивачка дізналася
відОСОБА_4.,  що з квартирою є певні
проблеми,  оскільки вона під час
співпраці з ОСОБА_6. була за його вимогою оформлена на третю особу -
відповідача ОСОБА_2,  і останній не бажає
без згодиОСОБА_6. повертати спірну квартиру позивачці. Позивачка мала телефонну
розмову з паном ОСОБА_6.,  в який він
пропонував позивачці 10000 доларів США
я якості компенсації за спірну квартиру,
але позивачка не погодилася з цією пропозицією та наполягала на
поверненні квартири.

Відповідач
ОСОБА_4. в судовому засіданні пояснив,
що дійсно він довгий час співпрацює з позивачкою,  знаходиться з нею у добрих відносинах.
Приблизно у 1999-2000 році позивачка запропонувала ОСОБА_4 допомогти
запровадити в Україні застосування спеціальних номерних запірних пристроїв,  які мали виготовлюватись у Англії та
постачатись в Україну. Оскільки без внесення відповідних змін до Митного
кодексу України та без відповідних рішень уряду України цей проект неможливо
було втілити у життя,  ОСОБА_4.
запропонував позивачці звернутися за допомогою до свого доброго знайомого
народного депутата УкраїниОСОБА_6. Позивачка погодилася з такою пропозицією і
ОСОБА_4. звернувся за допомогою доОСОБА_6. Останній,  будучі головою відповідного комітету верховної
Ради України,  погодився допомагати
запровадити програму позивачки і дійсно почав працювати у цьому напрямку.
ОСОБА_6цікавився можливостями ОСОБА_1 в Україні,  тому ОСОБА_4. розповів йому про наявність у
позивачці квартири у м.  Одесі,  де вона планує розташувати офіс якщо програма
запрацює. Через деякий час ОСОБА_6запропонував ОСОБА_4 поговорити з позивачкою
про те,  щоб йому дозволили розташувати у
спірній квартирі Фонд,  де вони,  тобто позивачка,  ОСОБА_4. та інші їхні працівники будуть
одночасно займатися справами Фонду та бізнесом позивачки. Відповідач ОСОБА_4.
передав пропозиціїОСОБА_6. позивачці і вона погодилася на те,  щоб тимчасово розмістити у спірній квартирі
Фонд ім.  Б. Дерев'янко. У спірному
приміщенні почали проводити ремонт.

Приблизно через місяць ОСОБА_6звернувся доОСОБА_4. з проханням

оформити спірни квартиру на іншу знайому їм особу. Своє прохання він
мотивував тим,

що він є посадовою особою,
займається запровадженням через уряд програми ОСОБА_1 і

буде дуже небажаним,  щоб належний
йому фонд знаходився приміщенні,  власником
якого

є іноземна громадянка,  якій він
допомагає. Ця обставина,  на
думкуОСОБА_6.,  могла

стати приводом до певних підозр. ОСОБА_7.,
маючи довіреність від позивачки,
не

повідомивши її про свої наміри,
погодився переоформити квартиру на відповідача ОСОБА_2.,  якого знав як порядну людину. ОСОБА_4 не було
сумнівів у тому,  що коли буде

потрібно ОСОБА_2переоформить спірну квартиру на позивачку.

Згодом
програма,  яку допомагав запровадити
ОСОБА_6.,  провалилася і позивачка дала
відповідачу ОСОБА_4 доручення продати спірну квартиру за ринковою ціною.
ОСОБА_4. звернувся до відповідача ОСОБА_2,
передав йому побажання позивачки та запропонував йому для того,  щоб не робити дві операції
купівлі-продажу,  надати ОСОБА_4
довіреність на продаж квартири. ОСОБА_2у присутності Африканової погодився
зробити довіреність на ім'яОСОБА_4.

Однак
через декілька днів,  коли ОСОБА_4.
подзвонив до ОСОБА_2,  останній
відмовився надавати довіреність без згодиОСОБА_6.

У ході
зустрічі ОСОБА_2 таОСОБА_4. в серпні 2004 року останній здійснив аудіо запис
розмови,  з якої вбачається,  що ОСОБА_2гроші за спірну квартиру не
сплачував,  що переоформлення на нього
квартири було лише формальністю,  що ця

квартира дійсно належить позивачці,  що він не проти повернути спірну
квартиру,  але це питання залежить від
ОСОБА_6

Аудіозапис
було заслухано в судовому засіданні,  до
справи приєднано викладений на папері текст розмови,  якій міститься на аудіоносії.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила,

що приблизно наприкінці квітня-початку травня 2001 року до неї в художню
галерею

завітали ОСОБА_4. та ОСОБА_2У ході застілля ОСОБА_4. звернувся до ОСОБА_2
та

сказав йому,  що ОСОБА_1 має бажання
продати квартиру на Великій Арнаутській,
а

тому він пропонуєОСОБА_2. надати довіреність на ім'я ОСОБА_4.,  щоб не

переоформлювати квартиру декілька разів. Відповідач ОСОБА_2погодився на це,

зазначивши,  що для цього не має
будь-яких перешкод,  оскільки квартира
йому не

належить.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив,
що багато років знайомий з ОСОБА_4та ОСОБА_6.,  знаходиться з ними в добрих стосунках. На
початку 2002 року йому відОСОБА_4. стало відомо про те,  що ОСОБА_6 не хоче повертати квартиру,  яка належить позивачці,  із-за чого ОСОБА_4. дуже хвилюється,  оскільки він підвів позивачку. ОСОБА_10.
подзвонив доОСОБА_6. в Антимонопольний комітет України та мав з ним розмову з
приводу спірної квартири. У цій телефонній розмові ОСОБА_6висловив думку про
те,  що квартира справедливо повинно
залишитися йому,  оскільки він багато
помагав ОСОБА_4,  він навіть допоміг йому
вийти з тюрми. Свідок ОСОБА_10. запропонував ОСОБА_6. зустрітися в Одесі разом
з ОСОБА_4та мирно врегулювати цю проблему. ОСОБА_6 пообіцяв,  що коли приїде,  подзвонить і домовиться про зустріч,  але з того часу уникає зустрічей. Сам свідок
більше йому не дзвонив.

Аналізуючи
викладене,  суд доходить до
висновку,  що ОСОБА_4. внаслідок
зловмисної угоди з ОСОБА_2  діючи
всупереч інтересам позивачки здійснив продаж спірної квартири
відповідачуОСОБА_2.,  а останній фактично
будь-які кошти за неї ані ОСОБА_4,  ані
позивачці не сплатив'.

Посилання
відповідачів на якісь „заборони" або зацікавленість гром. ОСОБА_6. в отримання
вказаного приміщення квартири на думку суду є нікчемними,  та такими що направлені на укриття своїх
недружніх намірів у відношенні1 позивачки,
прикриваючись іменем високо посадового державного діяча.

Вказані
обставини свідчать про порушення прав позивачки,  гарантованих
ст.  41 Конституції України,  встановлених
ст.  ст.  2,  4
Закону України «Про власність»,  який
діяв на час виникнення спірних відносин,
ст. 57 ЦК УРСР в
редакції 1963 p.,  якій діяв на час виникнення спірних відносин.

Відповідно
до  ст. 50 Закону України «Про
власність»,  якій діяв на час виникнення
спірних відносин,  власник має право
вимагати повернення майна з чужого незаконного володіння.

Керуючись  ст.
ст.  1,  3,
8,  57,  169,
208-213 ЦПК України,   ст. 41
Конституції України,   ст. 57 Цивільного
кодексу УРСР в редакції 1963 р.,   ст. 50 Закону України
«Про власність»,  суд-

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити повністю.

2.Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
укладений 29 листопада 2000 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,  що діяв на підставі довіреності ОСОБА_1,  визнати недійсним.

3.
Зобов'язати ОСОБА_2повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1

4.
Стягнути з відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судові витрати у
сумі 25, 5 грн. та 25, 5 грн. відповідно.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області в порядку  ст.
294-296 ЦПК України шляхом подання протягом десяти днів з дня
проголошення рішення,  заяви про
апеляційне оскарження,  та протягом
двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження,  апеляційної скарги.