РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 червня 2007 року
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді                                                                         Канурної
О.Д.

при
секретарі                                                                                 Черкасової
О.В.

за участю:

позивача                                                                                         ОСОБА_1

представника
відповідача                                                             Баєр
ТВ.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Добропілля цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства "Добропіллявугілля" Відокремлений
підрозділ «Шахта «Добропільська» про зміну формулювання причини звільнення,  дати звільнення,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся
з позовною заявою до Добропільського міськрайонного суду до ДП
«Добропіллявугілля» ВП «Шахта «Добропільська» про зміну формулювання причини
звільнення,  дати звільнення,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

В
обгрунтування своїх позовних вимог,  які
підтримав в судовому засіданні ОСОБА_1суду пояснив,  що з 25.10.2004р. він працював на шахті
"Добропільська" ДП «Добропіллявугілля» в якості електрослюсаря
підземного 4 розряду на дільниці № 2 з повним робочим днем.  21.08.2005р. при виконанні трудових
обов'язків з ним трапився нещасний випадок,
але відповідач відмовився видати йому акт форми Н-1,  у зв'язку з чим він вимушений був звернутися
до Добропільського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту
нещасного випадку,  пов'язаного з
виробництвом.

Відповідно
до листа непрацездатності №
129493 він був звільнений від роботи до 16.11.2005р. і повинен
був приступити до роботи 17.11.2005
року. Але у зв'язку з загостренням болей від виробничої травми він
16.11.2005 року звернувся до Донецької обласної лікарні відновного
лікування,  у якій знаходився на
стаціонарному лікуванні до 02.12.2005 року. Наказом по шахті № З/П від
29.09.2006р. був звільнений за прогули без поважних причин,  згідно п.4
ст. 40 КЗпП України,  з дня
фактичного припинення роботи,  тобто з 17.11.2005 року.

Під час
медичних оглядів у нього було виявлено вторинну поперек-крецову
мієлорадікулоішемію з легким нижнім парапарезом,  помірним болевим,  легким м'язево-тонічним сіндромом,  частковим порушенням функцій тазових органів.
Висновком МСЕК від 16.11.2005
року у нього була встановлена друга група інвалідності по загальному
захворюванню..

Не
виходив на роботу тому,  що судився з
підприємством за фактом встановлення нещасного випадку на виробництві.

Вважає,  що адміністрація шахти «Добропільська» ДП
«Добропіллявугілля» в порушення п. 4
ст.
40 КЗпПУ
звільнила його з роботи в той час,  коли
він знаходився на лікуванні у Донецькій обласній лікарні з 16.11.2005 року по 02.12.2005 року. Також
вважає неправильним формулювання причини звільнення його з роботи,  оскільки у відповідності до п. 2  ст.  40
КЗпПУ адміністація шахти «Добропільська» повинна була вивести його із шахти та
надати іншу легшу роботу на поверхні шахти або звільнити за

станом
здоров'я. Неправильне формулювання причин звільнення його з роботи стало
перешкодою для його працевлаштування на іншу роботу,  у зв'язку з чим він вважає,  що має право на виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Також
вважає,  що неправомірними діями
відповідача йому завдано і моральну шкоду,
яка виражається у втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагає від
нього додаткових зусиль для організації його життя,  він позбавлений роботи,  вимушений був певний час витрачати додаткові
сили для підтримання нормального існування його родини,  із-за пережитих негативних моментів та
пригніченого стану у нього погіршилося самопочуття. Моральну шкоду він оцінює в
розмірі 10000 гривень.

Просит
суд змінити формулювання причини звільнення його з роботи із п. 4  ст.  40 КЗпПУ на п. 2  ст.  40 КЗпПУ за станом
здоров'я і дату звільнення з 17
грудня 2005 року на
день вирішення справи в суді; стягнути з відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу,  а також заподіяну
моральну шкоду в розмірі 10000
гривень.

Представник
відповідача - юрисконсульт
першої категорії ВП "Шахта "Добропільська" Державного
підприємства «Добропіллявугілля» Баєр Т.В.,  діюча на підставі доручення,  позовні вимоги ОСОБА_1. не визнала і суду
пояснила,  що ОСОБА_1дійсно в період з 25.10.2004 року працював на
шахті «Добропільська» в якості електрослюсаря підземного 4 розряду на
дільниці № 2. Під час
виконання робіт по наряду начальника дільниці № 2 ОСОБА_2.  21 серпня
2005 року позивач був травмований. З 01.09.2005 року по 16.11.2005 року
ОСОБА_1знаходився на лікарняному листі,
але 17.11.2005 року на роботу так і не вийшов,  не попередивши ні керівництво дільниці,  ні адміністрацію шахти «Добропільська» про
причини невиходу. Адміністрацією шахти «Добропільська» неодноразово,  починаючи з 17.11.05р.,  надсилалися листи на адресу ОСОБА_1. з
проханням вийти на роботу і приступити до виконання своїх професійних обов'язків,  або надати пояснення про причини невиходу на
роботу: листи за вих..№ 1-229 від 15.02.2006р.,
№ 1-1058 від 25.07.2006р.,  №
1-1191 від 22.08.2006р.,  № 1-1254 від
06.09.2006р.,  також були складені акти
відвідування позивача на дому 05.07.2006р. та 19.07.2006р. Позивач,  зневаживши прохання адміністрації шахти,  не з'явився на засідання профспілкового
комітету шахти «Добропільська» дати пояснення щодо невиходу на роботу з
17.11.2005 року по 29.09.2006 року,  хоча
двічі був письмово попереджений. ОСОБА_1не надав до підприємства ні лікарняного
листа за період з 16.11.2005р. по 02.12.2005р.,
ні висновку МСЕК. Ніякої заяви про перевод
його на іншу легшу роботу за станом здоров'я позивач не надавав. Наказом по
шахті № З/П від
29.09.2006р. позивач був звільнений за прогули без поважних причин,  згідно п.4
ст. 40 КЗпП
України,  з дня фактичного припинення
роботи.

Представник
відповідача не визнала позов і в частині відшкодування моральної шкоди,  тому що відшкодування моральної шкоди
виражається в фізичних та душевних стражданнях,
у втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для
організації свого життя.,  про що у свою
чергу зі сторони позивача не було додано у судовому засіданні будь-яких
доказів.

Просить суд в
позовних вимогах ОСОБА_1. відмовити.

Вислухавши   пояснення
сторін,    свідків,    вивчивши
матеріали   справи,    суд приходить до наступних висновків.

У судовому
засіданні встановлено,  що дійсно з 25.10.2004 року ОСОБА_1
працював на шахті "Добропільська" електрослюсарем підземним 4 розряду з повним
робочим днем на дільниці №
2. Згідно наказу № 3-п від 29.09.2006 року ОСОБА_1був
звільнений з роботи за прогули без поважних причин згідно п. 4  ст.  40 КЗпПУ (а.с.  4).

Під час
виконання наряду начальника дільниці №
2 ОСОБА_2.  21.08.2005 року позивач був
травмований.

Позивач 29.09.2005 року звернувся
до Добропільського міськрайонного суду з позовом,  у якому оспорював висновки комісії по
результатам розслідування нещасного випадку,
який стався на виробництві. Згідно рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 24.07.2006 року було
встановлено,  що 21 серпня 2005 року під
час роботи на дільниці № 2 ВП «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля»

електрослюсар підземний 4 розряду ОСОБА_1,
виконуючи наряд,  отримав вторинну
попереково-крижівову мієлорадікулоішемію (як наслідок гострої протрузії диска 4-5 поперекових
хребців). Зобов'язано відповідача скласти акт форми Н-1 про нещасний випадок на
виробництві в ВП «Шахта «Добропільська» (а.с.
90-91). Апеляційним
судом Донецької області рішення Добропільського міськрайонного суду було
залишено без змін. 17.11.2006
року було складено Акт №
62 про нещасний випадок,  пов'язаний з
виробництвом (а.с.  28-29).

З
22.08.2005 року по 16.11.2005 року ОСОБА_1знаходився на лікуванні у
Добропільській ЦРЛ і в Обласній лікарні відновного лікування,  що підтверджується відповідними лікарняними
листами № 157312,  № 012129,  № 129493 (а.с.  7,
75,  76) і довідкою Обласної
лікарні відновного лікування (а.с.
83),  а також випискою із журналу
відмітки лікарняних листів по здравпункту шахти «Добропільська» за 2005 рік
(а.с.  87). Позивач повинен був приступити до роботи 17.11.2005 року,  але на роботу так і не вийшов.

Відповідно
до довідки МСЕК № 013442
від 16.11.2005 року,  ОСОБА_1був визнаний інвалідом 2-ї групи у зв'язку
з загальним захворюванням з черговим переоглядом через рік,  тобто 16.11.2006
року (а.с.  31). В вищевказаній
довідки МСЕК відсутні будь-які трудові рекомендації,  які б підтверджували повну непрацездатність позивача.
Посилання позивача в позовній заяві на те,
що адміністрація шахти повинна була вивести його із шахти та надати іншу
(легшу роботу) на поверхні шахти,  або
при відсутності останньої,  звільнити у
зв'язку із станом здоров'я являється необгрунтованим,  оскільки статтею 170 КЗпПУ
передбачено,  що працівників,  які потребують за станом здоров'я надання
легшої роботи,  власник або уповноважений
ним орган повинен перести,  за їх
згодою,  на таку роботу у відповідності з
медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. В судовому засіданні
встановлено,  що вищевказану довідку МСЕК
ОСОБА_1адміністрації шахти «Добропільська» не надавав,  про перевід його на іншу легшу роботу,  або звільнення за станом здоров'я до
адміністрації шахти «Добропільська» не звертався,  не сповістив адміністрацію підприємства про
причини не виходу на роботу з 17.11.2005
року по 29.09.2006 року,  ніяких документів відповідачу не надав,  на неодноразові виклики вийти на роботу або
дати пояснення з причин не виходу на роботу не реагував..

В
матеріалах справи маються копії листів №
1-229 від 15.02.2006 року,  №
1-1058 від 25.07.2006р.,
якими позивач викликався до підприємства для вирішення питання
подальшого перебування його на роботі,
що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями про особисте
отримання позивачем вищевказаних листів (а.с.
21,  25).

До суду
були надані складені комісією підприємства акти відвідування позивача на дому 05.07.2006 року та 19.07.2006 року (а.с.  23-24).

Із
докладної начальника дільниці ОСОБА_2
від 23.07.2006 року вибачається,
що електрослюсар дільниці № 2 ОСОБА_1не вийшов на роботу з 17.11.2005
року. Останній лікарняний здав 28.12.2005
року. При розмові в отділі кадрів ОСОБА_1заявив,  що працювати не може,  а звільнятися не буде,  так як судиться з шахтою «Добропільська»
(а.с.  22).

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_2
пояснив,  що на час отримання
позивачем травми він працював начальником дільниці № 2. 21.08.2005р.
ОСОБА_1був травмований на шахті,  з 01.09.2005 р. по 16.11.2005 р. він
знаходився на лікарняному листі. 17.11.2005
р. не вийшов на своє робоче місце. Неодноразово,  в період з 17.11.2005 р. по 21.09.2006
p.,  ОСОБА_1. надсилалися листи з проханням вийти на своє
робоче місце,  або пояснити причини
невиходу на роботу. Двічі керівництво дільниці № 2 приходило до ОСОБА_1. додому,  про що складені акти. Але ОСОБА_1ігнорував
вимоги адміністрації шахти «Добропільська» і на роботу не виходив.

Згідно
листів № 1-1191 від 22.08.2006 року і № 1-1254 від 06.09.2006 року ОСОБА_1.
було запрошено на засідання профсоюзного
комітету шахти,  для рішення питання
про звільнення його за прогули,  але на
засідання просоюзного комітету ОСОБА_1.
не

з'явився,  хоча був повідомлений належним чином,  про що свідчасть поштові повідомлення про
особисте отримання позивачем вищевказаних листів (а.с.  19-20).

30
серпня     2006    року    директором     шахти                         «Добропільська»     ДП

«Добропіллявугілля»
було направлено подання профспілкому комітету ВП «Шахта «Добропільська» про
отримання згоди на звільнення ОСОБА_1. за прогули без поважних причин
(а.с.  85).

Позивач
на засідання профкому шахти «Добропільська» не з'явився і 29.09.2006 року було
надано згоду на звільнення ОСОБА_1. по п.4
ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин з дня фактичного
припинення роботи,  тобто з 17.11.2005
року,  що підтверджується випискою із
протокола засідання профкому (а.с.  17).

Як
вбачається із  ст.  40
КЗпПУ,  трудовий договір,  укладений на невизначений строк може бути
розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Враховуючи,  що ОСОБА_1протягом тривалого строку ігнорував
прохання відповідача вийти на роботу чи представити поважні причини не виходу
на роботу або надати відповідні документи,
суд вважає,  що порушень з боку
відповідача у частині звільнення ОСОБА_1. з роботи за прогули без поважних
причин не було.

Статтею 235 КЗпПУ
передбачено,  що у разі визнання
формулювання причини звільнення неправильним або таким,  що не відповідає чинному законодавству,  у випадках,
коли це не тягне поновлення працівника на роботі,  орган,
який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення
у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини
звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника,  орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами)
вказано,  якщо обставинам,  які стали підставою звільнення,  в наказі (розпорядженні) дана неправильна
юридична кваліфікація,  суд може змінити
формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

В
судовому засіданні не знайшло свого підтвердження неправильне формулювання
причини звільнення ОСОБА_1.,  крім
того,  ОСОБА_1. не додано доказів,  що після звільнення його з роботи він намагався
кудись працевлаштуватися,  так як згідно
довідки МСЕК № 054120 від 12.12.2006 року ОСОБА_1. встановлено 70% втрати
працездатності,  встановлена друга група
інвалідності з 28.11.2006 року (а.с.  32-33).

Враховуючи
вищевикладене,  у позовних вимогах про
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Посилання в
судовому засіданні позивача на те,  що
він тривалий час судився з підприємством і тому був відсутній на роботі,  суд не може прийняти до уваги,  тому що
згідно до  ст.  139 КЗпПУ працівник зобов'язаний
додержуватися трудової і технологічної дисциплини.

Разом з
тим,  суд не може погодитися з датою
звільнення позивача з роботи,  тобто з 17
листопада 2005 року,  так як згідно
наданої довідки Обласної лікарні відновного лікування № 322 від 01.06.2007
року,  ОСОБА_1знаходився на лікуванні у
неврологічному відділенні ДОЛВЛ з 16.11.2005 року по 02.12.2005 року (а.с.  83). Тому суд вважає за необхідне зобов'язати
ВП «Шахта «Добропільська» ДО «Добропіллявугілля» внести зміни в наказ № З/п від
29.09.2006 року,  вказавши дату
звільнення 03.12.2005 року.

Що
стосується стягнення моральної шкоди,  то  ст.  237-1 КЗпПУ України
передбачено,  що відшкодування власником
або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у
разі,  якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,  втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Відповідно
до п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №
4 від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
(Із змінами,  внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року),  у позовній заяві про відшкодування моральної
шкоди має бути зазначено,  в чому полягає
ця шкода,  якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,  з
яких міркувань він виходив,  визначаючи
розмір шкоди,  та якими доказами це
підтверджується.

В
судовому засіданні не знайшло свого підтвердження причинения моральної шкоди
ОСОБА_1.,  тому в цій частині позову слід
вімовити.

На
підставі вищевикладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,
60,  209,  212-215,
218 ЦПК України,
ст.  ст.  40,  43,
170,  232, 233 КЗпП
України,  Постановою ПВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів»,
суд

ВИРІШИВ :

В позові
ОСОБА_1 до Державного підприємства "Добропіллявугілля" Відокремлений
підрозділ «Шахта «Добропільська» про зміну формулювання причини
звільнення,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу ,  відшкодування моральної шкоди відмовити.

Зобов'язати
Державне підприємство «Добропіллявугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта
«Добропільська» внести зміни в наказ №
З/п від 29.09.2006 року,  вказавши дату звільнення ОСОБА_1 з роботи - з 3 грудня 2005 року.

На
рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом
двадцяти днів після подачі заяви на апеляційне оскарження,  яка може бути подана протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Надруковано
власноручно в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.