Справа № 2-1534/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

м.  Ковель                                                                                                    29
жовтня 2007 року

Ковельський
міськрайонний суд Волинської області

під
головуванням судді Лапіна О.Ф.,

за
участі секретаря      Зикової М. В.,

позивачки        ОСОБА_1,  відповідача      ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
-

встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,  укладеного між нею та відповідачем 05.12.2003
року,  актовий запис № 41 вчинений
Люблинецькою селищною радою Ковельського району.

На
обґрунтування позову вказує на те,  що з
відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 05.12.2003 року,  від шлюбу мають одну неповнолітню дитину -
сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує,
що після народження дитини взаємовідносини у сім'ї розладналися,  майже рік відповідач проживає окремо,  спільного господарства сторони не
ведуть,  подружніх обов'язків не
виконують. Стверджує,  що за вказаних
обставин збереження шлюбу неможливе та ставить питання про розірвання
шлюбу,  укладеного між нею та
відповідачем 05.12.2003 року. Одночасно клопоче про віднесення усіх витрат за
рахунок відповідача.

У
судовому розгляді позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та просить його
задовольнити із викладених у ньому підстав. Вказує,  що у надані судом терміни для примирення
будь-яких позитивних змін у подружньому житті не відбулося,  протягом тривалого часу сторони разом не
проживають,  спільного господарства не
ведуть,  подружніх стосунків не
підтримують. Вважає,  що за вказаних
обставин,  збереження шлюбу негативно
впливає на її моральний стан та суперечить інтересам дитини,  а тому вважає,  що шлюб розпався остаточно та настоює на
розірванні шлюбу. Клопоче про покладення судових витрат та витрат,  пов'язаних із оформленням розірвання шлюбу в
органах РАЦСу на відповідача.

Відповідач
ОСОБА_2 у судовому розгляді позов визнав та не заперечує проти його
задоволення. Щодо судових витрат та витрат,
пов'язаних із оформленням розірвання шлюбу в органах РАЦСу покладається
на розсуд суду.

Згідно
ч.4  ст.
174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до
того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи,  суд приходить до висновку,  що позов підставний та підлягає до
задоволення.

Із
свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1,
виданого 05.12.2003 року Люблинецькою селищною радою Ковельського району
вбачається,  що шлюб між сторонами
зареєстровано 05.12.2003 року,  актовий
запис № 41 / а.с.  4/

Від
шлюбу є одна неповнолітня дитина - син ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с.
8/.

У судовому
розгляді встановлено,  що протягом
тривалого часу сторони разом не

2

проживають,  спільного господарства не ведуть та подружніх
обов'язків не виконують,  непорозуміння
виникли після народження дитини та протягом наданого судом терміну для
примирення ситуація не змінилась. Позивачкою також стверджено,  а відповідачем не заперечено,  що конфліктні взаємовідносини негативно
впливають на атмосферу в сім'ї та суперечать інтересам позивачки і
неповнолітньої дитини подружжя та призвели до фактичного розпаду сім'ї.

Відповідно
до ч.2  ст.  112 СК України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу,  якщо буде
встановлено,  що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,  інтересам їхніх дітей,  що мають істотне значення.

Таким
чином,  у попередньому судовому засіданні
встановлено,  що сторони протягом
тривалого часу подружніх стосунків не підтримують,  спільного господарства не ведуть,  у сім'ї втрачена взаємоповага та
взаєморозуміння,  тобто,  шлюб існує лише формально,  а збереження шлюбу суперечить інтересам
позивачки та неповнолітньої дитини подружжя.

За таких
обставин визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону,  не порушує права,  свободи чи інтереси інших осіб,  а отже позов підлягає до задоволення,  шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
05.12.2003 року,  актовий запис № 41
вчинений Люблинецькою селищною радою Ковельського району,  - слід розірвати.

Враховуючи
обставини по справі,  витрати,  пов'язані з оформленням розірвання шлюбу в
органах РАЦСу слід покласти на відповідача. Позивачку від сплати звільнити.

Відповідно
до ч.1 ст.  88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони усі понесені
нею і документально підтверджені судові витрати. Отже сума сплаченого
позивачкою при подачі позову судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та 7 грн.
50 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу /а.с. 1,
2/,  а всього 16 грн. 00 коп. -
підлягають стягненню в її користь з відповідача.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212,  214-215 ЦПК України,   ст.
ст.  110,  112 Сімейного кодексу України,  -

вирішив:

Позов
задовольнити повністю.

Розірвати
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  укладений
05.12.2003 року,  актовий запис №
41,  вчинений Люблинецькою селищною радою
Ковельського району.

При
реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦСу стягнути з відповідача по справі
ОСОБА_2 державне мито в розмірі 17 ( сімнадцять ) грн. Позивачку,  ОСОБА_1,
- від сплати звільнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі в розмірі 16
( шістнадцять) грн.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської; області через Ковельський
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня його проголошення та поданням апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подачі
апеляційної скарги без попереднього подання заяви - протягом строку,  встановленого для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 цього Кодексу,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.