Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 листопада
2007 року Оболонський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого
судді Маринченко М. М. .

при секретарі
Скорик Н.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  третя особа - ОСОБА_4,  про стягнення грошової суми за договором від
2 червня 2004 року про надання допомоги у вирішенні цивільної справи та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_1,  про визнання
недійсним договору від 2 червня 2004 року про надання допомоги у вирішенні
цивільної справи,

встановив:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2.
про стягнення грошової суми за договором від 2 червня 2004 року про надання
допомоги у вирішенні цивільної справи. В обгрунтування позовних вимог
посилалася на те,  що 02 вересня 1999
року за договором,  посвідченим державним
нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори,  ОСОБА_3. продала належну їй однокімнатну
квартиру № АДРЕСА_1ОСОБА_2.

04 липня
2001 року ОСОБА_3.,  надавши державній
нотаріальній конторі неправдиві відомості про втрату нею правовстановлюючих
документів на квартиру,  отримала їх
дублікати і подарувала цю саму квартиру ОСОБА_5.

02
червня 2004 року ОСОБА_2. та ОСОБА_4. уклали договір про надання допомоги у
вирішенні цивільної справи,  відповідно
до якого ОСОБА_4. зобов'язалася забезпечити ОСОБА_2. кваліфікованою юридичною
допомогою при вирішенні в суді справи за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_5. та ОСОБА_3про
визнання недійсним договору дарування спірної квартири від 04 липня 2001 року.

За умови
позитивного вирішення в суді справи ОСОБА_2.,  а саме: постановления судом рішення
про недійсність договору дарування квартири № АДРЕСА_1від 04 липня 2001 ОСОБА_2.
зобов'язалась згідно п. 3.1 договору в місячний строк сплатити ОСОБА_4.
п'ятдесят відсотків ринкової вартості вказаної квартири.

Рішенням
Оболонського районного суду м.  Києва від
30 вересня 2004 року визнано недійсним договір дарування квартири № АДРЕСА_1від
04 липня 2001 року,  укладений між
ОСОБА_3. та ОСОБА_5. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м.  Києва від 21 грудня
2004 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Тобто
умови договору від 02 червня 2004 року ОСОБА_4. виконані в повному обсязі,  але ОСОБА_2. ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань по
оплаті наданих їй послуг.

У
зв'язку із сімейними обставинами - народженням дитини та перебуванням у
декретній відпустці,  ОСОБА_4. не мала
можливості займатися стягненням боргу з ОСОБА_2. і 15 березня 2005 року уклала з нею,  позивачкою,
договір відступлення права вимоги та передала їй всі документи,  які засвідчують боргові зобов'язання ОСОБА_2.

На
підставі викладеного позивачка просила стягнути з відповідачки грошову суму за
договором від 02 червня 2004 року у розмірі
131430 грн. - половину

ринкової
вартості аналогічної по площі однокімнатної квартири в цьому ж районі м.  Києва згідно з даними каталогу продажу житла
за 23 червня - 6 липня 2005 року.

В
судовому засіданні представники позивачки уточнили позовні вимоги та просили
тягнути з відповідачки на користь позивачки половину ринкової вартості спірної
квартири станом на лютий 2007 року відповідно до висновку судової будівельно-технічної
експертизи у розмірі 295750 грн.

ОСОБА_2. проти
задоволення первісного позову заперечувала та звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4про визнання недійсним договору від 02 червня 2004 року про
надання допомоги у вирішенні цивільної справи.

В
обґрунтування позову посилалася на те,
що 02 червня 2004 року між нею та ОСОБА_4.,  за ініціативою останньої,  було укладено договір про надання допомоги у
вирішенні цивільної справи,  згідно з
яким ОСОБА_4. прийнято на себе зобов'язання забезпечити її юридичною допомогою
при вирішенні справи за її позовом до ОСОБА_5. та ОСОБА_3про визнання недійсним
договору дарування квартири № АДРЕСА_1від 04 липня 2001 року,  укладеного між ОСОБА_3. та ОСОБА_5. За умови
позитивного вирішення в суді справи вона зобов'язана згідно п. 3.1 договору
виплатити ОСОБА_4. в місячний
строк 50% ринкової вартості спірної квартири.

Але,  підписуючи даний договір,  вона діяла під впливом тяжких для неї
обставин,  на вкрай не вихідних для неї
умовах. У 2002 році тяжко захворіла її мати ОСОБА_8.,
1928 року народження. За станом здоров'я 07 квітня 2003
року вона визнана інвалідом другої групи за психічним захворюванням.  Вона постійно змушена була проживати з
матір'ю та доглядати за нею,  що
потребувало багато фізичних і матеріальних зусиль,  а також було тяжким стресом для неї,  адже до хвороби мати була чудовою
людиною,  учасником війни. 12 грудня 2003
року мати померла.

На
утриманні у неї був неповнолітній син ОСОБА_6.. ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження,  якого необхідно було виховувати,  навчати,
а вона хворіла сама,  не мала
змоги працювати. 21 червня 2002 року син отримав базову загальну середню
освіту,  закінчивши навчання в Київській
середній спеціальній музичній школі-інтернаті ім.  М. В. Лисенка.
У 2003 році син продовжив навчання,
став студентом першого курсу Київського державного вищого училища
ім.  Г.М.
Глієра,  Форма навчання
денна,  основа навчання контрактна,  що потребувало певних матеріальних
затрат,  окрім моральних та
психологічних. Одночасно він навчався у вечірній середній школі № 5 м.  Києва,
яку закінчив в 2005 році,
отримавши атестат про повну загальну середню освіту.

Крім
цього,  14 лютого 2003 року помер її
чоловік ОСОБА_7.,  який мав онкологічне
захворювання. Чоловіка вона любила та поважала,
весь час піклувалась про стан його здоров'я,  підтримувала і душевно і фізично,  тому ця подія стала трагічною для неї. Шлюб
між ними офіційно був розірваний оскільки чоловік мав намір виїхати в Ізраїль
на лікування,  а в той час,  з його пояснень,  оформити виїзд за кордон не перебуваючи у
шлюбі було простіше.

Всі ці
важкі обставини змусили її укласти даний договір на вкрай невигідних для неї
умовах. Ні морально,  ні матеріально вона
не мала змоги вести будь-які справи в суді та ще й будучи юридично неосвіченою
людиною.

Ухвалою
суду до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні
позивача за первісним позовом залучено ОСОБА_4.

Ухвалою
суду до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні
відповідача за зустрічним позовом залучено ОСОБА_1.

Заслухавши
пояснення представників ОСОБА_1.,  пояснення ОСОБА_2.,  її представника,
пояснення ОСОБА_4.,  показання
свідків ОСОБА_9. ,  ОСОБА_10.,  ОСОБА_11.
,  ОСОБА_12.,
дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що первісний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно
до  ст.
526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу,  інших актів
цивільного

законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться.

Відповідно
до  ст.
629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання сторонами.

02
вересня 1999 року за договором купівлі продажу,
посвідченим в нотаріальному порядку,
ОСОБА_3. (рідна сестра матері ОСОБА_2.) продала належну їй на праві власності квартиру №
АДРЕСА_1ОСОБА_2. за 8544
грн. 57 коп.

04 липня
2001 року ОСОБА_3. за договором дарування,
посвідченим у нотаріальному порядку,
подарувала вказану квартиру ОСОБА_5.

02
червня 2004 року між ОСОБА_2.
та ОСОБА_4. укладено договір про надання допомоги у вирішенні цивільної
справи,  відповідно до пунктів 1.1 та 2.1
якого ОСОБА_4. зобов'язалася забезпечити ОСОБА_2. кваліфікованою юридичною
допомогою при вирішенні в суді справи за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_5. та
ОСОБА_3про визнання недійсним договору дарування спірної квартири від 04 липня
2001 року,  зокрема,  укласти договір з адвокатом на представництво
інтересів ОСОБА_2. в суді та своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги
адвоката на всіх стадіях судового розгляду вказаної справи.

Згідно з п. 3.1 договору за умови позитивного вирішення в суді справи
ОСОБА_2.,  а саме: постановления
судом рішення про недійсність договору дарування квартири № АДРЕСА_1від 04
липня 2001 року,  ОСОБА_2. зобов'язалась
в місячний строк сплатити ОСОБА_4. п'ятдесят відсотків ринкової вартості
вказаної квартири.

На
виконання умов укладеного договору ОСОБА_4. звернулася до громадянина ОСОБА_9.
,  який представляв інтереси ОСОБА_2. в судах під час
розгляду зазначеної справи на підставі довіреності.

Рішенням
Оболонського районного суду м.  Києва від
ЗО вересня 2004 року визнано недійсним договір дарування квартири № АДРЕСА_1від
04 липня 2001 року,  укладений між
ОСОБА_3. та ОСОБА_5. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м.  Києва від 21 грудня
2004 року вказане рішення суду залишено без змін. Ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 липня 2006
року рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду залишені без
змін.

Таким
чином ОСОБА_4. свої зобов'язання за договором від 02 червня 2004 року про
надання ОСОБА_2. допомоги у вирішенні цивільної справи виконала,  у зв'язку з чим у ОСОБА_2. виник обов'язок
виконати п. 3.1 договору щодо оплати вартості наданих послуг.

Зі
змісту п. 3.1 договору вбачається,  що
ОСОБА_2. зобов'язана сплатити ОСОБА_4. п'ятдесят відсотків ринкової вартості
вказаної квартири в місячний строк за умови позитивного вирішення в суді
справи. Даючи оцінку вказаним положенням договору,  суд вважає,
що моментом,  з якого виник
обов'язок оплати наданих послуг (позитивне вирішення справи в суді) є день
набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про визнання договору
дарування квартири недійсним - 21 грудня 2004 року. Таким чином ринкова
вартість квартири має визначатися станом на 21 грудня 2004 року.

Відповідно
до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 травня 2007 року №
2187 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ринкова (дійсна)
вартість квартири № АДРЕСА_1в цінах в період з 21 грудня 2004 року по 21 січня
2005 року становить 203500 грн. Таким чином на виконання п. 3.1 договору
ОСОБА_2. зобов'язана
сплатити ОСОБА_4. п'ятдесят відсотків від зазначеної суми,  а саме 101750 грн.

Оскільки
15 березня 2005 року між ОСОБА_4. та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення
права вимоги,  відповідно до якого ОСОБА_1. прийняла на себе
право вимоги ОСОБА_4до ОСОБА_2.
та стала кредитором за договором про надання допомоги у вирішенні цивільної
справи від 02

червня
2005  року,  грошова сума у розмірі   101750
грн.  підлягає стягненню з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1.

Зустрічний позов
не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
233 ЦК України
правочин. який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних для неї умовах,  може бути
визнаний судом недійсним незалежно від того,
хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно
до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року
«Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» збігом тяжких
обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина або його
близьких (крайня нужденність,  хвороба і
т.ін.),  які примусили укласти угоду на
вкрай невигідних для нього умовах.

Судом встановлено,  що 14 лютого 2003
року від онкологічного захворювання помер в Ізраїлі колишній чоловік ОСОБА_2. - ОСОБА_7. 11
грудня 2003 року померла мати ОСОБА_2.,  яка була інвалідом другої групи,  мала психічне захворювання і за якою вона
доглядала. З 10 лютого по 7 квітня 2004 року ОСОБА_2. знаходилася на
амбулаторному лікування в Центрі традиційної медицини лікаря Ізмайлова з
діагнозом вегетосудинна дистонія по гіпертонічному типу,  шийний остеохондроз. 29 травня 2004 року вона
повторно звернулася до зазначеного Центру за медичною допомогою та закінчила
курс амбулаторного лікування 25 липня 2004 року. На утримані ОСОБА_2. на час
укладення оспорюваної угоди знаходився неповнолітній син ОСОБА_6.. ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження,  який в той час був студентом
Київського державного вищого музичного училища ім.  Глієра з контрактною формою навчання. За
повідомленням ОСОБА_2. вона з березня 2004 року,  після звільнення з роботи,  ніде офіційно не працювала,  а лише,
маючи професію парикмахера,
займалася приватними підробітками. Проте,  копію всієї трудової книжки нею до суду не
надано з посиланням на її втрату.

Даючи
оцінку вказаним обставинам,  на які
позивачка посилається як на тяжкі обставини,
внаслідок яких було укладено оспорювану угоду,  суд враховує,
що з дня смерті матері ОСОБА_2.
до укладення оспорюваного правочину минуло шість місяців,  з дня смерті колишнього чоловіка - один рік і
чотири місяці. Крім того,  судом
встановлено,  що у 1989 році шлюб між
ОСОБА_2. та ОСОБА_7. розірвано. З показань свідка ОСОБА_10. вбачається,  що у 1995 році ОСОБА_7. одружився з
ОСОБА_14.. з якою він,  відповідно до
свідоцтва про розірвання шлюбу,
перебував у зареєстрованому шлюбі до жовтня 2000 року. З пояснень ОСОБА_2.
вбачається,  що у 2001 році ОСОБА_7.
поїхав на лікування до Ізраїлю,  де помер
і похований. Доказів,  які б підтвердили
факт проживання ОСОБА_7та ОСОБА_2. однією сім'ю після розірвання шлюбу,  суду не надано. Суд не приймає до уваги
показання свідків про те,  що ОСОБА_2. та
ОСОБА_7. продовжували проживати однією сім'єю після розірвання шлюбу,  оскільки свідок ОСОБА_13. не змогла суду
назвати місце проживання колишнього подружжя та показала,  що ОСОБА_7. до від'їзду в Ізраїль проживав у
себе на АДРЕСА_2,  а ОСОБА_2. у себе на
АДРЕСА_3,  а також що у 1995 році
ОСОБА_7. її навіть запрошував на весілля з громадянкою ОСОБА_15 свідок
ОСОБА_16. суду показав,  що товаришував з
ОСОБА_7. в школі,  а в подальшому вони
дружніх стосунків не підтримували,
зустрічався з ОСОБА_7. інколи на базарі,
в гості до нього не заходив; свідок ОСОБА_17.  суду
показав,  що з 1996 році по 2001 рік
був на заробітках в Росії,  а після
повернення до м.  Києва у 2001-2002 року
провідував ОСОБА_7та ОСОБА_2.. годі як у 2001 році відповідно до пояснень
ОСОБА_2. ОСОБА_7. вже поїхав на лікування до Ізраїлю.

Факт
навчання сина ОСОБА_2. на платній основі,
а також можливість лікування в приватній медичній установі не свідчить
про наявність у ОСОБА_2. тяжких обставин,
а,  навпаки,  свідчить про певний рівень її матеріального
забезпечення.

Суд
також вважає,  що укладення договору від
2 червня 2004 року не відбулося на вкрай невигідних умовах для ОСОБА_2.,  оскільки у власності ОСОБА_2. перебуває
кв. АДРЕСА_3 ,  її сину на праві
власності належить 2/3 частини кв. АДРЕСА_2. У спірній квартирі вони з
сином,  як на час укладення оспорюваного
правочину,  так і зараз не проживають.
Також суд враховує ту обставину,  що
спірна квартира було придбана ОСОБА_2.
за ціною 8544 грн. 57 коп.,  яка є
значно нижчою від дійсної вартості квартири.

Таким
чином суду на надано доказів,  що саме
вказані обставин примусили ОСОБА_2.
вчинити оспорюваний правочин; що вказані обставини були тяжкими; що
оспорюваний правочин вчинено на невигідних для неї умовах,  а також що укладення цього правочину було
необхідне саме для усунення чи пом'якшення цих обставин.

За таких
обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно положень  ст.  88 ЦПК України з ОСОБА_2. в дохід держави
слід стягнути державне мито пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у
сумі 1017 грн. 50 коп.,  оскільки
позивача,  на користь якого ухвалено
рішення,  звільнено від сплати судового
збору.

Керуючись  ст.
ст.  233,  526,
627. 629 ЦК України,  п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними»,   ст.  ст.
60,  88,  212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  третя особа -
ОСОБА_4,  про стягнення грошової суми за
договором від 2 червня 2004 року про надання допомоги у вирішенні цивільної
справи задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 101750 грн. (сто одну тисячу сімсот п'ятдесят
гривень).

Стягнути
з ОСОБА_2 в дохід держави державне мито у розмірі 1017 грн. 50 коп.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_1,  про визнання недійсним договору від 2 червня
2004 року про надання допомоги у вирішенні цивільної справи,  відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до апеляційного суду
м.  Києва через Оболонський районний суд
м.  Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана в двадцятиденний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.