У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого       Патрюка М.В.,

суддів:                   Берднік І.С.,              Прокопчука
Ю.В.,

Костенка А.В.,                   Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Борівського  районного суду
Харківської області  від 19 жовтня 2006
року та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У
грудні 2005 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 31 жовтня 2005 року о 5 год. ранку на відрізку
автошляху  Борова-Пролетарське на
відстані 1,7 км від смт Борова з вини відповідача сталося зіткнення автомобіля
ІЖ-2715, номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3 та яким керував відповідач,
з його автомобілем „Фольксваген-Пассат”, номерний знак НОМЕР_2, що зупинився
через непередбачену поломку.

Посилаючись на те, що внаслідок зазначеної ДТП
автомобілю “Фольксваген-Пассат” були заподіяні значні механічні
пошкодження,   позивач просив стягнути з
відповідача суму заподіяної матеріальної шкоди - 19 565 грн. 98 коп., суму
витрат, повґязаних із проведенням авто товарознавчої експертизи, у сумі 811
грн. 59 коп. та суму заподіяної моральної шкоди.

Рішення  Борівського   районного
суду Харківської області  від 19
жовтня 2006 року  позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 565 грн. 98 коп. матеріальної шкоди,
заподіяної пошкодженням автомобіля, 811 грн. 59 коп. витрат, повґязаних із
проведенням автотоварознавчої експертизи, та 2 000 грн. моральної  шкоди.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2007 року
рішення Борівського районного суду від 19 жовтня 2006 року скасовано в частині
стягнення моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні вказаних позовних вимог. Зменшено загальну суму стягнення на
користь ОСОБА_1 до 20 377 грн. 57 коп. В інший частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої інстанції повністю, а рішення суду
апеляційної інстанції - у частині стягнення з нього 20 377 грн. 57 коп.,
залишивши в силі  рішення апеляційного
суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної
шкоди. Припинити провадження у справі та відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 31 жовтня
2005 року о 5 год. ранку на відрізку автодороги
Борова-Пролетарське на відстані 1,7 км від смт Борова автомобіль
ІЖ-2715, номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3 та яким керував відповідач,
допустив наїзд на стоячий автомобіль „Фольксваген-Пассат”, номерний знак
НОМЕР_2,  який належав ОСОБА_1

Унаслідок зазначеної ДТП автомобілі ІЖ-2715, державний номер НОМЕР_1, та
автомобіль „Фольксваген-Пассат”, державний номер НОМЕР_2, отримали механічні
пошкодження.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної йому
внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди, суд виходив із того, що
проведеною органами ДАІ перевіркою  встановлено
причинний звґязок між  порушенням ОСОБА_2
п. п. 2, 3 (б), 12.1-12.3, 13.1 Правил дорожнього руху та ДТП, а в діях водія
ОСОБА_1 порушень цих правил не виявлено.

З таким висновком суду першої інстанції погодився і апеляційний суд,  який скасував рішення суду першої інстанції
тільки в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 000  грн. моральної шкоди, вважаючи недоведеним
факт заподіяння такої шкоди.

Проте повністю погодитись із таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно зґясованих обставин, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а
саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною
особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3)  за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти предґявленного позову, відповідач ОСОБА_2 пояснював, що у
вчиненій ДТП винним є водій автомобіля „Фольксваген-Пассат” ОСОБА_1, який до
зіткнення зупинив свій автомобіль у центрі дороги без включення аварійної
сигналізації, що позбавило його можливості вчасно помітити автомобіль позивача
та прийняти міри до вчасної зупинки.

Посилаючись на наявність у матеріалах справи трьох висновків органів
ДАІ  за результатами проведених перевірок
від 5 листопада 2005 року, від 30 грудня 2005 року та від 2 березня 2006 року,
позивач і його представник неодноразово під час розгляду справи заявляли  клопотання про призначення у справі
автотехнічної експертизи.

Проте суд у порушення вимог ст. ст. 10,
212, 213, 215 ЦПК України всебічно та повно не зґясував обставини справи,  не сприяв сторонам у здійсненні їхніх прав,
пояснення ОСОБА_2 належним чином не перевірив, не вирішив його клопотання про
призначення автотехнічної експертизи, пославшись лише на один із висновків
органів ДАІ за результатами перевірки, не зважаючи на те, що цей висновок є
одним із доказів, який підлягає оцінці судом.

Постановлене  у справі рішення не
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, оскільки не містить мотивів, з
яких суд вважає встановленою  відсутність
фактів, якими обгрунтовувалися заперечення, взяв до уваги або відхилив  докази.

Апеляційний
суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, також належним чином не перевірив
доводи апеляційної скарги в цій частині,
хоча ці доводи  заслуговують на
увагу, та сам, у свою чергу, не вирішив клопотання відповідача про призначення
експертизи.

До поданої касаційної скарги відповідач
надав четвертий висновок органів ДАІ за результатами перевірки обставин ДТП,
яка сталася 31 жовтня 2005 року, від 27 березня 2007 року, висновки якого не
співпадають із висновкам попередніх перевірок.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд з підстав, передбачених ч. 2 ст.
338 ЦПК України.

Керуючись
ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення  Борівського
районного суду Харківської області
від 19 жовтня 2006 року та рішення апеляційного суду Харківської області
від 30 січня 2007 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                  М.В.
Патрюк

Судді :                                             І.С.
Берднік

А.В.
Костенко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка