Справа № 2-1/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02
лютого 2007 року                                                                                   м.
Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:                                  головуючої

судді Линник О.С.,
при секретарі  Долі Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну                                      справу за

позовом
ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про витребування майна із чужого
незаконного  володіння,

відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із
незаконного володіння, в подальшому уточнюючи та доповнюючи його, і зазначав,
що йому на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1. В цьому будинку він
проживав разом зі своєю сім'єю. З серпня 2000 року відповідач ОСОБА_2 побив
його у місці його постійного проживання, який до цього часу проживав в
Охтирському районі Сумської області. Після таких неправомірних дій відповідача
він був вимушений тимчасово залишити свій будинок і проживати у своїх знайомих,
а відповідач став проживати у його будинку. Рішенням Тростянецького районного
суду від 12.09.2001 року за відповідачем по цьому позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3
визнано право власності на меблеву стінку, набір меблів для кухні, станок
циркулярний, кільця колодязні.

Але не зважаючи на рішення суду відповідач не повернув
йому майно, яке належало йому на праві власності і знаходилось у його будинку:
металеві труби 40п/м, вартістю 2000 грн.; 8 м труби на газ на суму 100 грн.;
лист металевий вартістю ЗО грн.; бочка металева, вартістю 250 грн.; клітки для
кролів 5 штук, вартістю 500 грн.; акумулятор АКБ-55, вартістю 170грн.; запчастини
і мотор для бензопили на загальну суму 700грн.; задній міст на автомобіль на
суму 412 грн.; акумулятор на суму 300 грн.; три стартера, три генератора та
набір ключів для автомобіля на суму 660 грн.; медогонку вартістю 500 грн., 5 мЗ
дошок на суму 1000 грн., 40 с/м дров на суму 1000 грн., два генератори для
автомобіля на суму 360 грн., два амортизатори на суму 60 грн., дві ресори на
суму 100грн.; одне реле поворотів на суму 8грн.; один замок запалювання на суму
20грн.; чотири ручки до автомобіля на суму 28 грн.; 20 шт. клапанів на суму 100
грн., 2 диски зчеплення на суму 8 0 грн., 10 поршней на суму 450 грн., два комплекти кілець на суму 70 грн., дві
полувісі на суму 170 грн., рульова колонка вартістю 330 грн., трапеція вартістю
110 грн., домкрат вартістю 2 6 грн., два підшипники на суму 14 грн., 4 пружини
вартістю 220 грн., ремінь вартістю 9 грн., три шланги гальмування на суму 27
грн., карбюратор на суму 175 грн., трамблер
на суму 58 грн., два блоки двигуна на суму 400 грн., двигун у зборі вартістю 1000
грн., 20 шт. саленблоків на суму 300 грн.; 2т кукурудзи на суму 1000 грн., 0,5
т картоплі вартістю 300 грн., а всього на суму 10515 грн., яку просить стягнути
із відповідача.

Також позивач зазначає, що не передачею вказаного майна,
йому завдано моральної шкоди, яка пов'язана з його моральними та психічними
стражданнями, порушився звичайний уклад його життя, він вимушений прикладати
додаткових зусиль для його організації. Моральну шкоду він оцінює  у
розмірі  5000  грн.,
а  також  просить
стягнути  по  одній

мінімальній заробітній платі за
кожен місяць утримання речей з дня прийняття рішення Тростянецьким райсудом від 12.09.01
року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та
показав, що його син незаконно заволодів його будинком, самого позивача вигнав
із будинку, він на даний час тимчасово мешкає у своєї співмешканки ОСОБА_4 Син
його побив, крім того він був незаконно притягнений до адміністративної
відповідальності у вигляді адміністративного арешту. За час його відсутності у
власному будинку зникло майно, перераховане у позові. Він вважає, що все його
майно забрав відповідач.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав повністю, показав, що його
батько безпідставно багато років подає на нього позови. Вважає, що його вини
немає в тому, що мовби якесь майно позивача зникло. Рішенням суду будинок був
розділений між ним, батьком, та їх сестрою Позняковою, також було розділено
майно. Відповідач стверджує, що деяке майно позивач здав на металолом, бочку
продав зі своїм племінником, дрова та дошки також позивач продав, запчастини на
автомобіль знаходились у гаражі, а відповідач не мав туди доступу.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 вересня 2001
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16
листопада 2001 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні жилим будинком, виселення, визнання заповіту
недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди було відмовлено, та
задоволено вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання права власності на
спадкове майно та його поділ, встановлення порядку користування земельною
ділянкою. За рішенням суду визнано право сумісної власності за ОСОБА_2, та
ОСОБА_3 на 52/100 частини будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1, реально виділено
їм у власність приміщення будинку, в підвалі, сарай, інші господарські будівлі.
За ОСОБА_1 визнано правло власності на 48/100 частини вказаного
будинковолодіння, також виділено у власність приміщення в будинку, у підвалі,
гараж, та інші господарські будівлі. Зобов'язано кожну із сторін провести
роботи по переобладнанню газового опалення, електросистеми. Визнано право
власності у порядку спадкування за сторонами на спадкове майно (цив. справа №
2-208, т.1, а.с. 247-250).

На майно, зазначене у пред'явленому позові рішенням суду від 12 вересня
2001 року право власності за спадкоємцями не визнавалось.

Судом встановлено, що за вироком суду від 25.04.02 р. відповідач був
притягнений до кримінальної відповідальності за спричинення 14.02.2001 р.
тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (а.с.144-145).

Крім того, позивач ОСОБА_1 був притягнений до адміністративної
відповідальності за дрібне хуліганство у вигляді адмінарешту строком на п'ять
діб, та з 4 серпня 2000 відбував арешт. В подальшому постанова суду була
скасована, та провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу
правопорушення (а.с.158).

Вказане підтверджує, що після смерті дружини позивача - матері відповідача
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 між сторонами склалися неприязні відносини, проти чого не
заперечували і самі сторони.

Доводячи перед судом свої вимоги ОСОБА_1 посилався на покази свідків та
довідки вартості речей.

Показами свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні було
встановлено, що не заперечувалось і самим позивачем, що у будинку по АДРЕСА_1 ,
після смерті дружини і до серпня місяця 2000 року вона проживала із позивачем у
фактичних шлюбних стосунках. У будинку також проживали син позивача - ОСОБА_2
та дружина ОСОБА_5 Після виникнення конфлікту у серпні 2000 року вони із
позивачем перейшли жити до неї - а все майно,
яке належало позивачеві,
залишилось за місцем

проживання відповідача. Через деякий час її співмешканець ОСОБА_1
повідомляв, що зникають його речі, в тому звинувачував сина.

Свідок ОСОБА_6, рідний ' брат позивача, показав, що у позивача було майно,
яке залишилось як спадщина після батьків, але зараз його немає, крім того
повідомляв, що бачив у господарстві ОСОБА_1 труби, інструменти, 30 кілець на
колодязь, запчастини у гаражі, дрова, дошки, чан для води, але де поділись речі
свідок не знає. Стверджує, що був акумулятор від автомобіля
"Москвич", який належав позивачу, а потім такий акумулятор він бачив
у машині відповідача.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7
підтвердив, що він завозив позивачеві у господарство по АДРЕСА_1 дошки та
показав, що він був присутній при складанні акту обстеження будинку по АДРЕСА_1
від 27.09.2000 р.

Із акту обстеження будинку по АДРЕСА_1, складеного головою вуличкому
ОСОБА_8, у присутності ОСОБА_9,
та ОСОБА_1, вбачається, що у вказаному господарстві 27.09.2000 р. знаходилось
майно, серед якого і деякі речі, зазначені у позові (а.с.74 т.2) .

Також свідок ОСОБА_9 підтвердив свій підпис у вказаному акті та наявність
зазначено в описі майна.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що дійсно у його подвір'ї стояв автомобіль НОМЕР_1
відповідача, у якому знаходились металеві уголки,
труби, з яких потім щось зварювали у себе на подвір'ї ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім
того, у вказаному автомобілі був акумулятор, однак він не знає кому належав той
акумулятор. У гаражі позивача були запчастини на автомобіль, куди вони поділись
свідок не знає.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що у позивача в гаражі лежали
запчастини на автомобіль, а у дворі - кільця на колодязь, бочки, труби, де
поділось вказане майно свідки не знають.

ОСОБА_13, допитаний у якості свідка показав, що він привозив до
господарства позивача кукурудзу, картоплю, ОСОБА_1 на той час жив у ОСОБА_4,
тоді між сторонами виник конфлікт.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він продавав свій автомобіль ОСОБА_1, та
безоплатно віддав двигун, коленвал, ресори та інше.

Однак показами свідків не встановлено як наявність у позивача всього
перерахованого у позові майна, так і його кількість чи вартість.

В судовому засіданні позивач не міг точно повідомити час виникнення права
власності на кожну оспорювану річ, оскільки деякі речі, як зазначав позивач,
були придбані ще під час подружнього життя із покійною дружиною позивача, інші
- під час спільного проживання із ОСОБА_4

Вартість вказаного майна зазначена позивачем із його міркувань та його
сумарна вартість перевищує заявлену у позові суму 10515 грн. Крім того, у
підтвердження вартості деякого майна позивач надав суду довідки вартості з
магазинів станом на 06.04.02 p., 08.09.02 p., 03.09.02 p.,
місцевого ринку від 28.08.02 р., Тростянецького держлісгоспу від 02.01.01 р.
Однак, дійсну вартість цього майна, крім акумулятора, придбаного 20.04.2000 р.
позивач перед судом не довів ( а.с.3, 55, 56, 58-62 т.1).

Суд не знаходить підстав для витребування вказаного акумулятора у
відповідача, чи стягнення його вартості на користь позивача, оскільки
беззаперечні докази у підтвердження того, що належний позивачеві акумулятор був
привласнений відповідачем, ОСОБА_1 суду не надав.

Позивач показує, що майно почало зникати після його
адмінарешту - З серпня 2000 р.,
та одночасно посилається на акт опису майна від 27.09.2000 року, що майно ще
знаходилось у будинку по АДРЕСА_1. Під час розгляду цивільної справи №
2-208/2001 р. позивач не заявляв вимоги про витребування вказаного майна, та із
цим позовом звернувся до суду 14 червня 2002 року.

Крім того, позивач звертався до суду із позовами до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні його будинком, однак рішеннями Тростянецького райсуду його вимоги були
відхилені через необґрунтованість (справи № 2-135, 2-165 за 2002 p.).

Відповідно до ч.2 ст. 48 Закону України "Про власність" власник
може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані із позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Згідно ст. 440 ЦК
УРСР, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню
особою, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до ч.І ст. 50 ЗУ
"Про власність" власник має право вимагати повернення
(віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у
справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень
зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або
під час попереднього судового засідання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, позивач не надав належних доказів наявності всього заявленого у
позові майна, не довів своє право власності на вказане майно. Не зазначив
ОСОБА_1 і доказів, які б підтвердили утримання такого майна саме відповідачем.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення 10515 грн. вартості неповернутого майна задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

Відповідно, не підлягає задоволенню і відшкодування моральної шкоди,
заявленої позивачем.

Суд вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, відповідно до ст.
ст. 80, 81, 88 ЦПК України. Позивачем було сплачено 51 грн. державного мита,
яка відшкодуванню не підлягає, і крім того, необхідно стягнути із позивача недоплачену
суму судового збору у розмірі 54 грн. 15 коп. за заявлені майнові вимоги та
8,50 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, а всього 62 грн. 65 коп.
судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215
ЦПК України, Закону України "Про власність", ст. 440 ЦК УРСР, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із
чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 62 грн. 65 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст. 2 95 ЦПК України.