Справа №2-33/07/04
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 р. Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Донець О.В.

при секретарі Муленко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-ї особи: Опікунська рада Московського РВК м. Харкова, огран опіки та піклування відділу освіти Зміївської районної держадміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі просять позбавити ОСОБА_3, ОСОБА_4 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на наступне.

Вони проживають однією сім'єю більш десяти років, шлюб зареєстрували у листопаді 2003 р. Від шлюбу дітей не мають. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у її брата ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилась дочка ОСОБА_5. У віці десяти місяців відповідачі привезли свою дочку до них і залишили на короткий термін, пояснюючи, що ОСОБА_4 треба виїхати за межі м. Харкова для поновлення втраченого паспорта. З цього часу дитина проживає в їх сім'ї як рідна дочка. Вони мешкають в благоустроєній квартирі, забезпечують її всім необхідним. Дитина повністю знаходиться на їх вихованні та утриманні. Інших „батьків" вона не знає. За весь час проживання дитини у них відповідачі не цікавились нею, не приймали участі в її вихованні, розвитку та не забезпечували матеріально. За всі роки ОСОБА_3 два рази приїжджав до них, однак ніякої допомоги на дитину не надавав. Тільки на день народження дівчинки - на 2 роки він подарував їй іграшковий автомобіль. Жодних інших подарунків, піклування за дитиною в іншій формі, він ніколи не здійснював. Дитина називала їх своїми батьком та матір'ю в присутності ОСОБА_3, що не викликало в нього заперечень.

У жовтні 2003 р. відповідач ОСОБА_3 раптом приїхав до них і попросив надати змогу прогулятися з дитиною, чому вони не заперечували. Відповідач забрав дитину та не повідомивши будь-кого, увіз в с Чемужівка Зміївського району Харківської області. Через деякий час вони розшукали та повернули дівчинку до дому, однак з цього часу у дитини стрес, вона боїться свого біологічного батька і повертатися до нього не бажає. На той час відповідач підтримував шлюбні стосунки з жінкою, яка мешкала в с Чемужівка, була старша за нього на 7 років, мала своїх трьох дітей. Вони мешкали в антисанітарних умовах, без зручностей. Квартиру, в якій народилась ОСОБА_5, ОСОБА_3 під впливом зазначеної жінки продав, не зареєструвавши в ній доньку. Свого житла він не має. ОСОБА_4 взагалі не з'являлась жодного разу та дитиною не цікавилась. Вважають, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, тому просять позбавити їх батьківських прав відносно їх дочки ОСОБА_5. Намагання ОСОБА_3 продемонструвати бажання відібрати дитину вважають впливом на нього його фактичної жінки, яка заставила його продати квартиру, та, з урахуванням різниці у віку, вважає, що проживання доньки з ними, стане важелем впливу на ОСОБА_3 з її боку. Дитина їм не потрібна. Вони не враховують інтереси дівчинки, яка живе в великому місті, у відмінних побутових умовах, отримує всебічний розвиток здібностей у дитячих творчих колективах та секціях. Зараз дівчинка пішла у 1 клас школи, але від ОСОБА_3 більше одного року немає ніяких відомостей. Таким чином, 6 років дитина знає їх, як своїх батьків і зазнає великої травми за умов надходження відомостей про інших. Рішення, прийняте за позовом ОСОБА_3 про надання часу для побачень з дитиною, винесене Московським райсудом м. Харкова, не виконується взагалі, оскільки після пред'явлення виконавчого листа до виконання, ОСОБА_3 жодного разу не з'явився на побачення, не зважаючи на виклики судових виконавців, які кожен раз приходили до них до дому та чекали, коли „стягувач" прийде для виконання рішення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Представники органів опіки та піклування Московського та Зміївського районів в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи оповіщені належним чином. Просили розглядати справу за їх відсутністю. Орган опіки та піклування Московського району м. Харкова залишив питання про вирішення позову на розсуд суду, орган опіки та піклування Зміївської РДА Харківської області заперечував проти задоволення позову, вважаючи, що дитина повинна виховуватись батьком, який не може бути позбавлений батьківських прав.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, допитавши свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обгрунтованим та при цьому виходить з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які знаходились у фактичних шлюбних відносинах / а.с. 13-14/.

Судом встановлено, що підтвердив й ОСОБА_3, що у віці десяти місяців відповідачі привезли свою дочку ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і залишили ніби-то на короткий термін. З зазначеного по теперішній час дитина проживає з ними, в їх сім'ї як рідна дочка, інших батьків не знає.

Позивачі з дитиною мешкають в благоустроєній квартирі, забезпечують її всім необхідним. Дівчинка понад 6 років повністю знаходиться на їх утриманні та вихованні. Починаючи з 10 міс. віку батьки дитини припинили своє піклування що до неї, не цікавляться дитиною, не приймають участі в її вихованні та утриманні. ОСОБА_3 в поясненнях, наданих суду не заперечував, що дійсно залишив доньку у сестри, але тільки тимчасово, до тих пір, поки в нього не з'явиться нова жінка. За цей час він, за його поясненнями, два рази приїздив до дитини, однак ніякої допомоги, а ні речами, а ні харчуванням, а ні грошами на утримання дочки, не давав. Лише один раз на 2 роки на день народження він подарував дівчинці іграшковий автомобіль. В наступному, коли він став співмешкати з ОСОБА_8, він обманом, самочинно забрав дитину, та не попередивши нікого, вивіз її в с. Чемужівка до співмешканки. Звідти дитину забрали позивачі.

Дитина зазнала стресу в наслідок дій ОСОБА_3, що підтверджується висновками психологічного обстеження від 12.04.05 p., згідно якого, дитина не вважає ОСОБА_3 рідною людиною, мало його знає та контакти з ним спричиняють поглиблення страхів у дитини.

Посилання ОСОБА_3 на перешкоджання позивачами йому у виконанні батьківських обов'язків спростовуються актами держвиконавців Московського районного УЮ Харківської області, згідно до яких, ОСОБА_3 жодного разу не з'явився на побачення з дитиною в строки, визначені рішенням Московського районного суду м. Харкова. Позивачами доведено, що будь - яких коштів поштовими переводами ОСОБА_3 не надавав, що підтверджується довідкою Харківського поштамту.

Свідок ОСОБА_6 - бабуся дитини та мати ОСОБА_3, ОСОБА_1. пояснила, що відповідачі перебували в незареєстрованому шлюбі, покинули дитину ще немовлятою та ніколи не займалися її вихованням, забезпеченням. Дитина виросла в родині позивачів, яких вважає батьками. ОСОБА_3 за вимогою своєї співмешканки продав однокімнатну квартиру, в яку так і не зареєстрував дитину. Він не потурбувався про подальшу долю дитини, залишивши її без житла, використавши гроші від квартири на користь співмешканки. Остання, бажаючи прив'язати до себе ОСОБА_3, почала тяганину за дитину, яка їй не потрібна зовсім, оскільки в неї своїх троє, одна з яких ще неповнолітньою народила свою дитину. На теперішній час ОСОБА_3 з нею не мешкає, під її впливом не знаходиться, що і пояснює той факт, що більше року він перестав цікавитися своїм позовом про відібрання дитини. Дівчинці дуже добре з позивачами, які єдині виховують її, приділяють всю свою увагу, оскільки дитина - зміст їх життя. Вона зве їх батьком та матір'ю, не знає інших. Для дівчинки було дуже великим стресом її раптове перевезення до с. Чемужівка до чужих людей. Від цього випадку вона по-суті потерпає й досі.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу виконання ним будь яких батьківських обов'язків відносно його доньки ОСОБА_5 з 2001-2002 p.p.

Судом встановлено, що мати дитини - ОСОБА_4 з моменту, коли покинула дитину у віці декількох місяців, жодного разу за 6 років не поцікавилася дитиною, участі у її вихованні та утриманні не приймала.

Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Обидва відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2001-2002 р. не приймали участь в вихованні та утриманні дитини, що доведено сукупністю зазначених вище доказів. Суд вважає безпідставним висновок органу опіки та піклування Зміївської РДА Харківської області про неможливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 Посилання на позитивні данні щодо ОСОБА_3, як батька ОСОБА_9 безпідставними та бездоказовими, оскільки висновки про його палке бажання бачити доньку, приймати активну участь "у становленні" дитини, надання якоїсь "регулярної" допомоги не відповідають об'єктивним діям відповідача, який тільки декларує ці бажання та ніби-то участь у утриманні та вихованні дитини. В об'єктивній реальності він не проявляє до дитини будь-якої уваги, діє всупереч її інтересам, піклуючись про свої суто меркантильні інтереси та інтереси третіх осіб. Про це свідчать його пояснення що до єдиного випадку за 6 років життя доньки про надання чогось матеріального для неї - іграшкового автомобіля на день народження на 2 роки, продаж квартири, в якій дитина жила після народження, в якій він її так і не зареєстрував та продав, присвоївши гроші.

Окрім того, суд вважає необ'єктивним та упередженим зазначений висновок, оскільки орган опіки та піклування Зміївської РДА Харківської області, будучи з 2003 р залученим до розгляду справи Київським райсудом, представник якого постійно перебував в судових засіданнях, прийняв активну участь у розгляді цивільних справ Зміївського райсуду Харківської області, в яких ОСОБА_3, ОСОБА_8 повідомляли Зміївському райсуду неправдиві відомості, що до обставин, які були неодноразово досліджені Київським райсудом м. Харкова

при розгляді справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_10 Представник органу піклування, маючи ці відомості, не повідомив про них Зміївський райсуд, за наслідком чого ОСОБА_4 була позбавлена батьківських прав в районі, в якому ніколи не мешкала, що призвело в наступному до усиновлення дитини сторонньою особою в порушення прав поперед всього самої дитини. В наступному зазначені рішення були скасовані Апеляційним судом Харківської області за скаргами позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а позови ОСОБА_3, ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та про усиновлення залишені без розгляду відповідно Московським та Зміївським райсудами.

Вчинки ОСОБА_3, який тільки формально виконував дії, які ніби-то свідчать про існування наміру виховувати та утримувати дитину, не тільки не підтверджують виконання ним батьківських обов'язків відносно доньки, але свідчать про його небажання та неспроможність виконувати свої обов'язки, передбачені законом.

Таким чином, позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позов.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 164 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.