Справа №22-6700/    Головуючий
у 1 інстанції - Олійник А.С.
2007 рік        Доповідач   - Ратнікова В.М.
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня    2007 року          Колегія
суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Ратнікової
В.М.

суддів  - Семенюк Т.А.

-
Прокопчук Н.О.

при
секретарі        - Погас О.А..

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою представника суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Суб"єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі,  компенсації за невикористану відпустку,  стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
повернення трудової книжки та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді,  пояснення
осіб,  які з"явились в судове
засідання,  перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів,
-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2007 року
позов  задоволено  частково.

Стягнуто з суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати в розмірі 4296 грн.,  компенсацію за невикористану відпустку в
розмірі 290 грн. 43 коп.,  які обчислено
без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів,  а також на відшкодування моральної шкоди 1000
грн.,  а всього: 5586 (п"ять тисяч
п"ятсот вісімдесят шість) грн. 43 коп.

Зобов "язано
суб"єкта підприємницької діяльності Кошову Тетяну Олександрівну повернути
Голуб Тетяні Іванівні її трудову книжку,
оформлену належним чином.

В іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне
виконання рішення суду в частині виплати ОСОБА_3 заробітної плати за один
місяць в розмірі 400 грн.

Стягнуто з суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в розмірі 54 грн. 36 коп.

В апеляційній скарзі представник суб»єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду
м.Києва від 01 червня 2007 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3.
про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній
платі,  моральної шкоди,  негайної виплати заробітної плати за один
місяць в розмірі 400 гривень та стягнення в дохід держави судового збору та
ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Свою скаргу мотивує тим,  що висновки
суду не відповідають фактичним

обставинам справи,  рішення суду
постановлено з порушенням норм матеріального та,

процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М.,
пояснення осіб,  які з»явились в
судове

засідання,  перевіривши матеріали
справи,  обговоривши доводи апеляційної
скарги,

колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з

слідуючих підстав.

Судом встановлено,  що ОСОБА_3.
працювала у відповідача продавцем непродовольчих товарів з 10 жовтня 2005
року,  що підтверджується трудовим договором
між працівником і фізичною особою,  а
також наказом № 1 по особовому складу від 10 жовтня 2005 року.

Відповідно до наказу № 2 по особовому складу від 9 жовтня 2006 року,  ОСОБА_3. була звільнена з роботи за прогули з
9 жовтня 2006 року за ст..
40 п.4 КЗпП України.

Згідно із п. З трудового договору фізична особа зобов'язується оплачувати
працю працівника у розмірі 332 грн. на місяць .

З досліджених в
судовому засіданні  письмових доказів
встановлено,  що з жовтня

2005  року до
грудня 2005 року заробітна плата позивачки становила 332 грн.,  з січня

2006  року до
червня 2006 року - 350 грн.,  а з липня
2006 року до вересня 2006 року - 400 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3. та стягуючи з суб"єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по
заробітній платі в розмірі 4296 грн.,
суд 1-ї інстанції посилався на те,
що представник відповідача не довів виплату відповідачем позивачу
заробітної плати за період з жовтня 2005 року до вересня 2006 року,  а тому заробітна плата за цей період підлягає
стягненню на користь позивача в розмірі 4296 грн.,  яка обчислена без утримання прибуткового
податку та інших обов'язків платежів

Колегія суддів вважає,  що цей
висновок суду 1-ї інстанції є законним та обгрунтованим з слідуючих підстав.

Згідно ст. 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у
строки,  встановлені колективним
договором,  але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу,  що не
перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до
ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,  що належать йому від підприємства,  установи,
організації,  провадиться в день
звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,  то зазначені суми мають бути виплачені не
пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,  належні
працівникові при звільненні,  власник або
уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою
зазначених сум.

В разі спору
про розмір сум,  належних працівникові
при звільненні,  власник або
уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті
строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно вимог ст.. 60 ЦПК
України    кожна сторона зобов»язана    довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом 1-ї інстанції достовірно
встановлено,  що представником
відповідача в судовому засіданніле. надано доказів на підтвердження своїх
доводів про те,  що заробітна плата за
період з жовтня 2005 року до вересня 2006 року позивачці ОСОБА_3 виплачувалась.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про
те,  що факт- виплати  позивачці заробітної плати,  підтверджуєтьсянаданими в судовому засіданні
копіями відомостей про нарахування заробітної плати,  розрахунками суми страхових внесків на
загальн6обов»язкове державне пенсійне страхування,  податковими деклараціями колегія суддів
вважає безпідставними,  оскільки зазначені
документи підтверджують лише факт нарахування позивачці заробітної плати,  сплату страхових внесків та подання
податкових декларацій відповідачем,  а не
факт виплати позивачці заробітної плати за період  з жовтня. 2005 року по вересень 2006 року.

Не підтверджені також належними та допустимими доказами і доводи
апеляційної

скарги щодо викрадення позивачкою у відповідача відомостей отримання
заробітної

плати з її підписом про отримання грошей. В органи внутрішніх справ з
заявою про

виявлення недостачі та викрадення бухгалтерських документів ОСОБА_3.
відповідачка

це зверталась,  кримінальна справа не
порушувалась.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3. про відшкодування моральної
шкоди,  то колегія суддів вважає,  що вони не ґрунтуються на досліджених в
судовому засіданні доказах та вимогах закону.

Так,  відповідно до ч. 1 ст. 237-1
КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Поскільки в судовому засіданні достовірно встановлено факт порушення
відповідачем прав позивача на отримання заробітної плати протягом усього часу
дії трудового договору та отримання компенсації за невикористану відпустку
,  зазначені обставини завдали позивачці
моральних страждань та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого
життя,  колегія суддів вважає,  що суд 1-ї інстанції прийшов до законного та
обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Законним та обгрунтованим є рішення суду 1-ї інстанції про негайне виконання
рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача в частині
виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 400 грн.,  оскільки п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України
передбачає негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові
виплати заробітної плати,  але не більше
ніж за один місяць.

Питання   щодо   стягнення
судововго   збору   вирішено
судом   1-ї   інстанції
з дотриманням вимог ст..
88 ЦПК України.

Рішення суду
відповідає вимогам закону,  зібраним
доказам,  обставинам справи і підстав для
його скасування з мотивів,  викладених в
апеляційній скарзі,  не вбачається.
Керуючись ст.ст.303,  307, 308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01
червня 2007 року

залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього
суду касаційної скарги.