Справа№
22ц-1328/07                                Головуючий
у 1 інстанції Уханенко С
2/5                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28
лютого 2007 року                                                                         м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого
судді: Петренко І.О. суддів: Болтунової Л.М., Лаченкової  О.В. при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2006 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
власністю ,-

встановила:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, який був укладений 11 липня 1999 року на підставі ст.47 ЦК України,
визнати факт ухилення відповідачів від його нотаріального оформлення, оскільки
нею були частково виконані умови вказаного договору.

У процесі розгляду справи позивачка неодноразово змінювала та доповнювала
свої ви­моги, так 19.0S.2002 року в заяві
вона просила визнати за нею право власності на одну кімнату, а за відповідачами
на другу в спірній квартирі ( а.с.7 т.1), а згідно позову від 27.08.2002 року
позивачка просила визнати її право на кімнату площею 14,27 кв.м., а
відповідачів на 12,53 кв.м. ( а.с.16 т.1). ОСОБА_1 також просила у своїх
позовних заявах про визнання договору купівлі-продажу від 7.08.2002 року між
відповідачами та ОСОБА_3 недійсним на підставі ст.48 ЦК України ( а.с.31
т.1) та визнати невірно проведеними нотаріальні дії по оформленню даного
договору, ( а.с.67 т.2) ; визнати за нею переважне право покупки долі квартири
та переведення прав і обов'язків покупця частини квартири; ( а.с.38 т.1)
визнати її проживання в спірній квартирі на законних підставах та стягнути з
ОСОБА_3 моральну шкоду ( а.с.181 т.2), визнати її власником спірної квартири (
а. с. 189 т.2), визнати свідоцтво про право власності на житло недійсним (
а.с.2 т.3)

10 жовтня 2002 року в суд з позовом звернувся ОСОБА_3, який в порядку ст.
103 ЦПК України 15 квітня 2003 року уточнив його і просив усунути перешкоди у
користуванні спірною квартирою та виселити ОСОБА_1 з даної квартири, (а.с.5
т.2)

ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва ОСОБА_2 померла і за
повідомленням де-ржнотконтори спадщина після її смерті не відкривалася.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 29 вересня 2006 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
було відмовлено, позовні

вимоги ОСОБА_3
задоволені в частині усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку
ОСОБА_1 і остання виселена з даної квартири.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеного рішення в повному
обсязі, роз'єднання її позовних вимог та їх новий розгляд почергово в іншому
суді першої інстанції, крім Жовтневого райсуду
м. Дніпропетровська, оскільки рішення є незаконним, безпідставним,
процесуально протиправним, не обгрунтованним нормою матеріального права, судом
не була надана правильна оцінка всім обставинам по справі, неправильно
застосовані норми процесуального права, справа розглянута неповноважним суддею,
за її відсутності, а також інших учасників, розглянуті не все вимоги, а саме
чотири її зустрічні позовні заяви.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержан­ням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір
по суті, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, вірно визнав юридичну
природу спірних правовідносин та виходячи з вимог ст.ст. 41 і 224 ЦПК України в
редакції 1963 року прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, задовольнивши позов ОСОБА_3 частково.

Судом першої
інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1
була отримана згідно до ордеру НОМЕР_1 ОСОБА_4 зі складом сім'ї - дочка
ОСОБА_2.

За заявою від 5
липня 1999 року їм було видано розпорядження органу приватизації НОМЕР_2 та
свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого спірна квартира
належить Михайлівським на праві спільної сумісної власності. ( т.З а.с. 19-20)

7 серпня 2002
року між ОСОБА_2, яка також діяла і від імені ОСОБА_4 на підставі доручення, та
ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, після
підписання якого останньому були передані ключі від квартири.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 стала проживати в спірній квартирі згідно дозволу
ОСОБА_2 за умови сплати комунальних послуг, що і підтверджується наданими
позивачкою квитанціями. Згодом ОСОБА_1 зверталася до Михайловських з проханням
придбати їх квартиру, але договір купівлі-продажу між ними укладений не був і
докази цього факту не були позивачкою надані суду, а тому колегія суддів
вважає, що районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 є
тимчасовим мешкан­цем в спірній квартирі.

Позивачкою при
розгляді її позовних вимог, як в суді першої інстанції, так і в апеляцій­ній
інстанції не були надані достовірні докази, щодо підтвердження її вимог.

Дослідивши в
судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги стосовно не
зазначення в рішенні судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що
ця обставина не є підставою для його скасування, оскільки воно є правильним по
суті і справед­ливим.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та
зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, що
суперечить ст. 212 ЦПК України, яка встановлює виключне право суду оцінювати
докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному
і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судом апеляційної
інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуально­го права, які
могли б призвести до неправильного вирішення справи, а тому підстави для скасування
рішення районного суду відсутні.

Керуючись ст.ст.
304,307,308, 315,317,319 ЦПК Україна колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду  м.
Дніпропетровська від 29 вересня 2006 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.