Справа № 2-188/2007 року
РІШЕННЯ Іменем України

05 червня 2007 року                 Івано-Франківський міський суд,
Івано-Франківської

області в
складі: головуючого судді                                 Островського
Л.Є.

секретаря                                                                            Попович
Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до управління освіти і науки
Івано-Франківського МВК про поновлення на роботі, стягнення оплати за час
вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконним переведення
та визнання недійсним запису у трудовій книжці наказу про переведення,
стягнення різниці заробітної плати за час незаконного переведення в розмірі
повного тижневого навантаження, суд, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на
роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,
визнання незаконним переведення та визнання недійсним запису у трудовій книжці
наказу про переведення, стягнення різниці заробітної плати за час незаконного
переведення в розмірі повного тижневого навантаження.

Позивач позов в судовому засіданні остаточно уточнила
заявлені позовні вимоги, просила постановити рішення, яким визнати незаконним
її звільнення з роботи за ст. 40
п. 4 КЗпП
України, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди, визнання незаконним переведення та визнання
недійсним запису у трудовій книжці наказу про переведення, стягнення різниці
заробітної плати за час незаконного переведення в розмірі повного тижневого
навантаження.

Представник відповідача позову не визнав і пояснив, що порушень при
звільненні позивачки з роботи допущено не було.

Просить в позові
відмовити.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до
задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Встановлено, що позивач працювала у гімназій № 3 на посаді
вчителя української мови та літератури.

Наказом № 1455-п
від 25.10.2005 року
ОСОБА_1 звільнена
з роботи за ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням.

В подальшому, після оскарження позивачкою до суду вищевказаний наказ був
скасований наказом № 1675-п
від 26.12.2005 року і
позивачка поновлена на посаді вчителя української мови та літератури з 27.10.2005 року із виплатою
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Про видання вказаного наказу та необхідності приступити до виконання
обов'язків позивачка була належним чином повідомлена, про що не заперечувала в
судовому засіданні, однак до виконання своїх посадових обов'язків відмовлялась
приступати.

Наказом №
241-п від 20.03.2006 року
ОСОБА_1 звільнено
з роботи за ст. 40 п. 4 КЗпП України за
прогули допущені нею із 28.12.2005
року.

Суд вважає, що звільнено позивачку з роботи законно, на
підставі вимог ст. 40 п.4 КЗпП
України та постанови KM України №
245 від 03 квітня 1993 року, оскільки
звільнення відбулось із згоди профспілкового комітету на яких позивач не була
присутня, однак не заперечила того, що їй надходили запрошення на засідання
профспілкового комітету, однак її ображало те, що засідання мало проходити у
кабінеті психолога, а тому вона не приходила на засідання.

Відповідно до п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України №
9 від 06.11.1992 року із
наступними змінами та доповненнями -
прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього
робочого дня, так і більше 3
годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, як
то використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом
чергової відпустки.

Позивач в судовому засіданні не навела жодної поважної причини її
відсутність на роботі із 28.12.2005
року.

Таким чином її вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди
є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Не підлягають до задоволення і вимоги щодо визнання
незаконним переведення та визнання недійсним запису у трудовій книжці наказу
про переведення, стягнення різниці заробітної плати за час незаконного
переведення в розмірі повного тижневого навантаження у зв'язку із пропуском
строку на звернення до суду.

В судовому засіданні встановлено, що позивач протягом 2000-2005 навчальних років
працювала із неповним тижневим навантаженням, що підтверджується довідкою
гімназії № З від 24.01.2006 року (а.с. 32), і вказаний факт
не заперечувався позивачкою в судовому засіданні, а тому її посилання на те, що
про її переведення на неповне тижневе навантаження вона дізналась тільки в
жовтні 2005 року є
голослівними.

Відповідно до вимог ст. 261
ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його
порушила, а згідно ст. 267
ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

До суду позивач з позовом про порушення її трудових прав звернулася 18.11.2005 року, тобто
через 2 роки
після видання оскаржуваного наказу, чинним же трудовим законодавством, зокрема
ст. 233 КЗпП
України передбачений 3 місячний
строк звернення до суду із позовом про відновлення порушеного трудового права
позивача.

На підставі ст. 40 п. 4, 233 КЗпП України,
Постанови Пленуму Верховного Суду України №
9 від 06.11.1992 року із
наступними змінами керуючись ст.ст. 215-218
ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління освіти і науки
Івано-Франківського МВК про поновлення на роботі, стягнення оплати за час
вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконним переведення
та визнання недійсним запису у трудовій книжці наказу про переведення,
стягнення різниці заробітної плати за час незаконного переведення в розмірі
повного тижневого навантаження -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області
шляхом подачі заяви до Івано-Франківського міського суду про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення та
подачі апеляційної

скарги на
рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне

оскарження.