Справа №2-3782/2007р. РІШЕННЯ
16 листопада 2007 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:
Головуючого - судді:                                                            Бабич Н.Д.
при секретарі:                                                                     Косенко Я.Ю.
за участю представника позивача:                                        ОСОБА_2
та представника відповідача:                                                Войтовича М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Алькона» про стягнення страхового
відшкодування, збитків, пені та відшкодування моральної шкоди, суд, -
звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача 150 767грн. 64коп., обґрунтовуючи свої
позовні вимоги порушенням відповідачем умов договору добровільного страхування,
законодавства України про страхування та про захист прав споживачів.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 серпня 2006 року між ним та
відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного
транспорту №003642. Об'єктом страхування за договором страхування є легковий автомобіль марки "Шевролет Лачетті",
державний реєстраційний НОМЕР_1 та
додаткове обладнання, встановлене в салоні автомобіля, що належать позивачеві на праві приватної власності.
27 листопада 2006 року вказаний
застрахований автомобіль було викрадено.
Відповідно до договору страхування незаконне заволодіння автомобілем є страховим
Позивач повідомив відповідача про
01 лютого 2006 року відповідачем на адресу позивача була направлена відмова у виплаті страхового відшкодування з посиланням
на те, що під час укладання договору позивачем було
надано відповідачеві недостовірні відомості про застрахований автомобіль, сфальсифіковані документи та приховано дійсні
обставини події з метою отримання страхового
що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування
є необгрунтованою і такою, що здійснена з порушенням умов договору страхування, чинного законодавства,
оскільки позивач вчинив всі необхідні
для одержання страхового відшкодування дії з додержанням умов договору страхування і не надавав відповідачеві
недостовірної інформації. ОСОБА_1
просить суд стягнути з відповідача 150 767 грн. 64 грн., що включає суму страхового відшкодування за договором
страхування у розмірі 97
920грн.; 3% річних від суми боргу у
розмірі 1 609 грн. 64 коп.; пеню за несвоєчасну
виплату страхового відшкодування у розмірі 31 238 грн.; моральну шкоду в
У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі на викладених у позовній заяві підставах та просив
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд у позові відмовити, надав суду письмові заперечення
Суд, заслухавши
пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного
транспорту №003642 (а.с.10-18), об'єктом
страхування за яким є легковий автомобіль "Шевролет Лачетті", державний реєстраційний НОМЕР_1, що належить позивачеві
на праві приватної власності та додаткове обладнання, яке встановлено в салоні
27 листопада 2006 року вказаний застрахований автомобіль було викрадено, що підтверджується постановою про порушення кримінальної
справи слідчого Святошинського РУТУ МВС України в
м.Києві від 05.12.200^. (а.с.63).
Відповідно до Договору страхування, укладеного між сторонами, незаконне заволодіння автомобілем є страховим випадком, у зв'язку з
чим ОСОБА_1 неодноразово звертався до
відповідача щодо страхового відшкодування, 02.02.2007р. позивач направив на адресу відповідача заяву про порушення
умов договору страхування (а.с. 57-58).
Відповідно до п. 4.1.2. Договору страхування відповідач зобов'язаний вжити заходів
щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування
позивачеві впродовж двох робочих
днів, як тільки відповідачеві стане відомо про настання страхового випадку.
Згідно з пп. 4.3.2 та 4.3.3 договору страховик зобов'язаний зробити запити до компетентних органів щодо причин та обставин настання
страхового випадку одразу після повідомлення страхувальником про настання
Відповідно до п. 4.1.З. договору відповідач зобов'язаний
скласти страховий акт та прийняти рішення щодо виплати
страхового відшкодування протягом З (трьох) робочих днів від дати
отримання від позивача всіх необхідних документів,
зазначених в розділі 5 договору, що підтверджують факт настання страхового
випадку та розмір збитків.
01.02.2007р. та 06.02.2007р. відповідач відмовив позивачеві у виплаті страхового відшкодування з посиланням на ст. 26 Закону
України „Про страхування" та п. 5.10
Договору страхування від 04.08.2006р. (а.с. 8-9, 59).
Як вбачається з матеріалів справи, відомості про застрахований автомобіль та додаткове обладнання, надані позивачем відповідачеві,
містяться в договорі страхування та заяві на страхування від 04 серпня 2006
року (а.с.10-18, 31).
Як пояснив суду представник відповідача на момент укладання договору страхування позивачем було надано відповідачеві достатній
обсяг належних документів для укладення договору страхування, згідно вимог
Закону України «Про страхування» та Правил
добровільного страхування наземного транспорту.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
У відмові у виплаті страхового відшкодування відповідач посилається на п. З
ст. 26 Закону України «Про страхування» та п. 11.1. Договору страхування, як на
підставу такої відмови.
Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування
є подання страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового
Відповідно до п. 5.10 Договору страхування, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є надання страхувальником
недостовірних відомостей про транспортний засіб
(автомобіль) під час укладення та/або в період дії договору страхування.
Судом встановлено, що крім автотранспортного засобу - автомобілю Терещук
сума згідно Договору страхування від 04.08.2006р. становить 108 800грн.
З метою з"ясування причин та обставин страхового випадку відповідачем були зроблені запити щодо встановлення додаткового обладнання
(а.с.60, 64), на що надійшли відповіді про те, що в
салон автомобіля „Шевролет" ОСОБА_1 додаткове обладнання не
встановлювалось (а.с.65).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що перед укладанням Договору страхування між СК „Алькона"
та ОСОБА_1 він оглядав автомобіль, в якому було
встановлено додаткове обладнання. Однак, на даний час,
через велику завантаженість по роботі, він не може вказати яке саме обладнання було встановлено в салоні автомобіля
„Шевролет", що належав ОСОБА_1.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він 04.08.2006р. укладав від імені СК „Алькона" з ОСОБА_1 Договір страхування наземного
транспорту, однак, автомобіль він не оглядав,
так само як і додаткове обладнання.
Суд вважає недоведеними вимоги та доводи позивача щодо наявності додаткового обладнання в салоні автомобіля на момент
страхування, яке саме зазначено в заяві ОСОБА_1. А тому, з
огляду на викладене, суд вважає, що позовні
вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню за виключенням вартості
додаткового обладнання.
8680 грн. Тобто, сума страхового
відшкодування буде становить 78 120 грн.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»
споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» від 12 квітня 1996 року N5   до відносин, які регулюються Законом України
захист прав споживачів», належать,
зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.
На такій підставі, суд вважає, що безпідставною відмовою у виплаті страхового відшкодування відповідачем були порушені права
позивача, як споживача послуги страхування майна.
Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що датою виникнення зобов'язання відповідача з виплати страхового
відшкодування є 1 лютого 2006 року.
Відповідно до п. 4.4.6. Договору страхування, відповідач зобов'язаний скласти страховий акт та прийняти рішення щодо виплати
страхового відшкодування в термін не пізніше
3-х робочих днів від дати отримання від позивача всіх необхідних
документів, зазначених в розділі 5 договору страхування,
що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.
У розділі 5 Договору страхування передбачено перелік документів, які страхувальник
має подати страховикові для отримання страхового відшкодування в загальному вигляді, без систематизації необхідних для підтвердження страхового випадку документів в
залежності від виду страхового випадку,
у зв'язку з чим визначити точну кількість та характер документів, які необхідно подати відповідачеві для одержання
страхового відшкодування саме у разі настання такого страхового випадку,
як незаконне заволодіння транспортним
засобом, безпосередньо з тексту розділу 5 Договору страхування не
виявляється можливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача суми страхового
відшкодування (суми боргу) за договором страхування у розмірі 78 120грн.
Протягом розгляду справи судом встановлено, що до відносин, які регулюються
Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що
виникають із договорів страхування.
Відповідно до п. З Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних
справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року N 5, вирішуючи питання про характер правовідносин
між споживачем та продавцем (виготівником,
виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм
Закону України «Про захист прав споживачів»
і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних
України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону України
«Про захист прав споживачів».
В ході судового засідання судом встановлено, що позивач є споживачем послуг страхування, наданих йому відповідачем за
договором страхування.
Відповідач порушив умови договору страхування, безпідставно відмовивши позивачеві у виплаті страхового відшкодування, порушивши
споживача послуг страхування за договором страхування, у зв'язку з чим позивач
має право використати спеціальний спосіб захисту цивільних прав, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав
споживачів» у формі неустойки.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитися про
зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує
виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за
кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у
розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено можливості зменшення сторонами договору розміру неустойки,
як санкції за порушення прав споживачів послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, захист особистого
немайнового або майнового права та інтересу є
правом особи, право чи інтерес якої* порушено.
Особа, право чи інтерес якої порушено, має право самостійно обрати спосіб захисту свого порушеного права чи інтересу, при цьому суд
може захистити цивільне право або інтерес у
спосіб, що встановлений договором або законом, згідно ч. 2 ст.
Стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов'язання, встановленої у договорі страхування не входить до числа
позовних вимог і тому судом не застосовується.
За таких обставин суд дійшов висновку про можливість захисту прав позивача, як споживача послуг страхування за договором
страхування, у спеціальний спосіб захисту,
передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача
пені за несвоєчасну виплату страхового
Вказана пеня є заходом відповідальності за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання з виплати на користь
позивача страхового відшкодування.
З % річних за ст. 625 ЦК України сплачуються боржником на
користь кредитора у разі порушення грошового
зобов'язання, що дозволяє віднести їх стягнення до заходів
За порушення грошового зобов'язання з виплати страхового відшкодування судом застосовано до відповідача захід відповідальності у
виді неустойки, встановлений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,
у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні
вимоги позивача про стягнення 3 % річних від суми боргу у розмірі 1609,64 грн. у повному обсязі, оскільки відповідно до
ст. 61 Конституції України ніхто не може
бути двічі притягнений до юридичної відповідальності
одного виду за одне й те саме правопорушеьня.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону   України   «Про
захист   прав   споживачів»,   при
споживача суд
одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової)
Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при цьому моральна шкода
може полягати, зокрема: у приниженні престижу або
ділової репутації, у порушенні цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість продовження
активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми,
при настанні інших негативних наслідків.
Позивач стверджує, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування, призвела до безумовного приниження
престижу позивача, викликала порушення нормальних життєвих зв'язків через
неможливість користування транспортним засобом, прийнятного для рівня
ділового спілкування позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,
а також з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
матеріали справи, суд дійшов висновку про доведення позивачем факту завдання йому моральної шкоди, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобов'язань за
договором страхування, проте заявлений
розмір її відшкодування не відповідає дійсному зменшенню немайнових благ
позивача, у зв'язку з чим суд знаходить можливим задовольнити вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди частково,
а саме у розмірі 2000 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи у розмірі 30 грн., та стягнути на користь держави судовий збір в сумі
1102 грн. 07 коп. ( 1093,57 + 8,50).
З огляду на вищевикладене, керуючись п. 5, 9 абз. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 16,
ст.ст. 526, 610, 611, ч. 2 ст. 625, п. 3
абз. 1 ч. 1 ст. 988, ст. 992 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
АДРЕСА_1, - суму страхового відшкодування  -
пеню  за  несвоєчасну
відшкодування - 31 237 грн. 44 коп.; моральну шкоду в розмірі 2000 грн.; судові витрати в сумі 30 грн., а всього на загальну суму 1.11
387 (сто одинадцять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 44 коп.
В іншій частині позовних вимог
невідомі) на користь держави 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 07 коп.
судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано
протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.