Справа №2-5508/07.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року
Бердянський
міськрайонний суд

Запорізької
області

в складі:
головуючого судді - Крамаренко А.І.

при секретарі -
Корнієнко Н.І. за   участю:        позивачів   -
ОСОБА_1,     ОСОБА_2,
представника позивачів - ОСОБА_3,  відповідача - ОСОБА_4

розглянув
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_5,  ОСОБА_4. ОСОБА_6,  третя особа орган опіки та піклування в особі
виконкому Бердянської міської ради про усунення перешкод в користуванні
квартирою,  виселення без надання іншого
житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом,  в
якому просять усунути їм перешкоди в користуванні АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_5,  ОСОБА_4 таОСОБА_6 з вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення в зв'язку з наступним.

АДРЕСА_1належить
на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності
на житло,  виданого 13.01.2003 року
Управлінням житлового господарства виконкому Бердянської міської ради.

В
березні 2006 року за згодою ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідачі вселились в квартиру й
одразу між сторонами виникли неприязливі стосунки,  оскільки осанні почали без будь-яких причин
заводити скандали та застосовувати фізичне насильство,  висловлювати погрози. З квартири почали
зникати гроші та документи.

На
неодноразові уговори та вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відповідачів не порушувати
правила спільного проживання,  останні не
реагують і продовжують застосовувати фізичне насильство,  висловлювати погрози,  чим створюють неможливі умови для
спільного,  проживання та користування
житлом.

В судовому засіданні
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх
представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги,
просять позов задовольнити.

ОСОБА_4,  яка діє в своїх інтересах та як законний
представник в інтересах неповнолітньоїОСОБА_6,
в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила,  що дійсно у березні 2006 року вона з донькою
та чоловіком,  за вимогою
останнього,  після продажу належної їм
чотирьохкімнатної квартири в м.
Бердянську,  переїхали проживати
до батьків чоловіка - ОСОБА_1 таОСОБА_2

Між
сторонами дійсно й систематично виникають скандали,  але вважає винними в їх виникненні
позивачів,  оскільки саме вони створюють
не можливі умови для спільного проживання: перешкоджають користуватися
електроенергією,  пральною машинкою,  не пускають її таОСОБА_6 о вечорі в
квартиру,  викликають міліцію та інше.

Вона
неодноразово говорила чоловіку про переїзд на іншу квартиру,  але він на дану тему спілкуватися не
бажає,  заходів для врегулювання спору не
вживає.

ОСОБА_5
та представник виконкому Бердянської міської ради,  належним чином повідомлені про час і місце
розгляду справи,  в судове засідання не
з'явились. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у їх
відсутність.

Свідок
ОСОБА_7 пояснила,  що вона тривалий час
спілкується з ОСОБА_1 31.10.2007 року вона прийшла до ОСОБА_1 й через замкнені
двері почула крики ОСОБА_1 таОСОБА_2,
зрозуміла,  що їх б'ють та
викликала міліцію. Заходити до квартири не стала,  оскільки недавно перенесла інсульт і їй
заборонено хвилюватися.

Свідок
ОСОБА_8 пояснила,  що знає сім'ю ОСОБА_1
близько 13 років. ОСОБА_1 показувала їй сінці,
говорила що її побила ОСОБА_4.
Зі слів сусідів знає,  що ОСОБА_4
вдарилаОСОБА_2 в пах. При спілкуванні з ОСОБА_1 остання неодноразово
говорила,  що її "вбивають".

Свідок
ОСОБА_9 пояснила,  що вона проживає в
АДРЕСА_2та має спільну стіну з квартирою ,
яка належить ОСОБА_1 таОСОБА_2 Через спільну капітальну стіну "з квартири
ОСОБА_1 доносяться такі крики,  що іноді
не чує власного телевізору". Один раз викликала міліцію. З весни 2007 року
скандали в родині ОСОБА_1 стали частішими.

Свідок
ОСОБА_10 пояснила,  що вона близько 10
років знає ОСОБА_4 Часто бачила ОСОБА_4 з сінцями і з її слів знає,  що її бив ОСОБА_5 Потім ОСОБА_4 з донькою та
чоловіком переїхали

проживати до його батьків. Але й там ОСОБА_4 не має спокійного життя.
Неодноразово ОСОБА_4 таОСОБА_6 ночували у неї оскільки їх не пускали в
квартиру,  а власних ключів від квартири
вони не

мають.

Свідок
ОСОБА_11 пояснила,  що після переїзду
ОСОБА_4 до батьків чоловіка бачила її з сінцями та зі слідом опіку. Зі слів
ОСОБА_4 знає,  що їй не дають
користуватися в квартирі світом,
водою,  телефоном.

Свідок
ОСОБА_12 пояснив,  що він працює дільничним інспектором
Бердянського MB УМВС України в Запорізькій області. Неодноразово від
мешканців АДРЕСА_1 надходили заяви про вжиття заходів як до ОСОБА_4,  так і до ОСОБА_1 ОСОБА_4 двічі притягалась до
адміністративної відповідальності за
ст.  173-2 КУпАП. На його думку
доки дві сім'ї будуть проживати в одній квартирі скандали не припиняться,  а будуть лише загострюватись.

Заслухавши
учасників судового засідання,  дослідивши
матеріали справи,  суд вважає позов
таким,  що підлягає задоволенню в зв'язку
з наступним.

З
наданих до суду документів вбачається,
що АДРЕСА_1належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 13.01.2003 року Управлінням житлового господарства виконкому
Бердянської міської ради.

В
березні 2006 року ОСОБА_5,  ОСОБА_4
таОСОБА_6 з дозволу власників квартири вселились та зареєструвались у спірній
квартирі,  що визнано сторонами у
судовому засіданні і відповідно до ч. 1
ст.  61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

За
змістом  ст.   ст.
316,  317,  319 ЦК України,  правом власності є право особи на річ
(майно),  яке вона здійснює відповідно до
закону,  за своєю волею незалежно від
волі інших осіб. Власникові належить право володіння,  користування та розпорядження майном на свій
розсуд. Власник вправі здійснювати по відношенню до свого майна будь-які
дії,  що не суперечать закону.

Статтею
150 ЖК України встановлено,  що
громадяни,  які мають у приватній
власності квартиру,  користуються нею для
особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати,  заповідати,  здавати в оренду ,  обмінювати,
закладати,  укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до  ст.  47
Конституції України ,   ст.  9 ЖК України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або обмежений у праві ним користуватися інакше як з
підстав і в порядку ,  встановлених
законом.

Відповідно
до  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно
до ч. 1  ст.  116 ЖК України якщо наймач,  члени його сім'ї або інші особи,  які проживають разом з ним,  систематично руйнують чи псують жиле
приміщення,  або використовують його не
за призначенням,  або систематичним
порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в
одній квартирі чи в одному будинку,  а
заходи запобігання і громадського впливу виявились,  безрезультатними,  виселення винних на вимогу наймодавця або
інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Порушення
відповідачами правил співжиття,
неможливість спільного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 з ОСОБА_5,  ОСОБА_4, ОСОБА_6 підтверджується поясненнями
свідків; постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.03.2007
року,  від 14.05.2007 року,  від 12.06.2007 року ,  від 19.06.2007 року,  від 20.06.2007 року,  від 23.11.2007 року; постановою Бердянського
міськрайонного суду від 04.05.2007 року про направлення скарги ОСОБА_1 про
притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.1  ст.
125 КК України в порядку  ст.  27 КПК України Бердянському міжрайонному
прокурору для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної
відповідальності за  ст.  122 КК України та іншими матеріалами справи.

Судом
встановлено,  що відповідачі на власний
розсуд розпорядилися належною їм квартирою чим самостійно погіршила як свої
житлові умови,  так і житлові умови
неповнолітньоїОСОБА_6

На
підставі викладеного суд вважає,  що
відповідачами суттєво порушуються права позивачів,  оскільки останні значною мірою позбавлені
того,  на що розраховували при наданні
житла сину та його родині,  а саме на
своє нормальне та спокійне проживання у належній їм квартирі.

Захист
права власності гарантується й  ст.  1 Першого Протоколу до Європейської конвенції
з прав людини та основних свобод,  що у
відповідності до  ст.  9 Конституції України є частиною
національного законодавства,  відповідно
до якої власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на
можливість користуватися своєю власністю.

Керуючись  ст.
ст.  15,  169,
212 - 215 ЦПК України,   ст.   ст.
116,  150 ЖК України,   ст.
ст.  316 - 321,  391 ЦК
України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1,  ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути
перешкодиОСОБА_1,  ОСОБА_2 в користуванні
АДРЕСА_1.

Виселити
ОСОБА_5,  ОСОБА_4,  ОСОБА_6 з АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про і
апеляційне оскарження.