Справа № 2-3483/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 листопада 2007р. Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді:                                                         Бабич Н.Д.

при секретарі:                                                              Косенко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Акціонерного комерційного банку «Київ»,
Товариства з обмеженою відповідальністю «Експсінвест» про захист права споживача та визнання права власності на
об"єкт будівництва, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів - Акціонерного комерційного банку «Київ», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Експоінвест», та просила суд розірвати інвестиційну угоду №
26-02-169 від 12 січня 2006 року укладену між нею
та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експоінвест», а
також з Акціонерним комерційним банком «Київ», та
просила стягнути з Акціонерного комерційного банку «Київ» на її користь
грошову суму в розмірі 415690 грн. 40 коп..

В процесі розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги і просила суд визнати за нею право власності на об»єкт
будівництва, а саме двокімнатну квартиру № 169, загальною площею 88,07 кв.
м., що розташована на 19 (дев»ятнадцятому)
поверсі в секції «Б» житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що 12 січня 2006 року між нею та відповідачами було укладено
інвестиційну угоду № 26-02-169 відповідно до вказаної
угоди, а саме п. 1.1. позивач бере участь у фінансуванні будівництва двокімнатної квартири № 169,
загальною площею 88,07 кв. м., що розташована
на 19 (дев»ятнадцятому) поверсі в секції «Б» житлового будинку
АДРЕСА_1, шляхом внесення грошових коштів на
розрахунковий рахунок АКБ «Київ».

^Як^бачається з довідки про інвестування загальної площі квартири від 30
червня 2006 року, ОСОБА_1 проінвестувала, згідно Інвестиційної угоди № 26-02-169 від 12 січня 2006 року, об»єкт інвестування
(вказаний в п. 2 Інвестиційної угоди № 26-02-169
від 12 січня 2006 року) в розмірі 415690,40 грн. і розмір даної квартири
складає - 88,07 кв.м., тобто позивачем в повному обсязі проведено
оплату вартості квартири, і таким

2

чином набуте майнове право на отримання у
власність даної двокімнатної квартири.

Як вбачається з п. 1.4. Інвестиційної угоди № 26-02-169 від
12 січня 2006 року запланова дата введення
будинку в експлуатацію - 2 квартал 2007 року, термін
заселення - 3 квартал 2007 року. Однак, на час звернення до суду відповідачі взяті на себе зобов»язання відповідно до
Інвестиційної угоди № 26-02-169 від 12 січня 2006 року не виконали,
будинок в експлуатацію не зданий, до
заселення не придатний. Позивач посилаючись на ст.ст. 526,530, 392, 190, 316 ЦК України просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Експоінвест» позовні вимоги визнала, вказала, що дійсно
позивачем в повному обсязі проведено оплату
вартості двокімнатної квартири № 169, загальною площею 88,07 кв. м., що
розташована на 19 (дев»ятнадцятому) поверсі в
секції «Б» житлового будинку АДРЕСА_1, тому проти
задоволення позовних вимог - не заперечувала.

Представник відповідача Акціонерного комерційного банку «Київ», вказала, що АКБ «Київ» виступав повіреним у
відносинах, які виникли між позивачем та ТОВ «Експоінвест», та
виконав всі зобов»язання щодо перерахування коштів на поточні
рахунки отримувача, відносно позовних вимог позивача не заперечувала щодо
їх задоволення.

Суд вислухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши та дослідивши письмові докази в їх сукупності та та
співставленні, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 12 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експоінвест», Акціонерним
комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 була
укладена інвестиційна угода № 26-02-169 про інвестування
у житлове будівництво, згідно з якою, позивачем
проінвестовано будівництво двокімнатної квартири № 169, загальною площею 88,07 кв. м., що розташована на 19 (дев»ятнадцятому) поверсі в секції «Б» житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом внесення коштів на рахунок АКБ «Київ», який
виступав повіреним у відносинах між
позивачем та ТОВ «Експоінвест» (а.с.5-8 - копія інвестиційної
угоди).

Як вбачається з довідки про інвестування загальної площі квартири від 30
червня 2006 року вказано, що ОСОБА_1 проінвестовано
згідно вказаної вище інвестиційної угоди 415690 грн. 40 коп. і розмір даної інвестиції складає 100% загальної
площі об»єкту інвестування, а саме 88,07 кв.м. (а.с. 9- копія довідки).

Відповідно до квитанцій №31 від 30.06.2006р., №59 від 27.06.2006р., №61 від 29.06.2006р., №65 від 02.06.2006р. наданих суду,
позивачем дійсно сплачено на рахунок відповідача
грошову суму в розмірі 415 690 грн. 40 коп.

3

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального
кодексу України, кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Виходячи із
змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту.

Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо у
зобов»язанні встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ч. 1 ст. 190 ЦК України вказується, що майном як
особливим об»єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов»язки.

Як вбачається з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до
ст. 41 Конституції України, вказано, що кожен громадянин
має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду,
право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також зазначено, що право власності є
непорушним.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 190, 316, 392, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, що зареєстрована АДРЕСА_2, право власності на двокімнатну квартиру № 169
(сто шістдесят дев»ять), загальною площею 88,07 кв. м., що розташована на 19
(дев»ятнадцятому) поверсі у житловому будинку
АДРЕСА_1.

4

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня проголошення та подачі
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.