_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-424/07
Провадження № -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2007 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Реви C.B.,

при секретарі Остапчук O.E.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем сторонами був виплачений пай за однокімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1, а також придбані у власність автомобілі марки BA3-21013 та УАЗ-452.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати її право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та з врахуванням подальших уточнень позивних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь 8750 гривень (а.с.29).

Відповідач надав судові письмові заперечення (а.с. 46-47, 59-60), в яких заявлений до нього позов не визнав, посилаючись на те, що перший шлюб сторін було розірвано 11 січня 1989 року, а пай за квартиру він повністю виплатив у квітні місяці 1990 року. Строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про розподіл квартири вже сплинув. Автомобіль марки BA3-21013 належав на праві власності батькові відповідача та ніколі не був спільним майном сторін. У 1998 році він виїхав на автомобілі УАЗ-452, 1978 року випуску, до Архангельської області Російської Федерації, але у зв'язку з серйозною поломкою автомобіля не зміг вивезти його на територію України. В даний час цього автомобіля не існує.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та додатково пояснила, що у січні 1989 році вона розірвала шлюб з відповідачем з метою постановки на квартирний облік та отримання додаткового житла. Після цього сторони продовжували проживати у спірній квартирі, підтримували шлюбні стосунки та вели спільне господарство. Повторно шлюб між сторонами було укладено у квітні 1991 року

Відповідач позов не визнав та у судовому засіданні додатково пояснив, що після розірвання шлюбу у січні 1989 року він особисто сплатив 1500 карбованців в рахунок оплати пая за квартиру.

Поряд з цим сторони у судовому засіданні дійшли згоди, що вартість спільно належного ним автомобіля УАЗ-452, 1978 року випуску, складає 1500 доларів США, а автомобіль марки BA3-21013 не є їх спільним майном.

Вислухавши пояснення сторін та показання свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 липня 1972 року по 11 січня 1989 року (а.с. 10,11). 05 квітня 1991 року сторони повторно уклади шлюб (а.с.9), який розірвано рішенням Приморського районного суду міста Одеси, що набрало законної сили 06 жовтня 2006 року.

З 15 квітня 1977 року відповідач ОСОБА_2 є членом ЖБК „Київський-9".

Згідно листа ЖБК „Київський-9" від 14 лютого 2006 року перший пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 сплачено 20 квітня 1977 dokv y розмірі 2355 карбованців. У подальшому пай мав сплачуватись у розмірі

Після розірвання шлюбу у січні 1989 році сторони продовжували проживати однією сім'єю у спірній квартирі та вести спільне господарство. Крім пояснень позивача це підтверджено показаннями сина сторін - свідка ОСОБА_3, який у судовому засіданні стверджував, що його батьки - сторони у справі окремо проживають останні 2-3 роки (а.с.54).

З розрахунку платежів у на першій сторінці розрахунковій книжці по оплаті за квартиру, електроенергію, комунальні та інші послуги на 1989 - 1990 роки вбачається, що у зазначений період пайові внески за квартиру мали сплачуватись у розмірі 19,49 карбованців щомісячно (а.с.31). З дослідженої у судовому засіданні вищезазначеної розрахункової книжки вбачається, що після розірвання шлюбу у січні 1989 році поряд з відповідачем позивач також продовжувала сплачувати нарахування ЖБК „Київський-9" по оплаті паю, комунальних послуг та витрат на утримання квартири, що підтверджується підписами позивача на відповідних квитанціях з червня по грудень 1989 року, з лютого по квітень та з червня по листопад 1990 року (а.с.32-38).

Пояснення відповідача про те, що після розірвання шлюбу виґ надавав позивачеві ОСОБА_4 гроші для оплати комунальних платежів за квартиру, також додатково підтверджує факт ведення сторонами спільного господарства у цей час.

При вирішенні цього спору суд враховує, що переважна частка паю за спірну квартиру було сплачено сторонами саме під час перебування у шлюбі.

Застосовуючи положення ст.17 Закону України «Про власність» до виниклого між сторонами спору суд вважає, що майно придбане придбане внаслідок спільної праці особами, які перебували у фактичних шлюбних стосунках і жили однією сім'єю, є іхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Оскільки після розірвання шлюбу у січні 1989 року сторони будь-які письмові угоди між собою не укладали, перебували у фактичних шлюбних стосунках і жили однією сім'єю, а відповідач, у свою чергу, не надав судові будь-яких доказів особистої сплати ним залишку пайового внеску у розмірі 1500 карбованців вже після розірвання шлюбу з позивачем, суд вважає, що після розірвання шлюбу сторони приймали рівну участь у закінченні виплати паю за квартиру АДРЕСА_2.

З врахуванням вищенаведених встановлених по справі обставин суд вважає, що оскільки переважна більшість паю за спірну квартиру було сплачено сторонами саме під час перебування у шлюбі, а після розірвання шлюбу у січні 1989 році вони приймали рівну участь у закінченні виплати паю, то після повної виплати пайового внеску за квартиру сторони дійсно набули право спільної власності на це нерухоме майно та в силу ст.15, 17 Закону України „Про власність", ст.ст. 22, 28 КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року, їх частки у квартирі мають бути визнані рівними.

При цьому суд критично ставиться до заперечень позивача проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл квартири, оскільки вони не підтверджуються встановленими по справі обставинами та ними спростовуються. Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але відповідач у судовому засіданні навіть документально не підтвердив свої твердження про особисту сплату ним 1500 карбованців в рахунок оплати паю за квартиру. З врахуванням повторного укладення шлюбу сторонами 05 квітня 1991 року, який було розірвано у жовтні 2006 року, суд також вважає, що позивач не пропустила строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні даного позову в частині розподілу автомобілів суд виходить з того, що згідно з листом Управління ДАІ ГУ МВС України від 31 травня 2006 року №7/0-2498 за відповідачем зареєстровано тільки автомобіль марки УАЗ-452, державний номер НОМЕР_1, та 07 липня 1992 року йому видано технічний паспорт автомобіля ГД №262522 (а.с.28, 86). Оскільки відповідач набув право власності на автомобіль під час шлюбу, а за згодою сторін його вартість визначена у розмірі 1500 доларів США, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача має стягнуто половину вартості цього майна, а саме 1500 х 5,05 : 2 = 1787.5 гривень.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорціонально до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. ст. 15, 17 Закону України ""Про властність", суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 травня 2005 року ЯЯЯ №079480, частково недійсним.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3787 гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також подання апеляційної скарги до Київського районного суду міста Одеси протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне

Суддя Рева С.В.