Справа
№ 2-4200
РІШЕННЯ

Іменем  України

09
листопада 2007р. Святошинський районний суд М. Києва в складі:

головуючого
судді -                                                                                        Оздоби
М. О.,

при
секретарі-                                                                                                 Сакуновій
Т.П.,

розглянувши у
відкритому попередньому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,  -

встановив:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про розірвання шлюбу,  посилаючись на ті обставини,  що перебуває в шлюбі з відповідачкою з
26.08.1994р.,  від даного шлюбу мають
неповнолітню дочку ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами не склався через різні характери,  погляди на життя,  в сім»ї виникали конфлікти,  з червня 1998 року сторони припинили шлюбні
стосунки,  не ведуть спільного
господарства,  мають окремий бюджет,  разом не проживають. На підставі  ст.
ст.  110,  112 СК України просив позов задовольнити.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав,  посилаючись на обставини,  викладені в позовній заяві,  а також на те,  що примирення між ними не можливо,  сім"я розпалась остаточно,  просив витрати по реєстрації розірвання шлюбу
в органах РАЦС покласти на нього.

Відповідачка
в судовому засіданні проти позову не заперечувала,  посилаючись також на те,  що позивач має іншу жінку,  з якою підтримую фактичні шлюбні відносини.

Відповідно
до ч.4  ст. 130 ЦПК України при визнанні
позову ухвалюється судове рішення,  в
порядку,  встановленому  ст. 174 ЦПК України. Згідно ч.4  ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення
про задоволення позову.

Виходячи
з вищенаведеного,  суд вважає,  що рішення у справі можливо постановити при
проведенні попереднього судового засідання.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд вважає необхідним
задовольнити позов,  виходячи з
наступного.

Судом
встановлено,  що сторони перебувають в
шлюбі з 26.08.1994р. (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб). Від даного шлюбу
мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5 - копія свідоцтва про народження).

Як
пояснили сторони,  їх подружнє життя не
склалося через різні характери,  погляди
на життя,  з червня 1998 року сторони
припинили шлюбні стосунки,  не ведуть
спільного господарство,  мають окремий
бюджет,  разом не проживають,  вважають примирення не можливим.

За таких
обставин суд вважає,  що причини,  які спонукали сторони на розірвання
шлюбу,  є обгрунтованими,  подальше збереження сім'ї стало
неможливим,  а тому позов про розірвання
шлюбу підлягає задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  110,  112 СК України,   ст.
ст.  10,  11,
57-60,  130,  174,
212-215 ЦПК України,  суд, -

вирішив:

Позов
задовольнити.

Шлюб,
зареєстрований 26 серпня 1994 року в Відділі РАГС Ленінградської
райдержадмінітсрації м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  про що зроблено актовий запис № 665,  - розірвати.

При
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС з ОСОБА_1  стягнути на користь держави держмито в сумі
17 грн.,  ОСОБА_2  від сплати держмита звільнити.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом
подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.