Справи № 2-1110/2007р.,
№ 2-1258/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23
жовтня 2007 року                                                                              м.
Коломия

Коломийський
міськрайонний суд Івано-Франківскої області

в
складі: головуючого судді        Ілюка
Б.В.

секретаря                                     1/2рак В.В.

з участю
адвоката                       ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщення суду м. Коломия справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації за частку у спільному
майні,  за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виділення часток та визнання права власності на майно подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про виділ частки у спільному
майні подружжя. В подальшому ОСОБА_1 змінив позовні вимоги на стягнення
компенсації за частку у спільному майні подружжя. ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_1 про виділення часток та визнання права власності на
майно подружжя.

В
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала та суду
пояснила,  що під час шлюбу позивачем із
відповідачкою у 2001 році були придбані дві однокімнатні квартири АДРЕСА_1. У
2006 році сторони припинили спільне проживання. Враховуючи,  що частки у майні подружжя є рівними позивач
звернувся до суду з позовною заявою про виділ йому в натурі 1/2 частки
двохкімнатної квартири під № 413 та №414. Оскільки згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи варіанти поділу квартир відсутні,  позивач просить суд стягнути з відповідачки в
його користь грошову компенсацію вартості належної йому частки,  що становить 46 550 гривень. Позов ОСОБА_3
про виділення часток та визнання права власності на майно подружжя позивач не
визнає,  оскільки підстав для зменшення
його частки в майні подружжя немає. Твердження ОСОБА_3 про те,  що позивач матеріально не забезпечував
сім"ю,  є голослівними.

ОСОБА_3
свій позов підтримала та пояснила,  що
під час шлюбу з ОСОБА_1 її батьки придбали для неї дві згадані квартири. При
поділі квартир просить суд відступити від засади рівності часток подружжя так
як відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї - офіційно ніде
не працював,  квартири були придбані за
кошти її батьків,  після залишення у 2006
році сім"ї позивач не надає матеріальної допомоги на утримання двох
неповнолітніх дітей,  продовжує ухилятися
від сплати аліментів. Вважає,  що частку
відповідача у квартирах слід зменшити з 1/2 до 1/6.

Оскільки
квартира поділу не підлягає,  згідна
сплатити відповідачу компенсацію належної йому 1/6 частки спірної
квартири,  що становить 2670, 50 гривень
та просить визнати за нею право власності на спірні квартири.

Заслухавши
пояснення осіб,  які беруть участь у
справі,  експертів,  свідка,
дослідивши матеріали справи,  суд
знаходить,  що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню,  позов ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1  ст. 60 СК України,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того,  що один з них не мав
з поважної причини (навчання,  ведення
домашнього господарства,  догляд за
дітьми,  хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно
п. 1  ст. 70 СК України,  у разі поділу майна,  що є об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд
встановив,  що сторони перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі згідно договору купівлі-продажу квартир від 16.08.2001
року придбали дві однокімнатні квартири АДРЕСА_1 за 2 545 гривень (а.с.  11). Весною 2006 року сторони припинили
спільне проживання. У вересні того ж року позивачка подала в суд позовну заяву
про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей. Рішенням суду від
6.10.2006 року з ОСОБА_5  стягнуто
аліменти в розмірі по 300 гривень на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та
ОСОБА_7. 07.06.2007 року позивач звернувся з позовною заявою до суду про виділ
йому в натурі 1/2 частки згаданих квартир (а.с. 4-5). Оскільки згідно висновку
судової будівельно-технічної експертизи (ах. 28-44),  поділ двохкімнатної квартири під № 413 та №
414 в натурі є неможливий,  позивач
просить суд стягнути з відповідачки в його користь грошову компенсацію вартості
належної йому 1/2 частки згаданої квартири,
що становить 46 550 гривень.

За встановленого
суд вважає,  що позовні вимоги позивача
про стягнення компенсації вартості належної йому 1/2 частини придбаної у шлюбі
з'єднаних квартир є підставними.

Згідно ч. 1  ст. 60 СК України,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того,  що один з них не мав
з поважної причини (навчання,  ведення
домашнього господарства,  догляд за
дітьми,  хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно
п.1  ст. 70 СК України,  у разі поділу майна,  що є об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно
абзацу 12 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1998 року
№ 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права
власності" вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовам
про захист права власності на майно,
суди мають виходити з того,  що

вартість
спірного майна визначається за погодженням сторін,  а за його відсутності - за дійсною вартістю
майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова
сума,  за яку майно може бути продано в
даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності
призначається експертиза.

Згідно
висновку проведеної товариством з обмежено діяльністю „Прикарпат-ескперт"
(а.с. 28-44) експертизи,  дійсна
(ринкова) вартість двохкімнатної квартири АДРЕСА_1,  станом на дату оцінки становить 93 100 гривень.
Оцінка згаданих квартир проведена на основі порівняльного підходу який
базується на аналізі даних про фактичні продажі аналогічних об"єктів
нерухомості. Для визначення вартості об"єкта оцінки були використані
національні стандарти,  власна база
даних,  інформація агенства нерухомості
РІО,  „Мрія" та проаналізована
інформація періодичних видань Коломийщини по продажу аналогічних об"єктів
нерухомості в м. Коломия за останній період. Використано принцип розумної
обережності.

Згідно
повторної судової будівельно-технічної експертизи № 06.08.07/2 від 06 серпня
2007 року проведеної судовим експертом Худаком Я..І. за клопотанням
ОСОБА_3,  дійсна вартість двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1 становить 16 023,  65
гривень. Визначаючи дійсну вартість квартири експерт виходив з того,  що дійсна вартість квартири на час її
придбання (серпень 2001 року) становила 2000 доларів США,
а з врахуванням індексу інфляції з серпня 2001 року до
серпня 2007 року дійсна вартість квартири становить 16 023, 65 гривень.
Враховувалося,  що дана квартира не
продається.

При
вирішенні позову суд приймає до уваги висновок ТзОВ „
Прикарпат-експерт",  оскільки оцінка
згаданих квартир проведена на основі порівняльного підходу,  який базується на аналізі даних про фактичні
продажі аналогічних об"єктів нерухомості в регіоні. Для визначення
вартості об"єкта оцінки були використані національні стандарти,  власна база даних,  інформація агенства нерухомості РІО,  „Мрія" та проаналізована інформація
періодичних видань Коломийщини по продажу аналогічних об"єктів нерухомості
в м. Коломия за останній період. Використано принцип розумної обережності.

Суд
вважає неприйнятним висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи
експерта Худака ЯЛ від 06.08.2007 року,
так як визначена експертизою дійсна ціна квартири не відповідає дійсним
цінам на нерухомість в регіоні,
суперечить національним стандартам,
інформації агенств нерухомості,
періодичних видань Коломийщини по продажу аналогічних об"єктів
нерухомості в м. Коломия.

Пред'являючи
позовні вимоги до ОСОБА_1 з приводу зменшення частки ОСОБА_1 при поділі
квартири,  ОСОБА_3 посилається на
те,  що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне
забезпечення сім"ї,  що квартири
були придбані її батьками.

Проте,  відповідно до вимог  ст.
ст.  10, 57 ЦПК України,  не представила суду жодних достовірних
доказів з цього приводу. Навпаки,
ОСОБА_1 пояснив суду,  з 1996 року
по 2002 рік працював військовослужбовцем,
з 2002 по 2004 рік неофіційно працював таксистом в
„Економтаксі",  з 2004 року є

приватним
підприємцем.  Всі зароблені кошти давав в
бюджет сім"ї. Цієї обставини не заперечили ОСОБА_1 та допитана в суді
свідок ОСОБА_8.

Обставин,  що мають істотне значення,  щоб відступити від засади рівності часток
подружжя при поділі квартири,  судом не
встановлено.

За встановленого
підстав для зменшення частки ОСОБА_1 у придбаній подружжям двохкімнатної квартири
під № 413 та № 414,  суд не знаходить.

На підставі  ст.
ст.  60,  70 СК України,  пунктами 5, 12 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної власності та керуючись  ст.
ст.  10, 11, 57,  209, 212, 214-215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення компенсації за частку у спільному майні подружжя
задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 46 550 (сорок шість тисяч п"ятсот п'ятдесят )
гривень вартості 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1,  695 гривень судових витрат.

Позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виділення часток та визначення права власності на майно
подружжя,  задовольнити частково.

Визнати
право власності ОСОБА_3 на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартість якої складає
93 100 (дев"яносто три тисячі сто) гривень.

В решта в позові
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до Коломийського
міськрайонного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційну
скаргу на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через
Коломийський міськрайонний суд.