Справа № 2-531/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007 року                                                     м.
Монастирище

Монастирищенський
районний суд Черкаської області

в складі
головуючої-судді :      Мазай Н.В.

при секретарі :Возній В.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Монастирище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

Позивач
16.11.2007 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості в сумі 2 772 гривні 88 коп. посилаючись на те, що 10 травня 2007
року він надав позикуОСОБА_2(паспорт серії НОМЕР_1, виданий Монастирищенським
РВ УМВС України в Черкаській області), який проживає в АДРЕСА_1 в сумі 2500
гривень, як оплата за користування його автомобілем марки НОМЕР_1. Угоду вони
оформили розпискою у відповідності до ст. 1047 Цивільного кодексу України. В
цій же розписці визначена і дата повернення Відповідачем отриманих коштів, а
саме 01.06.2007 року. Стаття 530 ЦК
України передбачає, що якщо у зобов'язані встановлений строк його
виконання, то воно підлягає до виконання у цей строк. Проте, станом на 9
листопада 2007 року відповідач отримані ним кошти, не повертає і заборгованість
перед позивачем, становить 2500 гривень. Тому, він вважає, що з вказаної суми
відповідач зобов»язаний сплатити йому інфляційні втрати та три проценти річних,
відповідно до законодавства, що в загальній сумі становить 2 772 гривні 88
копійок. В зв'язку з тим, що відповідач заборгованість в добровільному порядку
не погашає, він змушений звертатись з позовом до суду.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги в частині суми стягнення змінив,
зменшивши суму боргу з судовими витратами до 1 979 гривень 84 коп., з яких 1
300 гривень сума заборгованості, 256 грн. 80 коп. втрати від інфляції, 23 грн.
04 коп. три проценти річних, 400 гривень додаткові витрати на проїзд в судові
засідання, в іншій частині позовні вимоги залишив без змін та пояснив, що між
ним та відповідачем було укладено угоду про надання відповідачу у користування
його власний автомобіль марки НОМЕР_1. За користування автомобілем відповідач
зобов»язувався сплатити йому кошти в сумі 2 500 гривень до 01.06.2007 року.
Угоду вони оформили в письмовому вигляді. На день звернення до суду відповідач
всю суму боргу не погасив, тільки його частину. В добровільному порядку
повертати кошти відповідач відмовляється. Враховуючи надходження коштів на його
банківський рахунок в сумі 1 300 гривень від відповідача він вважає за
необхідне зменшити позовні вимоги в частині суми основного боргу на суму
здійснення відповідачем платежів, а саме на 1200 гривень, тобто заборгованість
відповідача становить 1300 гривень, відповідно розмір втрат від інфляції
становить 256,8 гривень, 3 % річних 23 гривні 04 копійки. У зв'язку з
необхідністю прийняти участь у судових засіданнях 13 грудня, 25 грудня 2007 року,
ним додаткового були здійснено витрати на придбання пального, а саме 400
гривень. В цій же розписці визначена і дата повернення Відповідачем отриманих
коштів, а саме 01.06.2007 року. Стаття 50 передбачає, що якщо у зобов'язані
встановлений строк його виконання, то воно підлягає до виконання у цей строк.
Проте, станом на 9 листопада 2007 року відповідач отримані ним кошти, не
повертає. В зв'язку з тим, що відповідач заборгованість в добровільному порядку
не погашає, він змушений звертатись з даним позовом до суду. Просить стягнути з
ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 1979 гривні 84 копійки, а
також судових витрат у розмірі 81 гривню. Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що 10.05.2007 року він уклав з
позивачем двохсторонню угоду про те, що позивач надає йому в його користування
автомобіль НОМЕР_1 на два місяці до 10.07.2007 року, а він повинен йому

2

платити по 50 гривень в день, що складає 2500 гривень за
два місяці, про що він 10.05.2007 року дав позивачу розписку. Однак, він позов
не визнає, оскільки повністю з позивачем розрахувався. Автомобіль старий і
постійно потребував ремонту, про що він повідомляв позивача по телефону.
Позивач надав згоду на проведення ним ремонту, та казав, що ці кошти будуть вирахуванні із суми даної ним в розписці.
На ремонт автомобіля він купував запчастини: стабілізатор передньої
підвіски - 130 гривень, карбюратор - 230 гривень, бензонасос - 90 гривень,
фільтр воздушний - 7 гривень, фільтр бензиновий - 5 гривень , акумулятор - 210
гривень, масло 78 гривень, на загальну суму 672 гривні. Те що можливо було
замінити він проводив заміну сам, що ні їздив на станцію СТО, яка провела
ремонт автомобіля на суму 250 гривень. Загальна сума ремонту автомобіля складає
922 гривні. Він перерахував на ім'я позивача через банк «Аваль» 1200 гривень в
рахунок погашення боргу. 29.06.2007 року він за допомогою іншого автомобіля,
шляхом буксировки пригнав
автомобіль позивача, за що сплатив 400 гривень. Оскільки він не використав
автомобіль повних два місяці, як вони домовлялись, то сума відповідно повинна
бути зменшена на 450 гривень. Також він заперечує про стягнення з нього коштів
затрачених позивачем на приїзд до суду для участі в судових засіданнях в сумі
400 гривнів, так як вважає, що зараз існує безліч автобусних рейсів м. Черкаси
- м. Монастирище, проїзд якими вийшов би набагато дешевшим, ніж автомобілем.
Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в матеріалах справи
є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи і на
думку суду позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного:

Факт виникнення
зобов»язання між позивачем та відповідачем на суму 2 500 гривень та строки його
виконання доведено позивачем наданням розписки від 10.05.2007 року (а.с. 6).

Відповідно до
ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов»язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути
представлена однією або кількома особами. До правовідносин, які виникають з
односторонніх правочинів, застосовуються загальні правила про зобов»язання та
договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті
одностороннього правочину.

Відповідно до п.
3 ст. 208 ЦК України
у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму,
що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Односторонній
правочин між позивачем та відповідачем укладено на суму в 2 500 гривень.

Таким чином,
правочин укладено на суму, яка в двадцять разів перевищує неоподаткований
мінімум громадян і при його укладені дотримано письмову форму.

Відповідно до
ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або
якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до
ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

На час розгляду справи в суді недійсність правочину укладеного між
сторонами по справі прямо не встановлена законом. Відповідач не надав суду
доказів про визнання даного правочину недійсним судом та на момент розгляду
справи не звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання правочину
недійсним, натомість підтвердивши в судовому засіданні написання ним особисто
розписки, добровільно.

Відповідно до
ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України,
інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не
надав суду доказів того, що за умовами договору обумовлено зменшення плати за
ним в зв»язку з витратами на ремонт автомобіля.

Суд у
відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

. Відповідно до
квитанцій від 11.06.2007 року на суму 500 гривень, платник ОСОБА_2 призначення
платежу - ОСОБА_1; № НОМЕР_3 від 15.06.2007 року на суму 500 гривень, платник   ОСОБА_2
призначення платежу - ОСОБА_1; № ОТ 4646964 від

3

27.06.2007 року на суму 200 гривень, платник ОСОБА_2 призначення
платежу -ОСОБА_1

Відповідачем не
надано суду встановлених Законом доказів виконання зобов'язань в частині сплати
1 300 гривень, в рахунок погашення боргу, а тому суд вважає, що позов в частині
стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1 300 гривень обґрунтований
підтверджений доказами та підлягає до задоволення.

Якщо у
зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін). ( ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до
розписки від 10.05.2007 року, даної відповідачем ОСОБА_2позивачуОСОБА_1 строк виконання зобов»язання встановлено
до 01.06.2007 року в сумі 2 500 гривень.

Відповідно до ч.
1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.
2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем, на
день постановления рішення,
не надано суду доказів погашення боргу в повному обсязі, а тому суд вважає, що
факт прострочення сплати доведений позивачем, а тому підлягають до задоволення
і вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції та три проценти річних.

Суд вважає, що
позов в частині стягнення судових витрат підлягає до задоволення частково, а
саме пропорційно задоволеним позовним вимогам на підставі ст. ст. 81, 88, 89
ЦПК України, оскільки відповідач частину боргу погасив до звернення позивача з
позовом в суд, що стало підставою зменшення позивачем розміру позову.

На підставі
викладеного ст.ст. 202, 204, 208, 215, 509, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України та
керуючись ст.ст. З, 5, 6- 8, 10, 11, 14, 59, 60, 81, 88, 89, 208, 209, 213-215,
223, 294, ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити
частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 572 (одну тисячу п»ятсот сімдесят дві) гривні 88
коп., з яких 1300 гривень борг, 240 гривень сума втрат від інфляції, 32 гривні
88 коп. три проценти річних.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 274 гривні 17 коп., з яких 228
гривень витрати на проїзд, державне мито в сумі 29 гривень 07 коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 17 гривень 10 коп.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.