Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
жовтня 2007 року                            Могилів-Подільський
міськрайонний суд

Вінницької
області в складі:

головуючої,  судді Капацин Л.В. при секретарі Онєговій
Н.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Могилів-Подільський Вінницької області в приміщенні міськрайонного суду
цивільну справу за позовом виконавчого комітету Могилів-Подільської міської
ради до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої під гараж земельної ділянки
до комунальної власності міста та знесення самовільно побудованого гаража і
зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Могилів-Подільської
міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий
комітет Могилів-Подільської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
повернення самовільно зайнятої під гараж земельної ділянки до комунальної
власності міста та знесення самовільно побудованого гаража,  мотивуючи тим,  що відповідач самовільно розпочав будівництво
гаража на самовільно зайнятій земельній ділянці по АДРЕСА_1,  що належить до земель комунальної власності
міста. На неодноразові попередження інспекції ДАБК міста про припинення
зазначеного будівництва ОСОБА_1 не реагував,
а навпаки продовжував будівництво,
за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач
просить позов задовольнити.

В той же час
ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради про визнання права власності на самовільно
побудований гараж,  мотивуючи тим,  що рішенням виконкому Могилів-Подільської
міської ради № 156 від 24.08.1989 року йому була надана земельна ділянка площею
320 кв.м,  а рішенням виконкому
Могилів-Подільської міської ради №114 від 28.05.1999 року додатково надана у
постійне користування земельна ділянка площею 438 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. В
2005 році в межах виділеної земельної ділянки він розпочав будівництво
капітального гаража,  і 25.05.2006 року
звернувся до міського голови із заявою про дозвіл на будівництво гаража. 30.05.2006
року міська рада надіслала йому попередження про порушення земельного
законодавства та про необхідність припинення будь-яких будівельних робіт,  проте,
31.05.2006 року Управління містобудування та архітектури надіслало йому
повідомлення про перелік документів,  які
необхідно подати до виконкому для узаконення будівництва гаража. Коли всі
необхідні документи ним були зібрані,
йому було відмовлено в їх прийнятті і повідомлено,  що до суду направлено позов. Проте,  він ніякої землі самовільно не
захоплював,  будівництво ведеться в межах
виділених міськвиконкомом земель і не чинить ніяких перешкод у користуванні
проїзною частиною. Просить зустрічний позов задовольнити.

В судовому
засіданні представник міськвиконкому Гончарук Г.В. первісний позов підтримав в
повному обсязі,  зустрічний позов не
визнав,  суду пояснив,  що ОСОБА_1 допустив самозахоплення
землі,  яка знаходиться в комунальній
власності міста,  оскільки рішенням
міськвиконкому йому передано у приватну власність 810 кв.м,  а згідно з даними МБТІ на даний час у його
користуванні знаходиться 897 кв.м.
Частина самовільно

побудованого
гаража розташована саме на самозахопленій ділянці,  що унеможливлює влаштування громадянами,  яки проживають у сусідстві з ОСОБА_1,  розвороту для вантажного транспорту і
породжує чисельні скарги мешканців вулиці Кутузова
до міської ради.

Крім цього,  представник позивача за первісним позовом
пояснив,  що жодного разу при виділенні
ОСОБА_1 рішеннями виконкому земельних ділянок розміром320 кв.м. ,  438 кв.м та 810 кв.м актів та схем відведення
цих земельних ділянок в натурі не складалось,
а тому він припускає,  що
самозахоплення землі відбулось саме з боку яру,
тобто,  у місці побудови гаража.
Просить зобов'язати ОСОБА_1 знести самовільно побудований гараж за свій рахунок
та повернути самовільно зайняту земельну ділянку до комунальної власності
міста.

В той же час
представник виконкому зустрічний позов не визнав і просить відмовити ОСОБА_1 у
його вимогах про визнання права власності на самовільно побудований гараж.

Відповідач за первісним позовом,  він
же позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 заявлені до нього вимоги не
визнав,  свій позов підтримав,  суду пояснив,
що самовільно він комунальної землі не захоплював,  гараж дійсно побудував без відповідного
дозволу,  але на ділянці,  яка з'явилась за рахунок засипання ним яру.
При виділенні йому у користування земельної ділянки у 1989, 1999 та 2006 роках
відведення меж у натурі ніколи не проводилось і актів не складалось. Коли гараж
був вже побудований,  він 5 квітня 2006
року звернувся в міську раду із заявою про передачу у приватну власність
земельної ділянки площею 810 кв.м,  і
рішенням виконкому міської ради №128 від

28.04.2006           року йому було передано земельну
ділянку площею 810 кв.м у приватну

власність
безкоштовно. Після цього,  25 травня 2006
року він звернувся у міську раду із

заявою
про надання дозволу на узаконення будівництва гаража,  проте,
його сусіди

написали
заяву на ім'я міського голови про те,  що
його гараж заважає влаштуванню

розвороту
транспорту,  що в подальшому викликало
звернення виконкому до суду. Він не

заперечує,  щоб площадка перед його гаражем знаходилась у
загальному користуванні всіх

мешканців
вулиці та тупика Кутузова
і використовувалась ними для розвороту

транспорту.
Вважає,  що виконком незаконно відмовив
йому у видачі свідоцтва про право

власності
на гараж,  оскільки він зібрав всі
необхідні документи для узаконення

самовільного
будівництва. Просить у первісному позові міськвиконкому відмовити,  а його

позов
щодо визнання права власності на самовільно побудований гараж задовольнити та

стягнути
з міськвиконкому всі понесені ним судові витрати за юридичну допомогу,

проведення
судової будівельно-технічної експертизи та судовий збір.

Представник
відповідача за первісним позовом ОСОБА_2
також пояснила суду,  що згідно з
висновками судової будівельно-технічної експертизи №2977 від

26.02.2007           року побудований ОСОБА_1 гараж
відіграє роль стримуючого фактору

убезпечення
домоволодіння ОСОБА_1 від зсуву грунту ,
так як він побудований на

земельній
ділянці,  яка утворена за рахунок засипання
яру. Вважає,  що зустрічний позов

підлягає
задоволенню,  а у первісному позові слід
відмовити.

Свідок ОСОБА_3 показав
суду,  що в інвентарній справі №199
домоволодіння ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 відсутні акти та схеми виділу в натурі
земельних ділянок 320 кв.м,  438 кв.м та
810 кв.м відповідно до рішень міськвиконкому №156 від 24.08.1989 року,  № 114 від 28.05.1999 року та № 128 від
28.04.2006 року,  тому неможливо
стверджувати,  де саме здійснено
самозахват землі. Коли 24.04.2007 року працівники МБТІ за допомогою нівеліра та
теодоліта проводили горизонтальну геодезичну зйомку земельної ділянки
ОСОБА_1,  було виявлено,  що у фактичному користуванні у ОСОБА_1
знаходиться ділянка площею 859 кв.м.  При
цьому їх заміри могли не співпасти з замірами експерта ОСОБА_4,  оскільки вимірювання проводилося різними
методами,  і похибка допустима. Крім
цього,  проводились заміри місця для
розвороту автотранспорту біля гаража ОСОБА_1,
і площа склала 159 кв.м.

2-

З показів свідка
ОСОБА_5 вбачається,  що він на земельну
ділянку ОСОБА_1 не виходив,  проте
вважає,  що згідно з планами МБТІ у нього
є самозахват землі.

Свідки
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 показали суду,  що ОСОБА_1
самовільно побудував гараж на тому місці,
де раніше був яр,  проте,  крім ОСОБА_1 яр засипали і інші мешканці
вулиці Кутузова для влаштування
розвороту автотранспорту. На даний час вантажні автомобілі не можуть
розвернутись на тій ділянці,  яка
залишилась,  тому жителі сусідніх
будинків звертались до міськвиконкому із скаргами з приводу самовільного
будівництва.

Свідок ОСОБА_4
показала суду,  що вона проводила судову
будівельно-технічну експертизу по даній справі. У зв'язку зі складною
конфігурацією земельної ділянки вона робила заміри рулеткою. При цьому нею не
була врахована земельна ділянка під прибудовою до жилого будинку,  так як ОСОБА_1 сказав,  що земля належить сусіду і той дозволив йому
побудувати прибудову на своїй землі. Виходячи з цього,  могли виникнути розбіжності у вимірах
земельної ділянки ,  які зробила вона та
працівники МБТІ. Спірний гараж дійсно побудований на насипній частині земельної
ділянки і відіграє роль стримуючого фактору убезпечення всього домоволодіння
від зсуву грунту. Оскільки відсутні акти та схеми відведення земельних ділянок
в натурі,  вона як експерт не могла
визначитись,  в якому саме місці був
замозахват землі з боку ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 підтвердив,  що
виїжджав на місце,  коли будівництво
спірного гаража тільки розпочалось. Він в межах своєї компетенції склав
протокол та виніс постанову про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за
самовільне будівництво.

З показів свідка
ОСОБА_11 видно,  що він по заяві
мешканців вулиці Кутузова
також виходив на місце з самого початку самовільного будівництва
гаража,  який ОСОБА_1 побудував на землях
комунальної власності. Раніше там був яр,
поступово він засипався природньо та мешканцями сусідніх будинків,  проте,
із-за виступаючого кута гаража,
який самочинно побудував ОСОБА_1 на насипних землях,  немає можливості влаштувати розворот для
спецмашин,  що викликає невдоволення всіх
мешканців вулиці.

Суд,  вислухавши сторони та їхніх
представників,  свідків,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що первісний позов задоволенню не підлягає,  а зустрічний позов необхідно
задовольнити,  виходячи з наступного.

Згідно з ч.
1  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому
засіданні представник міськвиконкому Гончарук Г.В пояснив,  що ОСОБА_1 допустив самозахоплення
землі,  яка знаходиться в комунальній
власності міста,  оскільки рішенням
міськвиконкому йому передано у приватну власність 810 кв.м,  а згідно з даними МБТІ на даний час у його
користуванні знаходиться 897 кв.м. ,  і
частина самовільно побудованого гаража розташована саме на самозахопленій
ділянці.

З
рішення міськвиконкому №128 від 28.04.2006 року дійсно вбачається,  що ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку комунальної власності площею 810 кв.м по АДРЕСА_1
(а.с. 73).

Проте,  з показів свідка ОСОБА_3 та документів КП
МБТІ встановлено,  що у фактичному
користуванні у ОСОБА_1 знаходиться ділянка площею 859 кв.м.  Таким чином,
надлишок земельної ділянки складає : 859-810=49 кв.м.  Представником міськвиконкому не
доведено,  де саме знаходиться цей
надлишок,  оскільки жодного разу при
виділенні ОСОБА_1 рішеннями виконкому земельних ділянок розміром 320 кв.м.
,  438 кв.м та 810 кв.м актів та схем
відведення цих земельних ділянок в натурі не складалось,  а тому вимогу позивача за первісним позовом про
повернення самозахопленої ОСОБА_1 ділянки до комунальної власності міста без
конкретизації,  де саме вона
знаходиться,  задовольнити неможливо.
Також позивачем за первісним позовом не доведено,  що мав місце самозахват землі комунальної власності,  оскільки в судовому засіданні
встановлено,  що земельна ділянка,  яка знаходиться у фактичному користуванні
ОСОБА_1,  частково утворилась за рахунок
засипання яру.

Цей факт
підтверджений також висновком №2977 судової будівельно-технічної експертизи від
26.02.2007 року,  згідно з яким за
відсутністю актів та схем відведення земельних ділянок площами 320 кв.м та 438
кв.м,  які допомагали б встановити місце
розташування надлишку земельної ділянки,
яким ОСОБА_1 фактично користується,
надати відповідь,  чи до комунальної
власності міста,  чи ОСОБА_1 належить
земельна ділянка,  на якій побудований
гараж В розмірами 6, 16x8, 84,  не
представляється можливим.  Побудований
ОСОБА_1 гараж відіграє роль стримуючого фактору убезпечення домоволодіння
ОСОБА_1 від зсуву грунту,  так як він
побудований на земельній ділянці,
утвореній за рахунок засипання яру (а.с. 50-51).

Покази свідків
ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_8
та ОСОБА_9 щодо неможливості влаштувати розворот для автотранспорту на
земельній ділянці,  яка залишилась після
побудови ОСОБА_1 свого гаража,
спростовуються листом в.о. начальника 5-го МРВ ДАЇ при ВДАЇ УМВС України
у Вінницькій області Підгурського О.Г. (а.с. 107),  а також ситуаційним планом КП МБТІ від
03.05.2007 року,  згідно з яким площа
земельної ділянки для влаштування розвороту складає 159 кв.м (а.с. 108).

Водночас відповідно до ч.3  ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду
визнане за особою,  яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці,
що не була їй відведена для цієї мети,
за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Згідно з листом
головного державного санітарного лікаря м.
Могилева-Подільського та району Алхімова О.М.  розміщення та будівля спірного гаражу не
суперечить вимогам санітарного законодавства України (а.с. 135).

Відповідно до
листа начальника Могилів-Подільського РВ ГУМНС Мерзенюка В.А. розміщення даного
гаража також не суперечить діючим вимогам правил пожежної безпеки (а.с.  201).

Тому суд,  дослідивши зібрані докази,  вважає,
що у задоволенні первісного позову слід відмовити,  а зустрічний позов - задовольнити.

Також відповідно
до вимог  ст.  88 ЦПК України підлягають стягненню з
відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом всі
понесені ним судові витрати в розмірі 4087 грн.,  а саме: 51 грн. судового збору; 7, 5 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 3200 грн. за правову допомогу
та 828, 5 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи,  які підтверджені відповідними документами.

На підставі  ст.
ст. 125, 126, 152, 212 ЗК України ,
ст. 376 ЦК України,  керуючись
ст.  ст.  10,
60, 88,  209 4.3, 212-215, 218 ЦПК
України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради до ОСОБА_1 про
повернення самовільно зайнятої під гараж земельної ділянки до комунальної
власності міста та знесення самовільно побудованого гаража -відмовити.

Зустрічний позов
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на самовільно побудований гараж літ. «В»,  який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з
виконкому Могилів-Подільської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в
сумі 4087 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн..

На рішення може
бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  яка може бути подана протягом десяти днів з
дня виготовлення повного тексту рішення суду.