Справа №2-4540/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007р.                                                                      М.Бердянськ

Бердянський
міськрайонний    суд    Запорізької    області
в    складі: головуючого судді
Прінь І.П.; при секретарі Бевз О.А., за участю адвоката ОСОБА_1,позивача
ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
відділу громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Бердянського
міського відділу МВС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - відділ громадянства,
імміграції, реєстрації фізичних осіб Бердянського міського відділу МВС України
в Запорізькій області про скасування реєстрації фізичної особи. У справі було
постановлено рішення суду від 12.03.2007р., яке скасовано ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 13.06.2007р., справа була направлена на новий
розгляд.

В попередньому
судовому засіданні 23.07.2007р. позивач уточнила свої позовні вимоги, подавши
позовну заяву у якій просила усунути перешкоди у здійсненні прав користування і
розпорядження власністю.

У судовому
засіданні 02.10.2007р. позивач змінила позовні вимоги, подавши позовну заяву
про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 на підставі ст. 405 ЦК України, посилаючись на те, що відповідачка після розірвання шлюбу з
її сином, ОСОБА_4, а саме з вересня 2006 року, тобто понад один рік, у
квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, не проживає без
поважних причин. Також просить зобов'язати відділ громадянства, імміграції,
реєстрації фізичних осіб Бердянського міського відділу МВС України в
Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов підтримала, суду пояснила, що їй на праві   власності належить 1/2 частина будинку
АДРЕСА_1

2

. Разом з нею в будинку
зареєстровані її син ОСОБА_4, його діти- ОСОБА_5, ОСОБА_6, та колишня дружина
сина- відповідачка у справі- ОСОБА_3. Після розірвання
шлюбу, а саме з вересня 2006 року відповідачка, забравши всі свої речі,
виїхала з будинку і не проживає в ньому без поважних причин більше одного року,
плату за житлово - комунальні послуги не здійснює. Посилаючись на ч.2 ст. 405
ЦК України просить визнати її такою, що втратила право користування жилим
приміщенням.

Відповідачі ОСОБА_3 та відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних
осіб Бердянського міського відділу МВС України в Запорізькій області у
попередні судові засідання та у сьогоднішнє судове засідання не з'явилися. Про
час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що у справі є
повідомлення про вручення їм судових повісток. Причини неявки суду відповідачі
не повідомили, заперечень проти позову не надали.

Згідно зі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, розглядає справу
за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній даних та доказів,
постановляє заочне рішення. Судом ухвалено розглядати справу у заочному
порядку.

Вислухавши
представника позивача, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного:

відповідно до
ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать
закону;

згідно зі ст.
405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом;

Статтею 47
Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як вбачається з
матеріалів справи, позивачу належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори 07.02.1989р. та копією свідоцтва про право
власності, виданим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної
контори 07.02.1989р. ( а.с.6, 7). З копії домової книги (а.с.10) вбачається, що
у вказаній частині домоволодіння, на правах членів сім'ї, були зареєстровані
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З довідки
вуличного комітету №8 м. Бердянська від 26.10.2007р. Вбачається, що ОСОБА_3 не проживає за
вказаною вище адресою з вересня 2006 року.

Свідок ОСОБА_4 суду показав,
що    ОСОБА_3, його колишня

3

дружина,
після розірвання шлюбу, а саме з 19 вересня 2006 року виїхала з вказаної
вище квартири, забравши всі свої речі, і з того часу без поважних причин в спірному домоволодінні не проживає,
плату за квартиру та житлово-комунальні послуги не здійснює. Перешкод у
користування квартирою їй ніхто з членів сім'ї не чинив, замків у дверях вони
не міняли.

Свідки ОСОБА_7
та ОСОБА_8 також
показали суду, що ОСОБА_3
перестала проживати у спірній квартирі вже більше року тому, проте точної
дати її вибуття з квартири вони назвати не змогли.

Крім того факт
не проживання у вказаній квартирі з вересня 2006 року був визнаний самою
відповідачкою, яка в своїй апеляційній скарзі від 27.03.2007р. вказує на те, що
її вигнали з квартири у вересні 2006р.

Таким чином
судом встановлено, що ОСОБА_3
дійсно з вересня 2006 року у спірній квартирі не проживає.

Стосовно
поважності причин через які відповідачка покинула спірну квартиру, то в
матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем чи іншими членами сім'ї було
порушено право відповідача на проживання у цій квартирі. Відповідач не
зверталася до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні
спірним жилим приміщенням або вселенням.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі від 27.03.2007р. на те, що її вигнав з
квартири син позивачка, її колишній чоловік, який бив її, принижував її людську
гідність, за що він притягувався до адміністративної відповідальності, були
спростовані у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 та наданою
позивачем копією постанови Бердянського міськрайонного суду від 19.10.2005р.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 суду показав, що відповідачку він
не бив, з будинку не виганяв, вона пішла сама, коли він був на
роботі, не сказавши нікому нічого, тривалий час ніхто з їх сім'ї навіть не знав
де вона проживає. Ніяких перешкод у користуванні житлом ніхто їй не чинить,
відповідачка вільно спілкується із своїми дітьми.

З постанови суду
від 19.10.2005р про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4,
вбачається, що ОСОБА_4 дійсно було притягнено до адміністративно
відповідальності за ст. 173-2 КупАП, але за дії, які він вчинив 02.10.2005р.
під час тимчасового проживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2.

Таким чином,
судом встановлено, що відповідачка без поважних причин на спірній житловій
площі відсутня понад один рік. За таких обставин суд вважає позов про визнання
ОСОБА_3. Такою, що втратила право користування житловим приміщенням таким, що
підлягає задоволенню.

Зважаючи на те,
що в разі визнання особи такою, що втратила право користування житловим
приміщенням, обов'язки щодо зняття такої особи з реєстраційного обліку за
місцем проживання покладаються на відділ громадянства, імміграції, реєстрації
фізичних осіб Бердянського міського відділу МВС України в Запорізькій області,
то позов у цій частині також

4

підлягає
задоволенню.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 15, 60, 169, 208, 212-215, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 405 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати
відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Бердянського міського
відділу МВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК

Згідно ст. 228
ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.