Справа № 2-1242/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2007
року      Луцький міськрайонний суд
Волинської області у складі:

головуючого -
судді                           Кихтюка P.M.

при секретарі                                      Поліщук
Л.І.

з участю
позивача                              ОСОБА_1.

представника
позивача                      ОСОБА_2.

відповідача                                          ОСОБА_3.

представника
відповідача                   ОСОБА_4.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-траснпортної пригоди,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Мотивує свій
позов тим, що 22 листопада 2005 року на перехресті доріг по вул.Рівненська - Казакова в м. Луцьку сталася
дорожньо-транспортна пригода. Транспортний засіб «Фольксваген - Гольф» д.н. НОМЕР_1 під керуванням
відповідача рухався по зустрічній смузі. Здійснюючи розворот на вказаному
перехресті доріг, ОСОБА_3. не пересвідчився, що вказаний розворот буде
безпечним для інших учасників руху, внаслідок чого він не мав можливості
уникнути зіткнення і повернув вправо. Внаслідок ДТП керований ним автомобіль «БМВ-318» д.н. НОМЕР_2, зазнав
механічних пошкоджень на суму 6741 грн. Постановою голови апеляційного суду
Волинської області від 19.06.2006 року скасовано постанову Луцького
міськрайонного суду, яким його було визнано винним у скогнні даної пригоди та
провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Крім цього, позивач просить стягнути моральну шкоду,
оскільки внаслідок ДТП він був
змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, не міг
використовувати автомобіль, переніс певні переживання. Компенсацію за моральну
шкоду оцінює в сумі 1500 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні
вимоги підтримали з підстав, зазначених у заяві. Позивач при цьому зазначив, що
дорога була слизькою, тому рухався зі швидкістю біля 35-40 км./год. Назустріч
йому рухався автомобіль відповідача, який здійснював розворот на перехресті.
Зрозумівши, що уникнути зіткнення шляхом гальмування не вдасться, поверну
вправо та наїхав на металеву огорожу біля будинку ОСОБА_5. Просили позов
задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили,
що позивач мав можливість уникнути зіткнення та йому пе слід було повертати
вправо, а продовжувати рухатись по своїй смузі, так як автомобіль ОСОБА_3. вже
знаходився на виїзді з вул.Казакова. Просили в позові відмовити.

Ухвалою суду до участі у розгляді справи притягнуто як
третю особу без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5.

Крім цього, ухвалою суду від 04.04.2007 року по справі призначалась судова
автотехнічна експертиза дослідження механізму ДТП.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,
покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку,
що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В судовому засіданні встановлено, що постановою голови апеляційного суду
Волинської області від 19.06.2006 року скасовано постанову Луцького
міськрайонного суду від 07.12.2005 року, яким позивача було визнано винним у
скоєнні даної пригоди та провадження по справі закрито за відсутністю в діях
ОСОБА_1. складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП
(а.с.5).

Постановою Луцького міськрайонного суду від 12.12.2005 року провадження по
справі відносно ОСОБА_3.
також закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.122 ч.4 КУпАП (а.с.3З).

Із вказаних матеріалів адміністративних справ вбачається, 22 листопада 2005
року стан покриття на автодорозі, де було скоєно ДТП був мокрим, дорога була слизька. Автомобіль «Фольксваген
- Гольф» д.н. НОМЕР_1 належний на праві власності відповідача та під його
керуванням, рухався по зустрічній смузі позивача по вул.Рівнеській в м.Луцьку в
напрямку м.Рівного. При здійсненні ОСОБА_3. розвороту на вказаному перехресті
доріг по вул.Рівненська - Казакова в м. Луцьку відбулась вказана пригода,
внаслідок чого позивач не маючи технічної можливості уникнути зіткнення,
оскільки дорога була слизька, повернув автомобілем вправо та наїхав на металеву
огорожу, належну гр.ОСОБА_5., зазнавши механічних пошкоджень.

Автомобіль «БМВ-31 8» д.н. НОМЕР_2, в момент скоєння ДТП
був зареєстрований та належав на праві власності ОСОБА_6.- дружині позивача, що
підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 22.11.2007
року та копією свідоцтва про одруження(а.с. ), а тому у відповідності до ст.368
ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя.

З постанови апеляційного суду Волинської області від 19.06.2006 року
вбачається, що водій автомобіля «Фольксваген - Гольф» ОСОБА_3. здійснив
розворот на перехресті доріг, не пересвідчившись при цьому у безпечності своїх
дій для інших учасників руху, в результаті чого виникла ДТП, при якій водій
автомобіля «БМВ-318» ОСОБА_1. не мав технічної можливості уникнути зіткнення і
змушений був застосувати поворот вправо.

Вказане рішення суду підтверджується також висновком
судової автотехнічної експертизи дослідження механізму ДТП, з якої вбачається,
що в діях водія автомобіля «БМВ-318» ОСОБА_1. не вбачається порушень правил
дорожнього руху (п.2.1, 6.1).

Причиною скоєння даної ДТП
являється порушення водієм ОСОБА_3. п. 10.1 та п. 16.13. Правил дорожнього
руху, у відповідності до вимог яких, останній маючи намір виконати лівий
поворот(розворот), при наближені автомобілів по зустрічній смузі, повинен був
пересвідчитись, що виконання маневру буде безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху та дати дорогу транспортним засобам, що рухались
по зустрічній смузі(а.с.   ).

З висновку та пояснень експерта в судовому засіданні з'ясовано, що
визначити швидкість автомобіля БМВ
при слизькій дорозі є неможливим. З представлених вихідних даних водій
останнього діяв у відповідності до Правил дорожнього руху.

Таким чином, суд на підставі представлених доказів вважає доведеною вину
відповідача у скоєнні даної ДТП
та вважає, що порушення ОСОБА_3.
вказаних вище вимог правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв'язку
із її виникненням та спричиненням шкоди позивачу.

Крім цього, посилання відповідача та його представника
про неможливість наїзду на металеву огорожу і як наслідок отримання механічних
пошкоджень автомобілем, керованим ОСОБА_1. при швидкості 35-40 км/год., крім
досліджених доказів, спростовуються також показами свідка ОСОБА_7 Останній в
судовому засіданні показав, що швидкість автомобіля КМВ темного кольору дійсно
була незначною - біля 35-40 км/год. і він наїхав па металеву огорожу позаду
стоявшого на перехресті автомобіля

«Фольксваген
- Гольф» шляхом виїзду на тротуар. При цьому зазначив,
що виїзд на тротуар був під нахилом.

Відповідно до ч.1 СТ.П66 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з висновку автотоварознавчого дослідження № 0359 від
23.12.2005 року матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля «БМВ-318» в
результаті його пошкодження при
ДТП складає 6741 грн. (а.с.6-11).

Згідно ст.1188 ЦК України шкода заподіяна внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме
винною особою.

Отже, на користь позивача слід стягнути з відповідача матеріальні збитки в
сумі 6741 грн.

Поряд з цим, суд вважає, то неправомірними діями відповідача позивачу
спричинено також моральну шкоду, яка виразилась у перенесені певних душевних
страждань внаслідок пошкодження автомобіля, у зв'язку з чим він змушений був
докласти додаткових зусиль для організації свого життя, не міг використовувати
автомобіль.

Враховуючи вимоги ст.23 ЦК
України, суд, дотримуючись засад виваженості, розумності і справедливості,
приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди
підлягають до часткового задоволення, а саме в розмірі 600 грн.

Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати по справі, а саме: 234 грн. - витрат за
автотоварознавче дослідження (а.с.12), 51 грн. - судового збору по задоволеній
майновій вимозі та 8,5 грн. -по моральній шкоді(немайновій вимозі) та 30 грн. -
витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 323,5 грн.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 88, 209,
212-215, 224-226 ЦПК України,   суд, -

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 6741
(шість тисяч сімсот сорок одну) грн. - заподіяних матеріальних збитків, 600
(шістсот) грн. - у відшкодування моральної шкоди та 323(триста двадцять три)
грн. 50 коп. судових витрат, а всього 7664(сім тисяч шістсот шістдесят чотири)
грн. 50 коп. В решті позовних вимог -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.