Справа №2-2798/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2007 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Бойко М.Є.

при секретарі - Тарасенко Т.В..

за участю адвоката - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Каховка Херсонської
області цивільну  справу  за
позовом   ОСОБА_2  до
ОСОБА_3 в м. Нова Каховка про стягнення заборгованості по заробітній
платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007
року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3
на її користь заборгованість по заробітній платі з 01 червня 2004 року по 01
грудня 2006 року в сумі 9823,04 грн. та 8670 грн. - середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2006 року по 15
вересня 2007 року.

В обгрунтування
своїх вимог позивачка вказала, що з 01.01.2004 перебувала у трудових відносинах
з відповідачем, працюючи ІНФОРМАЦІЯ_1. її посадовий оклад становив 660 грн. Підприємство заборгувало їй заробітну плату з
01.06.2004 року по день звільнення з роботи - 01.12.2006 року, розмір її
становить 9823, 04. але добровільно виплатити
цю суму відповідач відмовляється, в зв»язку з чим вона змушена звернутись до суду.
Крім того, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь середній заробіток за весь час затримки
розрахунку при звільненні, починаючи з 01.12.2006 року та по день
звернення її до суду, у розмірі 8670 грн.

В судовому
засіданні позивачка свій позов повністю підтримала. Також в обгрунтування своїх вимог зазначила, що весь час
роботи на підприємстві виконувала свої обов»язки у повному обсязі, але
зарплату собі та іншим працівникам як бухгалтер змушена була нараховувати у
меншому розмірі, ніж було встановлено трудовим договором, а у подальшому взагалі її не нараховувала, оскільки
відповідач з 2005 року господарської діяльності не вів, прибутків не
отримував і можливості здійснювати необхідні відповідно до діючого
законодавства відрахування не було. Разом з тим, директор ПП обіцяв їй
виплатити заробітну плату у раніше встановленому розмірі - 660 грн., але після
звільнення з роботи сплатив лише 8000 грн.. в зв»язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 9823,04 грн. Крім цієї суми, позивачка просила суд
стягнути на її користь і середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при
звільненні за період та в сумі, які вказані нею у позові.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов повністю не визнав, стверджуючи, що
зарплата позивачці у 2004 році нараховувалась правильно за фактично виконану
нею роботу, а з 01.01.2005 року у відповідності із наказом НОМЕР_1 діяльність
підприємства та нарахування працівникам заробітної плати були припинені.

Суд, заслухавши
позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 116
КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому,
провадиться в день звільнення.

Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати у день звільнення всіх
належних працівникові сум з вини підприємства, останнє зобов'язано
виплатити йому середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку.

2

Згідно ст.20 КЗоТ України,
трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, згідно з яким працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначену трудовою угодою, з дотриманням правил внутрішнього
трудового розпорядку, а власник підприємства зобов'язується виплачувати
працівнику заробітну платню і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання
роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою
сторін..

Згідно ст.ст.
47, 116 КЗоТ України,
власник зобов'язаний в день звільнення провести розрахунок з працівником і
видати йому трудову книжку.

На підставі
ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату праці
відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі
укладеного трудового договору.

На підставі ст.22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають
права в односторонньому порядку ухвалювати рішення з питань
оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодою сторін,
колективним договором.

Згідно ст.29
цього Закону, при укладенні працівником трудового договору власник доводить до
відома працівника про умови оплати праці, розміри, порядок і терміни виплати заробітної платні і підстави, згідно з
якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених
законодавством. Про нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення,
власник повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці.

Судом встановлено, що сторони знаходилися в трудових відносинах. ОСОБА_4 на
підставі наказу від 25.12.2003 року була прийнята на роботу у ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.01.2004 року з окладом 660 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем,
позивачці, в порушення умов трудового договору, заробітна плата
виплачувалася не в повному обсязі, а, починаючи з 2005 року, взагалі не
нараховувалася та не виплачувалася.

01.12.2006 року
ОСОБА_2 була звільнена з роботи на підставі ст.36 л.1 КЗпП України.

Оскільки умови
оплати праці позивачки були обумовлені в наказі від 25.12.2003 року при укладенні з нею трудового договору та
повинні виконуватися належним чином, а відповідач суду не надав доказів
щодо зменшення розміру належної їй заробітної плати у відповідності із вимогами
ст.ст.22,29 ЗУ «Про оплату
праці», суд вважає необгрунтованими пояснення останнього про те, що заробітна
плата ОСОБА_2 повинна була виплачуватись у розмірі 250 грн. в місяць за
фактично виконану нею роботу, оскільки вони спростовуються умовами укладеного
між сторонами трудового договору, положення якого не були змінені і були
діючими до звільнення позивачки з роботи.

Таким чином,
оскільки відповідач порушив ст. 116 КЗоТ
України, не виплативши ОСОБА_2 в день
звільнення всіх сум. що їй належали, позовні вимоги в цій частині є законними
і обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 9823.04 грн.

Суд вважає, що
вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні з позивачкою немає,
оскільки з наданих суду документів вбачається, що підприємство тривалий час не
працює, при звільненні їй виплачено 8000 грн., а тому позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
задоволенню не підлягають, оскільки, згідно з ст. 117 КЗпП України, їх
задоволення можливе лише при наявності вини відповідача.

Зважаючи на те,
що з відповідача стягнуто грошові суми загальним розміром 9823,04 грн., то на
користь держави з нього слід стягнути судовий збір в сумі 98,23 грн., а також
витрати за надання послуг з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи в сумі 30 грн. на користь Територіального управління Державної судової
адміністрації України в Херсонській області.

Згідно ст. 367 ЦПК України рішення
в частині  стягнення заробітної плати в
межах місячного платежу (660 грн.) підлягає негайному виконанню.

На підставі
ст.ст. 20. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21-22, 29 Закону України «Про оплату
праці», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212. 214-215, 218 ЦПК України, суд -

3

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в м. Нова
Каховка Херсонської області на користь
ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 9823,04 грн.

В іншій частині у позові відмовити. Стягнути   з
ОСОБА_3   на   користь
держави судовий збір у розмірі 98,23 грн.. а також витрати за надання
послуг з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. -
на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в
Херсонській області.

Рішення в
частині   стягнення на користь ОСОБА_2
заробітної плати у межах місячного платежу в сумі 660 грн. підлягає негайному
виконанню.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області
через Новокаховський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.