АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

05 грудня 2007
року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Федорової А.Є.,  ВадовськоїЛ.М.
,  ПроцикМ. В.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні у місті Одесі касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2006 року в справі
за позовом прокурора Мелітопольського району Запорізької області в інтересах
Запорізького обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на
селі до ОСОБА_1,  ТОВ «Долинське» про
стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Запорізького фонду підтримки індивідуального житлового будівництва
на селі,  третя особа- ТОВ «Долинське»
про визнання недійсними договору про надання кредиту на будівництво жилого
будинку,  господарчих будівель,  інженерних мереж від 10 квітня 2000 року і
договору поруки від 10 квітня 2000 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні
2003 року прокурор Мелітопольського району Запорізької області звернувся до
суду з позовом в інтересах Запорізького обласного фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва на селі (далі-Фонд),  в якому просив стягнути з ОСОБА_1  на користь Фонду 2671 грн. 17 копійок
заборгованості за кредитним договором № 155 від 10 квітня 2000 року,  згідно з яким відповідачці надано кредит у
розмірі 3221 грн. для газифікації жилого будинку за умови погашення кредиту
протягом трьох років шляхом здачі м'яса великої рогатої худоби Запорізькому м'ясокомбінату.
Також указував,  що 10 квітня 2000 року
між Фондом і СБК «Долинське»,
правонаступником якого є ТОВ «Долинське»,  було укладено договір поруки в якості
забезпечення кредитного договору,  згідно
з яким СБК «Долинське» узяв не себе солідарну відповідальність за виконання
зобов'язань ОСОБА_1  по кредиту.
Посилаючись на те,  що неповернення
кредиту завдає істотної шкоди інтересам держави,  оскільки майно Фонду є спільною(комунальною)
власністю територіальних громад Запорізької області,  прокурор просив стягнути заборгованість за
кредитним договором з ОСОБА_1

У
листопаді 2003 року Фонд звернувся із заявою про стягнення на його користь у
солідарному порядку з ОСОБА_1  і ТОВ
«Долинське» 14140 грн. 03 коп.(4058, 79 грн. основного боргу,  380, 66 грн.-відсотки за користування
кредитом і 9700, 59 грн. пені згідно з умовами кредитного договору)

Головуючий
в першій ін ст. : Полєва С. В.                                             Справа
№ 33ц-1509/2007

Доповідач
Федорова А.Є.                                                                        Категорія
ЦП- 32

Не погодившись із позовом,
ОСОБА_1  у зустрічному позові
просила визнати кредитний договір і договір поруки від 10 квітня 2000 року
недійсними,  мотивуючи тим,  що кредитний договір був підписаний нею
помилково за пропозицією директора СБК «Долинське»,  грошей на газифікацію будинку вона не
отримувала,  ніяких договірних відносин
із кооперативом та іншими організаціями в неї не було.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2004 року
в задоволенні первісного позову відмовлено,
зустрічний позов задоволено. Постановлено визнати недійсними договір
№155 від 10 квітня 2000 року про надання кредиту на будівництво жилого
будинку,  господарчих будівель,  інженерних мереж і договір поруки від 10
квітня 2000 року.

Рішенням
апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2006 року рішення суду
першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення. Позов прокурора
Мелітопольського району Запорізької області в інтересах Фонду та позов Фонду до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Стягнуто
з ОСОБА_1  на користь Фонду
заборгованість у сумі 5136 грн. 83 коп. та судови витрати на користь держави у
сумі 51 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1  до Фонду про визнання недійсними договору про
надання кредиту та договору поруки від 10 квітня 2000 року відмовлено.
Провадження у справі в частині позовних вимог Фонду до ТОВ «Долинське» про
солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору закрито на підставі
статей 310, 205 п.7 ЦПК України,  у
зв'язку з ліквідацією юридичної особи,
яка була однією із сторін у справі.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1  просить
скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої
інстанції,  мотивуючи тим ,  що апеляційний суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
не врахував обставини,  що мають
значення для справи.

Колегія
суддів дійшла до висновку,  що підстави
для перегляду рішення апеляційного суду відсутні,  виходячи з наступного.

Вирішуючи
спір,  апеляційний суд виходив з
того,  що 10 квітня 2000 року між
кредитором - Фондом та боржником ОСОБА_1
укладено кредитний договір строком на три роки для газифікації жилого
будинку в сумі 3221 грн. зі сплатою 3% річних за користування кредитом.  Погашений цього кредиту й відсотків за
користування ним передбачено рівними частками власною великою рогатою худобою в
живій вазі: перший платіж-до 31 липня 2001 року,  повне погашення кредиту - до 31 липня 2003
року. За прострочення виконання боржником зобов'язання договором передбачено
сплату неустойки. Виконання зазначеного кредитного договору забезпечено
договором поруки від 10 квітня 2000 року,
згідно з яким поручитель-ТОВ «Долинське» несе перед кредитором солідарну
відповідальність за невиконання боржником зобов'язання.

ТОВ
«Долинське» ліквідовано і 17 березня 2005 року вилучено з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій України на підставі судового рішення про
банкротство.

Встановлені
апеляційним судом факти підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин
висновки апеляційного суду про те,  що
відповідачка зобов'язана відповідати перед кредитором за договором від 10
квітня 2000 року на підставі  ст.   ст.
161, 192, 194, 216 ЦК
України 1963 року,  а також про
те,  що зустрічні вимоги про визнання
недійсними договору кредиту та договору поруки від 10 квітня 2000 року за  ст.  57
ЦК України не
доведені,  є обгрунтованими.

Рішення
апеляційного суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно
до ч.2  ст. 324 ЦПК підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно
зі  ст. 335 ЦПК під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними
обставини,  що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним,  вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок апеляційного суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст. 332, 336 ЦПК України,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Запорізької області від 03 квітня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.