Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року

Приморський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого судді - Турецької І.О.

при секретарі - Скоріній Т.С.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2

від відповідачів:

Комунального підприємства
"Дирекція єдиного замовника "Фонтанське" - Черток О.В.

Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - Чубчик М.В.,
Махортов

І.О.

Управління
архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської

ради - Кремльова А..Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства "Дирекція
єдиного замовника "Фонтанське", Приморської районної адміністрації Одеської
міської ради, Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення
матеріальних збитків

ВСТАНОВИВ:

Узагальнений виклад позицій відповідачів.

Заперечуючи проти позову,
представники відповідачів посилалися на одні і ті ж обставини, а

тому , суд викладає їх позицію в
узагальненої редакції.

Головним доводом для відмові ОСОБА_1 у позові, представники вважали не

доведеність позивачем обставин, на
які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Так, відповідачі вважали, що ОСОБА_1 встановив металевий гараж по АДРЕСА_1 - самовільно, так
як відсутнє з цього приводу, рішення

органу місцевого самоврядування

На їх, думку, рішення міжвідомчої
комісії Приморської районної ради народних депутатів від 27.12.1995 р. про
надання позивачеві дозволу на тимчасове, до реконструкції району,
встановлення  збірного металевого гаража
по АДРЕСА_1, могло бути прийняте, тільки на підставі рішення
виконавчого органу. Як убачається з наданих доказів, таке рішення,
даним органом не приймалося.

Крім того, обґрунтовуючи, свої
заперечення, відповідачі, посилалися на численні рішення органів місцевого самоврядування, які були прийняти з приводу демонтажу
самовільно встановлених металевих гаражів, які знаходилися за зазначеною
адресою. Так, 27.12.2001 р. виконавчім
комітетом Одеської міської ради, було прийнято рішення "Про дозвіл
управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Одеської міської ради
на проектування та будівництво багатоповерхового жилого будинку за адресою
АДРЕСА_2".

В даному рішенні, було передбачено
здійснити перенесення гаражів, які встановлені у законному порядку та зобов'язати Приморську райадміністрацію в термін до
другого кварталу 2002 р. здійснити знесення гаражів,
які встановлені без дозвільних документів. Звертаючи увагу, на цій документ,
відповідачі виказували думку про те, що місце розташування гаража позивача,
могло бути за даною адресою, тому, що АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 пересікаються між собою і в саме в цьому місці, де велося
будівництво, знаходилася велика кількість гаражів.

2 На підтвердження
даних обставин, відповідачі, послалися на розпорядження Приморської райадміністрації Одеської міської ради від
27.11.2002 p., яке було прийнято на виконання вищевказаного
рішення і в якому було зазначено, що гараж позивача, а також ще 13 гаражів установлені без дозвільних документів, а тому, необхідно
зобов'язати даних осіб до 01.12.2002 р. провести їх демонтаж
власними силами. У разі невиконання, надіслати дане розпорядження до ДАБК для здійснення знесення у примусовому порядку.

Також,
представники відповідачів, зауважили, що в матеріалах справи, є ще декілька рішень, які стосуються демонтажу 27 самовільно
встановлених гаражів, розміщених на території школи №62, по АДРЕСА_1.

Розпорядження з даного приводу,
приймалися Приморською райадміністрацією, починаючі з 2003 р. по 2005
р. і їх виконання - покладалося на ДАБК.

Відповідачі, вважають, що ненадання
позивачем схеми місця розташування його гаража, утрудняє з'ясування обставин, коли і на підставі, якого рішення, був
здійсненній його демонтаж.

Також, відповідачі, аналізуючи
вимоги позивача в частині того, що тільки на початку 2005 p., йому стало відомо, про демонтаж
гаража, висловили думку, що пройшов дуже великий термін для того,
щоб встановити особу, яка здійснила ці дії.

Представник КП "Дирекція
єдиного замовника "Фонтанське" заперечуючи проти позову, вважала, що позивач, заявляючи до них вимоги, не послався
на будь-які докази, які б свідчили про те, що
органом місцевого самоврядування саме на дане підприємство, був покладений обов'язок
по виконанню демонтажу, в тому числі і його гаража.

Представник даного комунального
підприємства, також пояснила, що ніяких договірних відносин у них із позивачем
не існувало, а тому покладати на них обов'язок, відшкодувати шкоду
невідомо за чиї дії -   не відповідає
вимогам закону.

Представник Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради, не визнаючи позов, повідомив, що позивачем
не була дотримана процедура, передбачена законодавством, для встановлення та користування гаражем, тому, є всі
підстави вважати, що, спірний гараж -самовільно встановлений.

На думку, даного представника,
райадміністрація приймала законі рішення по демонтажу даних будівель, так як вони, по - перше перешкоджали  будівництву багатоповерхового будинку, а по - друге, представляли небезпеку для учнів
загальноосвітньої школи №62, так як знаходилися безпосередньо на її
території.

Мотивуючи свої заперечення,
представник, послався на вимоги ст. 105 ЦК України (ред 1963 p.), яка свідчить про те, що самочинне
будівництво, законом не охороняється. Також, представник зауважив, що
райадміністрація, лише приймала рішення про демонтаж самовільних споруд однак, його виконання було доручено інспекції ДАБК, у
складі якої, є господарська - розрахункова дільниця.

Враховуючі, що позивач, на протязі
тривалого часу не користувався гаражем, роками не навідувався, щоб перевірити
його стан, представник, припустив різни варіанти того, хто здійснив демонтаж спірного гаража. Так, він вважав, ці
роботи могла виконувати фірма, яка проводила
роботи по будівництву, можливо, на його думку, хтось здійснив і злочин,
викравши металеву конструкцію гаража і все що в ньому знаходилося. Представник
управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради, в особі інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю управління, приєднавшись до думки вищезазначених
відповідачів щодо необґрунтованості позову, надав додаткові пояснення з приводу
того, що орган, якій вона представляє, не здійснював роботи по
знесенню спірного гаража.

В підтвердження своїх доводів,
представник надала суду рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від
26.09.1994 p., відповідно до якого, при інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю була створена господарська - розрахункова дільниця,
завданням якої було виконання рішень виконкомів про знесення самовільно
побудованих будівель та припинення самовільного
будівництва на території місця в його початкової стадії (засипання
котловану, вивіз побутових матеріалів та інше).

Дані роботи дільниця виконувала
тільки при умові їх оплати за виставленими рахунками відповідним
виконавчім комітетом.

3

По ствердженню даного представника,
господарська - розрахункова дільниця інспекції державного архітектурно - будівельного контролю не виконувала ніяких робіт,
пов'язаних із знесенням гаражів по вказаному адресу, так як відсутні
відомості:

про надходження розпоряджень
Приморської райадміністраціії до ДАБК для

здійснення знесення у примусовому
порядку;

про виставлення дільницею
розрахунків на оплату робіт по примусовому знесенню;

про оплату Приморською
райадміністрацією   робіт примусовому
знесенню.

Правова позиція позивача.

ОСОБА_1., звернувшись до суду у серпні 2005 р. у своєму позові посилався на те, що

рішенням міжвідомчої комісії
Приморської районної ради народних депутатів від 27.12.1995

р. йому, був наданий дозвіл на
тимчасове, до реконструкції району, встановлення   збірного

металевого гаража по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення, ним, у
1996 p., був установлений металевий гараж розміром

6 їх 3 кв. м., якій він
використовував для збереження транспортного засобу, а також

будівельних матеріалів.

31.01.2002 p., він уклав договір із Малим державним
комунальним підприємством №60 про

те, що він зобов'язується утримати
гараж у належному стані і здійснювати його оплату

щомісяця.

Спочатку 2005 p., йому стало відомо, що на підставі
розпорядження Приморської районної

адміністрації Одеської міської ради
від 28.10.2004 р., "Про знесення
гаражів, встановлених за

адресою: АДРЕСА_1, біля школи без
дозвільних документів",

робітниками КП ДЄЗ
"Фонтанське" був демонтований його гараж.

Позивач вважає, що не було законних
підстав для знесення належної йому споруди, так як,

вона була встановлена з дозволу
органа виконавчої влади райради Приморського району.

Ставлячи, питання про стягнення
збитків із Приморської районної адміністрації Одеської

міської ради, позивач, посилався на
вимоги ст. 1166 ЦК України в редакції 2004 p., вважаючи,

що неправомірним рішенням
відповідача, йому спричинена матеріальна шкода у розмірі 15

647, 66 грн., яка повинна бути
відшкодована органом місцевого самоврядування в повному

обсязі.

Розмір матеріальних збитків, по
ствердженню позивача, складається з вартості металевого

гаража у розмірі - 5 000 грн., та
металевих виробів на загальну суму - 10 647, 66 грн., що

підтверджується накладною про їх
придбання.

У травні 2006 р., позивач надав суду
уточнену позовну заяву, в якої вважав, що

відшкодування шкоди, на підставі
вимог ст. 1166 ЦК України, повинно здійснювати КП ДЄЗ

"Фонтанське", робітники
якого, здійснили демонтаж спірного гаража. Замінивши відповідача

за позовом, ОСОБА_1., не дав правову оцінку рішенням Приморської районної

адміністрації Одеської міської ради,
які стосувалися демонтажу гаражів.

Представник
позивача, підтримуючи в судовому засіданні вимоги свого довірителя, зазначав,
що навіть якщо припустити той факт, що гараж був установлений ОСОБА_1 самовільно, вказані обставини, не дають право посадовим
особам, здійснювати дії по його знесенню та заволодінню майна.

Мотивувальна частина рішення суду.

З'ясувавши обставини справи, та
перевірив їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими і не підлягають задоволенню з
наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що
виконавчій комітет Приморської районної ради народних депутатів ніяких рішень, по наданню позивачеві ОСОБА_1 дозволу на встановлення гаража - не приймав.

Про дані обставини свідчить
довідка, а також розпорядження від 27.11.2002 р. в якому було зазначено, що гараж позивача, а
також ще 13 гаражів установлено без дозвільних документів. Відповідно, до вимог будівельних норм гараж, це
капітальна або тимчасова будівля чи споруда для зберігання транспортного
засобу. Правила будівництва, які діяли на період 1995 - 1996 р. р. вимагали від виконавчого комітету районної ради надання
дозволу на установку

4 тимчасової споруди,
зведення якої, не потребує виконання робіт з улаштуванням фундаменту ( ДБН
1242.1). При цьому, в якості додатка до даного рішення, повинна була надаватися
схема місця розташування гаража з узгодженням органів державної автоінспекції, пожежного
нагляду та санепідемстанції.

Відсутність даних документів,
свідчить про те, що гараж позивачем, був установлений -самовільно.

Суд, погоджується з позицією
представника позивача про те, що дії осіб, по заволодінню металевої конструкції гаража та майна ОСОБА_1 є - протиправними. Однак, для того, що стягнути з винних осіб збитки у суду
повинні бути належні докази, які відповідно до ст. 60 ЦПК України, зобов'язані
надаватися сторонами по справі. Відсутність в матеріалах справи будь
- яких доказів, не дає суду можливість з'ясувати, де було місце розташування гаража позивача, тобто: або він знаходився в районі
будівництва домоволодіння й зв'язку з реконструкцією району був знесений, або
знаходився на території загальноосвітньої школи і був
знесений на підставі багато численних скарг управління освіти Одеської
міської ради про реальну загрозу безпеки учнів.

Представник позивача, якій приймав участь у
справі, не міг надати суду, відповідь про місце розташування гаража, про дату, коли позивач останній час користувався
гаражем. Відсутність у позивача інформації про те, в якому році, був
демонтований його гараж, перешкоджає суду, визначитися, саме
яким самим розпорядженням Приморської районної адміністрації,  був здійсненний демонтаж споруди ОСОБА_1.

Суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, в
процесі розгляду справи, сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин
справи, шляхом винесення ухвал про забезпечення доказів.

Також, за ініціативою суду, до
участі у справі в якості співвідповідачів, були залучені Приморська районна адміністрація Одеської міської ради та управління
архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської
ради.

Залучаючи, даних осіб до участі у
справі, суд виходив з тексту розпоряджень органа виконавчої влади, де були посилання на виконавця робіт, тобто на ДАБК,
а крім того, вважав, що позивач, наполягаючи на законність своїх дій по
встановленню спірного гаража, заперечував в цієї частині про правомірність
розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від
27.11.2002 p..

Співвідповідачі,
доказів, які б свідчили про вину конкретної юридичної або фізичної особи в
заволодінні майном позивача - не надали.

У зв'язку з тим, що ст. 60 ЦПК
України, покладає обов'язки доказування й подання доказів на сторони, суд, не
може виконувати дії по проведенню розслідування та збиранню доказів. Даючи,
оцінку запереченням відповідачів про те, що заволодіння майном позивача могло відбутися в результаті неправомірних дій як
будівельної організації так і в результаті здійснення злочину невідомою
особою, суд вважає,  що ці доводи також
можуть бути прийняти судом, так як, не спростовані позивачем.

Представник позивача, наполягаючи у судовому засіданні на
те, що саме з КП ДЄЗ "Фонтанське"
винний у спричиненні шкоди, не послався хоча б на один доказ, якій би свідчив про
неправомірні дії даного органу.

Відповідь керівника даного органу,
на яку посилається представник, містіть у собі лише відомості, на підставі якого нормативного акту, був проведений демонтаж
гаражів і не має жодного посилання на те, хто зробив ці дії.

Також, суд, бажає зауважити, що
позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення шкоди, посилається на норми
цивільного права, які почали діяти із січня 2004 р. При цьому, позивач, не
зазначив, чому саме ці норми необхідно застосовувати, чи діяв даний закон, коли
відбулося порушення його прав.

Суд, вважає, що надані позивачем у
якості доказів: рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів від 27.12.1995 р. про дозвіл на тимчасове,
до реконструкції району, встановлення   збірного металевого гаражу по АДРЕСА_1, договір з Малим державним комунальним підприємством №60
про утримання гаражу, по -перше - не свідчать, що спірний
гараж був встановлений з дотриманням усіх вимог будівельних норм та правил, а по - друге, не є доказами, які б
підтверджували вину жодного з відповідачів по спричиненню шкоди.

5 Також необхідно
відмітити, що відсутність у позивача доказів про те. коли в дійсності було порушено його право на розпорядження власним
майном, не дає суду можливості надати оцінку
того, чи не пропущений позивачем строк звернення до суду і чи не пов'язано це,
з поважними причинами.

На підставі
викладеного і відповідно до вимог    ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 216 218 ЦПК
України,    суд,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні    позову   ОСОБА_1
до   Комунального підприємства
"Дирекція єдиного замовника "Фонтанське", Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Управління  архітектури та  містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради про стягнення матеріальних
збитків --   відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення 10 денного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в 20 денний строк, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.