У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

28 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до колективного сільськогосподарського підприємства
“Великофоснянське”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Овруцькому районі про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров'я,

в с т а н о в и л а:

У серпні 1997 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до колективного
сільськогосподарського підприємства “Великофоснянське” (далі - КСП
“Великофоснянське”), відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Овруцькому районі про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров'я.

Зазначав, що він працював у КСП “Великофоснянське” завідуючим
машинно-тракторним двором.

12 квітня 1997 року, працюючи в майстерні тракторної бригади, виконуючи
трудові обов'язки, під час рубання
металу, отримав травму ока, внаслідок чого був визнаний інвалідом третьої групи
з встановленням 50% втрати працездатності.

Посилаючись на те, що відповідач є правонаступником КСП “Великофоснянське”,
відмовився відшкодувати шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, просив стягнути на його користь втрачену частину заробітку за період з
26 червня 1997 року по 1 вересня 2003 рік, у розмірі 5 028 грн. 24 коп.,
одноразової допомоги у розмірі 6 487 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 250
грн. та щомісячно по 75 грн. в рахунок відшкодування шкоди з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Овруцькому районі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від                        15 грудня 2003 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22
березня 2004 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦПК України (1963 року) рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує рішення лише на тих доказах, які
були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що причиною ушкодження
здоров'я позивача є його винні
дії, а тому відповідач не може нести відповідальності за заподіяну шкоду.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 456 ЦК УРСР та п. 1 Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23
червня 1993 року, із послідуючими змінами, які були чинними на час виникнення
спірних правовідносин, власник підприємства, установи і організації або
уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому
власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КСП
“Великофоснянське”, працював на посаді завідуючого машинно-тракторним двором.

12 квітня 1997 року, виконуючи роботи по рубанню металу в майстерні
тракторної бригади, отримав ушкодження ока.

Висновком МСЕК від 26 червня 1997 року позивачу встановлено 50% втрати
професійної працездатності з визначенням інвалідності ІІІ групи.

Вирішуючи спір, суд вважав доведеним, що шкода, заподіяна позивачу
ушкодженням здоров'я, не з вини власника, оскільки позивач, будучи відповідальним за
дотримання правил техніки на машинно-тракторному дворі КСП “Великофоснянське”,
при виконанні робіт знехтував правилами безпеки так, як не скористався
захисними окулярами.

А умови праці не є причиною моральної шкоди.

Такі висновки зроблені судом на підставі постанови прокурора про відмову у
порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 -інженера КСП.

При цьому суд не взяв до уваги, що відповідно до п. 2 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням
ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від
23 червня 1993 року та діючих на час виникнення спірних правовідносин - доказом
вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про
професійне захворювання; висновок службових осіб (органів), які здійснюють
контроль і нагляд за охороною праці та дотримання законодавства про працю, або
профспілкового органу щодо причин ушкодження здоров'я; медичний висновок про
професійне захворювання; вирок або рішення суду, постанова прокурора, висновок
органів дізнання або попереднього слідства; рішення про притягнення винних осіб
до адміністративної або дисциплінарної відповідальності; рішення органів
соціального страхування про відшкодування власником витрат на допомогу
працівникові в разі тимчасової непрацездатності у зв'язку з ушкодженням
здоров'я; показання свідків та інші докази.

Згідно з п. 6 Положення про розслідування та облік нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від                10 серпня 1993 року N 623,
розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на
підприємстві проводиться власником або уповноваженим органом.

Для проведення розслідування призначається комісія з розслідування нещасних
випадків, професійних захворювань, аварій на підприємстві, установі,
організації.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 посилався, зокрема, на те, що
відповідно до акту розслідування нещасного випадку, який стався з ним 5 квітня
1997 року (а.с. 220) була встановлена не тільки його вина, а і вина власника, у
зв'язку з недостатнім
контролем за дотриманням Інструкції по охороні праці.

Наявність змішаної вини, як власника так і його, встановлена висновком
технічної інспекції від 30 жовтня 1998 року (а.с. 223).

За результатами розслідування, комісією був складений акт за формою Н-1, а
висновком МСЕК від 26 червня 1997 року йому встановлена ІІІ група інвалідності
із зазначенням причин - трудове каліцтво (а.с. 10).

Усупереч вимогам ст. 203 ЦПК України (1963 року) суд ці доводи позивача
залишив без уваги і переконливих доказів, які б спростували їх, у рішенні не
навів, не дивлячись на те, що зазначені доводи мають істотне значення для
правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, на порушення вимог статей
301, 313 ЦПК України (1963 року) належним чином не перевірив доводів
апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують
такі доводи і залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких обставин, ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від                        15 грудня 2003 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської області від               22 березня 2004 року скасувати,
а справу передати на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін