У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Балюка М.І.,                       Гуменюка В.І.,                 Барсукової В.М.,                 Косенка В.Й.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства (далі-ВАТ)
“А.Е.С. Київобленерго” про перерахунок платежів, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні
2003 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до вимог Закону України “Про статус ветеранів військової служби і
ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист” він має право на
50% знижку по оплаті за спожиту електричну енергію. Протягом 2002-2003 року він
неодноразово звертався в Бориспільський РЕМ з приводу перерахунку оплати за
спожиту електроенергію, але йому відмовлено, і він сплачував 100%. Унаслідок
неправомірних дій відповідача йому завдана матеріальна і моральна шкода. Просив
визнати неправомірною бездіяльність відповідача, зобов'язати його провести
перерахунок та стягнути на його користь 84 грн. 24 коп. матеріальної шкоди і
5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Бориспільського міського суду від 21 листопада 2003 року позов задоволено
частково. Визнано
неправомірною бездіяльність відповідача по перерахунку платежів споживача, зобов'язано відповідача провести перерахунок та
стягнуто на його користь 84 грн. 24 коп. матеріальної шкоди і 1000 грн. у
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 5 лютого 2004 року рішення
Бориспільського міського суду від 21 листопада 2003 року змінено в частині
розміру відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ВАТ “А.Е.С. Київобленерго” на
користь ОСОБА_1 100 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ВАТ “А.Е.С. Київобленерго” просить скасувати постановлені судові рішення та відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до  статті 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що позивач є ветераном військової служби,
і, відповідно до частини 6 статті 6 Закону України “Про статус ветеранів
військової служби та їх соціальний захист”, має право на 50 % знижку по оплаті
комунальних послуг та квартирної плати.

З такими висновками суду погодився і
суд апеляційної інстанції.

Проте з такими висновками судів
погодитися неможливо.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи   ОСОБА_1 являється
підполковником у відставці та інвалідом третьої групи, має статус ветерана
військової служби й згідно із частиною 6 статті 6 Закону України “Про статус
ветеранів військової служби та їх соціальний захист” ветеранам військової
служби і ветеранам органів внутрішніх справ і членам їх сімей надається 50%
знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги
(водопостачання газ, електрична та теплова енергія та інші послуги).

Відповідно до Порядку надання пільг,
компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям,
особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, видатки на відшкодування
витрат за надані пільговику послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних
асигнувань на утримання цих установ.

Пунктом 5 зазначеної Постанови
передбачено, що для відшкодування фактичних витрат пільговик подає в
бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за користування житлом,
паливом, телефоном і за комунальні послуги у строк, за який здійснюється
відшкодування (абзац 2 цього пункту), а також довідку про склад сім'ї (раз на
рік). Згідно з пунктом 8 Порядку грошовий еквівалент наданих пільг, компенсацій
виплачується пільговику установою разом з іншими щомісячними виплатами.
Указаний порядок надання пільг стосується будь-яких бюджетних установ.

Статтею   Закону України “Про статус ветеранів
військової служби та їх соціальний захист” передбачено, що фінансування міліції
здійснюється за рахунок державного та місцевих бюджетів. Таким чином, надання
пільг позивачу за рахунок коштів відповідача є неприпустимим, оскільки
суперечить принципам фінансування органів державної влади, у тому числі Закону
України “Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист”.

Тобто існує законодавчо визначений
порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, у
тому числі пенсіонерам військовослужбовцям, але він залишився поза увагою суду.
Не дослідивши зазначеного Прядку, суд дійшов передчасного висновку про
необхідність відшкодування шкоди позивачу за рахунок відповідача.

Крім того, покладаючи на відповідача
обов'язок відшкодувати моральну шкоду, суд послався на Закон України “Про
захист прав споживачів”, проте при цьому не врахував вимог статті 3 цього
Закону (у редакції від 10 січня 2002 року, яка діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), відповідно до яких споживач має право за цим Законом на
відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я
людей товарами (роботами, послугами).

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки щодо задоволення вимог про перерахунок платежів,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди немає підстав.

Апеляційний
суд на наведене уваги не звернув, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України не
перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої інстанції
без зміни.

Оскільки
порушення норм матеріального й процесуального права призвели до неправильного
вирішення справи, судові рішення не можуть залишатись у силі та підлягають
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, рішення Бориспільського міського
суду від 21 листопада 2003 року та ухвала апеляційного суду Київської області
від 5 лютого 2004 року підлягають скасуванню, з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційні
скарги ОСОБА_1 та відкритого
акціонерного товариства “А.Е.С. Київобленерго” задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міського суду від 21
листопада 2003 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 5 лютого
2004 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       А.В. Гнатенко

Судді:                                                                 М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко