Справа №2п-3/07
РІШЕННЯ

Іменем  України

12 червня 2007  року Ленінський
районний суд  м .Полтави в складі
головуючого   Крючко Н.І., при
секретарі   Заліпі Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до   Управління Південної залізниці про зміни по заробітній платі, стягнення індексації, заборгованої зарплати і моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2004 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до Полтавського
державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання про
зміни по заробітній платі, стягнення індексації, заборгованої зарплати і
моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача компенсацію втрати
частини заборгованої зарплати через порушення термінів її виплати в сумі 321
грн., а також 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2007 року у
справі замінено відповідача Полтавське державне торгівельно-виробниче
підприємство робітничого постачання на належного Управління Південної
залізниці.

В судовому засіданні позивачка позові підтримала та збільшила позовні
вимоги і просила суд стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. витрат на
правову допомогу.

Представник позивачки ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог в частині
відшкодування матеріальних витрат не заперечував, в частині відшкодування
моральної шкоди проти позовних вимог заперечував.

Суд, вислухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали
справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

19 серпня 1993 року позивачка була прийнята на роботу на посаду бухгалтера
в відділ робітничого постачання Полтавського відділення Південної залізниці. В
зв'язку з реорганізацією відділу робітничого постачання його правонаступником
являється Полтавське державне торгівельно-виробниче підприємство робітничого
постачання.

Наказом №90 від 13.11.2000 року директором підприємства, без погодження з
профспілковим комітетом позивачку було звільнено з роботи за ст. 40 п.3 КЗпП
України.

Відповідно до ліквідаційного акту комісії з реорганізації Полтавського
державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання
здійснена передача майна (активів та пасивів) Полтавського ДТВПРП станом на 31
березня 2006 року, акти приймання-передачі майна та передавальний баланс були
направлені в Укрзалізницю на затвердження, а згідно акту приймання-передачі
основних фондів, обігових коштів та інших цінностей реорганізованого
Полтавського державного торговельно-виробничого підприємства робітничого
постачання станом на 31 березня 2006 року, затвердженого Міністерством
транспорту та зв'язку України від 19 червня 2006 року   - Полтавське державне торгівельно-виробниче
підприємство робітничого

2

постачання
передано до складу Південної залізниці згідно з передавальним балансом за актом
приймання-передачі.

Таким чином, до Управління Південної залізниці перейшли всі зобов'язання
Полтавського державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого
постачання, як до правонаступника.

Як зазначає у позовній заяві позивачка, рішенням Ленінського районного суду
м. Полтави від 3.08.1998 року з Полтавського державного торгівельно-виробничого
підприємства робітничого постачання на її користь стягнуто заборговану
заробітну плату за період з 1996 року по 01.06.1998 року в сумі 784 грн. 64
коп. Рішення набрало чинності 14.08.1998 року . Відділ державної виконавчої
служби Ленінського районного управління юстиції м. Полтави на її користь
стягнув заборговану заробітну плату з Полтавського державного
торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання в сумі 784 грн. 64
коп., яку вона отримала 4 лютого 2000 року.

Під час виплати 4 лютого 2000 року заборгованої зарплати вищевказане
підприємство повинно було нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини
заробітної плати через порушення термінів її виплати в порядку встановленому
постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427 (зі змінами, внесеними
постановою КМУ від 23.04.1999 року №692).

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, ні під час виплати заробітної
плати в сумі 784 грн.64 коп. 4 лютого 2000 року, ні при звільненні їй не було
нараховану та виплачено таку компенсацію . Не нарахування і не виплата
компенсації значно знизила розміри середньої заробітної плати при нарахуванні
допомоги по тимчасовій непрацездатності, при нарахуванні і виплаті відпускних,
при нарахуванні і виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку . На багаторазові
усні та письмові звернення про надання позивачки довідки про заробіток
підприємством надано не було. Довідки №142 від 27.04.2004 року та №143 від
27.04.2004 року про заробіток для обчислення пенсії вона одержала 29.04.2004
року в прокуратурі Ленінського району м. Полтави, звідки дізналася про
порушення своїх прав.

За період з часу набрання рішенням Ленінського районного суду м. Полтави
від 13.08.1998 року чинності по день одержання заборгованої зарплати 4 лютого
2000 року компенсація втрати частини заробітної плати через порушення термінів
її виплати , встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997
року №1427 (із змінами внесеними постановою КМУ України від 23.04.1999 року
№692 складає суму 321 грн. (784,64 грн. * 0,409 грн. = 321 грн.) до видачі на
руки.

Крім того, не нарахування цієї компенсації не ввійшло в суму заробітку з
розшифруванням по довідках про заробіток для обчислення пенсії №142 від
27.04.2004 року і №143 від 27.04.2004 року, тобто не включена компенсація як
частина заробітної плати обумовлені діючою системою оплати праці, перелік яких
затверджений Кабінетом Міністрів України.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, постійна заборгованість
відповідача по виплаті зарплати лишала її та дітей своєчасно придбати ліки ,
їжу, що призвело до фізичних і моральних страждань, а тому позивачка з
міркувань митарства, надмірного переживання та приниження її гідності, вважає,
що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральні збитки, які вона оцінює у
2000 грн.

Згідно ст. 440-1 ЦК ( якою Кодекс доповнено згідно з Законом N 3188-12 від
6.05.93) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її
вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за
рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

3

Відповідно до ст. 23 ЦК України (в редакції 2003 року) особа має
право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб .

Розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди , якщо вина є підставою для відшкодування , а також
з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається зі змісту ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України (в редакції 2004 року)
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями ,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про задоволення
моральної шкоди задоволенню не підлягає, за відсутністю вини в діях Управління
Південної залізниці, оскільки дане підприємство є правонаступником Полтавського
державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання, яким і
було завдано моральну шкоду.

Вимоги позивачки стосовно стягнення судових витрат за надання юридичної
допомоги в розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 62,213-215 ЦПК України,
ст.ст. 440,440-1,441 ЦК України (в редакції 1963 року із змінами,
внесеними Указом ПВР N 2444-11 від 27.06.86),ст. 23, 1167 ЦК України
(в редакції 2003 року), ст.ст. 94, 95, 115-117,237-1,238 КЗпП України, суд   -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Південної залізниці про зміни по заробітній
платі, стягнення індексації, заборгованої зарплати і моральної шкоди -
задовольнити частково.

Визнати дії Полтавського державного торгівельно-виробничого підприємства
робітничого постачання по не нарахуванню і невиплаті Дорохіній Тамарі Кирилівні
компенсації в сумі 321 грн. від втрати частини заборгованої зарплати через
порушення термінів її виплати - неправомірними.

Стягнути з Управління Південної залізниці як правонаступника Полтавського
державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання на
користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заборгованої зарплати через
порушення термінів її виплати в сумі 321 грн., а також судові витрати у сумі
2000 грн. за надання юридичної допомоги, а всього - 2321 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з Управління Південної залізниці на
користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 2000 грн. - відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з Управління Південної залізниці на користь держави державне мито
в розмірі 51 грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного
суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 10
днів з

4

дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.