Справа №2-3734/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                                              УКРАЇНИ

13 грудня
2007р.      Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області в складі: головуючого - судді Пустовіт З.П. при секретарі
Гоноболіній О.І.,

з участю
позивача Шило Р.И.,  представника
позивача адвокатаОСОБА_1,  відповідача ОСОБА_2 ,  представника відповідача -адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,  завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

В травні
2007 року позивач ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 ,
в якому просила стягнути з відповідача на її користь заподіяну злочином
матеріальну шкоду в розмірі 413, 13 грн.,
моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та понесені судові витрати. В позові
зазначала,  що відповідачем відносно неї
було скоєно злочин,  передбачений  ст.
125 ч.1 КК України,  за який його
було засуджено,  а вирок набрав законної
сили. Злочином їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 413, 13 грн.,  зокрема,
на придбання ліків для проходження курсу лікування нею було затрачено
313, 13 грн.,  що підтверджується чеками
аптек. Крім цього,  відповідач розбив їй
плити паркану та хвіртки,  завдавши
матеріальну шкоду на 100 грн. У зв'язку із злочином їй завдана моральна
шкода,  яку вона оцінила в 50000
грн.,  яка виразилась у тому,  що їй прийшлось тривалий час лікуватися,  вона до теперішнього часу відчуває сильний
фізичний біль і внаслідок цього моральні переживання. Вона не може вести
звичний образ життя,  займатися роботою
по дому та дачі,  була принижена як жінка
та громадянин.

У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги в повному об'ємі та
пояснила,

що 21 жовтня 2006 року приблизно о 18-00 годині біля її подвір'я,  коли вона під'їхала на

своїй машині,  ОСОБА_2  підійшов і наніс їй удар кулаком в обличчя та
виразився на її

адресу нецензурною лайкою,  чим
завдав їй легких тілесних ушкоджень,  як
показала

експертиза. Матеріальна шкода,  яку
вона просить стягнути з відповідача,
складається із

вартості ліків,  які вона була
змушена купувати у зв'язку з погіршенням свого здоров'я. На

яку точно суму вона їх придбала,
сказати не може,  але чеки надані
в матеріали справи.

Моральну шкоду вона оцінила в 50000 грн.,
виходячи із того,  що в теперішній
час вона

постійно відчуває болі та шум в голові,
в серці,  із за чого у неї поганий
сон. її життя

змінилося,  з того часу вона боїться
зустрічатись з відповідачем,  крім
цього,  не може

виконувати необхідні роботи на дачі. Тепер вона рідко управляє своїм автомобілем
і вважає

всі ці зміни наслідком завданого їй удару відповідачем.  їй потрібне добре харчування та

лікування.

Представник
позивача-адвокат ОСОБА_1 додатково пояснив,
що оскільки вирок не було змінено ні апеляційною,  ні касаційною інстанціями,  то факт скоєння відносно ОСОБА_4 злочину не
підлягає доказуванню. Вважає,  що позовні
вимоги підлягають задоволенню в повному розмірі,  виходячи із судової практики,  що склалася. Заперечення відповідача факту
нанесення тілесних ушкоджень звучить цинічно і є лише способом

уникнути цивільної відповідальності. Разом з тим,  покарання,
призначене за вироком суду у вигляді штрафу,  ним виконане. Внаслідок злочину потерпілому
завжди завдається моральна шкода. Позивач змушена була лікуватися,  вона була принижена як жінка. Виходячи із
тривалості і тяжкості душевних страждань,
вимушених змін в її житті,
моральна шкода підлягає задоволення в повному розмірі. Крім цього,  вона затратила кошти на своє лікування 313,
13 грн.,  а також на придбання білетів на
засідання апеляційного суду в сумі 56, 94 грн.,
на проведення експертизи 32 грн. Крім цього,  відповідач розбив у неї плити паркану на суму
1000 грн.,  тому матеріальна шкода теж
підлягає задоволенню.

Відповідач
ОСОБА_2  позов до себе не визнав,  пояснивши,
що ніякого удару позивачу не наносив,
а вирок вважає судовою помилкою. Штраф,
призначений за вироком суду в розмірі 600 грн.,  він сплатив лише тому,  щоб його не турбували державні виконавці.
Крім цього,  пояснив,  що ніяких змін у житті ОСОБА_4 не наступило, бо
вона так само продовжує їздити на своїй машині,
обробляти дачу,  торгувати на
ринку.

Представник
відповідача - адвокат ОСОБА_3  додатково
пояснив,  що вирок,  дійсно,
є безспірним доказом,  однак на
практиці бувають і судові помилки,  бо
його довіритель до теперішнього часу не визнає себе винним в цьому злочині. В
обґрунтування матеріальної шкоди позивач надала суду чеки аптечних
закладів,  датовані березнем та квітнем
2007 року,  хоча за вироком суду події
трапились 21 жовтня 2006 року. Але при цьому не представила суду ані
амбулаторної карти,  ані жодних
призначень лікарів та доказів того,  що
придбання цих ліків якимось чином пов'язано із злочином.  Позивачу вже виповнилось 65 років і в такому
віці людина не може бути абсолютно здоровою. Вона пояснює,  що регулярно ходить до лікаря,  але не надала суду доказів,  що страждає хворобою,  яка знаходиться в прямому причинному зв'язку
із злочином.  Посилання позивача на
те,  що вона змушена була робити знімки
головного мозку в М. Маріуполі,  теж не
можна вважати доказом,  оскільки нею не
надано направлення лікаря,  крім
цього,  в результаті обстеження жодної
патології у неї не виявлено. Показання свідків теж не повинні прийматись судом
до уваги в частині того,  що позивач
постійно лікується. Більш того,  її
чоловік свідок ОСОБА_5,  підтвердив суду,
що вона сама обробляє 12 соток земельної ділянки на дачі. Тому
матеріальна шкода,  за виключенням
коштів,  потрачених на експертизу в
розмірі 32 грн.,  не доведена в судовому
засіданні. Щодо спричинення їй моральної шкоди на суму 50000 грн. позивач не
змогла пояснити ні глибину,  ні ступінь
душевних страждань. Вона продовжує торгувати квітами,  яблуками,
управляти автомобілем,  обробляти
дачну ділянку,  тому спосіб її життя не
змінився. Сума шкоди 50000 грн. не співрозмірна із нанесеним ударом,  просив в задоволенні позву в цій частині
відмовити.

Свідок
ОСОБА_6 в судовому засіданні показала,
що 21 жовтня 2006 року,  коли вона
йшла з роботи,  то побачила,  як ОСОБА_2
ударив ОСОБА_4
в обличчя. Вона до них не підійшла,
бо злякалась,  але пізніше позивач
до неї сама прийшла,  на обличчі була
кров. Пізніше ОСОБА_4
зверталась до лікарів,
скаржилась,  що у неї болить
голова. Змушена була навіть відмовитись від дачі.

Свідок
ОСОБА_5 пояснив,  що його дружина майже
кожного дня почала ходити до лікарів,
яких саме,  не знає,  та які приймає ліки,  теж не може назвати. Скаржиться йому на
те,  що погано почувається,  у неї кружиться
голова. 21 жовтня 2006 року він знаходився вдома,  коли зайшла ОСОБА_4,
обличчя у неї було в крові і вона йому сказала,  що її ударив ОСОБА_2  Після того вони викликали працівників
міліції. До цього інциденту вона до лікарів зверталась рідко. В 2007 році він
не допомагав їй в роботі на їх дачі,
вона сама водить машину,
можливо,  вона когось наймала
допомагати,  йому невідомо.

Свідок
ОСОБА_7 пояснила в судовому засіданні,
що ОСОБА_4
останнім часом їй скаржилась,  що
дуже хворіє і не може виконувати ту роботу,
з якою справлялася раніше.

Свідок
ОСОБА_8 пояснила,  що позивач так само
продовжує управляти своїм автомобілем,
торгує квітами,  яблуками,  підіймає важкі корзини,  погано характеризується за місцем
проживання,  бо до всіх задирається
словами,  щоб її вдарили,  тоді вона того посадить.

Заслухавши сторони,  їх
представників,  свідків,  дослідивши матеріали цивільної та кримінальної
справи,  суд приходить до наступного
висновку.

Матеріалами
кримінальної справи №1-957/06 за обвинуваченням ОСОБА_2  за
ст.  125 ч.1 КК України
встановлено,  що 21.10.06 року,  приблизно в 18-00 годин,  біля гаража АДРЕСА_1,  на грунті особистих непрязнених
стосунків,  ОСОБА_2  наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_4,  в результаті чого спричинив їй кровопідтік в
області спинки носа,  який згідно акту
СМЕ від 26.10.2006 року кваліфікований як легке тілесне ушкодження. Вироком
суду від 28 грудня 2006 року ОСОБА_2
було визнано винним за  ст.  125 ч.1 КК України та призначено покарання у
вигляді штрафу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого
200г року його апеляційна скарга залишена без задоволення,  а вирок суду від 28.12.06р.- без змін.

Згідно
ч.4  ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі,  що набрав законної
сили,  обов'язковий для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду,  з
питань,  чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким
чином,  пояснення відповідача
ОСОБА_2  про те,  що він не спричиняв тілесних ушкоджень
позивачу ОСОБА_4,  спростовуються матеріалами кримінальної справи і не
можуть бути прийняті судом до уваги.

Не
суперечать обставинам,  встановленим
матеріалами кримінальної справи,  і
показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині нанесення удару в обличчя
позивачу відповідачем.

В силу
положень  ст. 61 ЦПК України
обставини,  встановлені вироком суду у
кримінальній справі,  не підлягають
доказуванню.

Відповідно
до ч.1  ст.  1195 ЦК
України фізична або юридична особа,
яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній
особі,  зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),  втрачений
ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної
працездатності,  а також відшкодувати
додаткові витрати,  викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків,
протезування,  стороннього догляду
тощо.

В своєму
позові ОСОБА_4 просила
стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 313, 13 грн.,  затрачених на придбання ліків,  та 100 грн. за розбиті плити її паркану.
Аналізуючи обставини справи та представлені докази,  суд приходить до висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди.
Долучені позивачем до матеріалів справи товарні та фіскальні чеки на придбання
ліків на загальну суму 154, 62 грн.,
датовані березнем та квітнем 2007 року,
тобто через півроку від скоєння злочину,
суд вважає такими,  що не мають
ніякого відношення до нанесеного позивачу удару,  оскільки не підтверджені призначенням лікаря
чи іншими лікарськими документами стосовно ОСОБА_4

Суд
вважає безпідставними вимоги позивача щодо відшкодування їй матеріальної шкоди
в розмірі 100 грн. за пошкоджений паркан,
оскільки відповідача було визнано винним лише за  ст.
125 ч.1 КК України,  тобто за
умисне завдання легких тілесних ушкоджень,
і не ставилось у вину пошкодження майна позивача,  тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно
ч.1 ст.  1167 ЦК України моральна
шкода,  завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності її вини.

Суд
вважає,  що у зв'язку з отриманим від дій
відповідача ударом в обличчя позивачу ОСОБА_4 була завдана
моральна шкода,  яка виразилась у
фізичному болю та стражданнях,  які вона
зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я,
а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для її
відшкодування.

Приймаючи
до уваги характер правопорушення,
глибину фізичних та душевних страждань
позивача,    ступінь   вини
відповідача,    враховуючи   принцип
розумності   та

справедливості,  суд вважає за
можливе позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити
частково,  в розмірі 1000 грн.

Вирішуючи
питання щодо відшкодування позивачу ОСОБА_4 судових витрат
на підставі  ст.  88 ЦПК України,  суд приймає до уваги,  що вимоги позивача про стягнення з
відповідача вартості експертизи в сумі 32 грн. не підтверджені будь-якою
квитанцією щодо її оплати,  тому немає
підстав для стягнення цих коштів з відповідача на її користь. Крім цього,  позивачем не надано оригіналів квитків в
обгрунтування стягнення витрат на поїздку до суду,  а долучено лише довідку Бердянської
автостанції від 25.02.2007 року щодо вартості проїзду за маршрутом
Бердянськ-Запоріжжя,  тому вимоги
позивача щодо стягнення 56, 94 грн. за проїзд на дорогу теж не підлягають задоволенню

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10, 11,  61,
88,  212-215 ЦПК України,   ст.
23,  1166,  1167,
1195 ЦК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4І моральну шкоду в розмірі 1000 грн.,  в іншій частині позову відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької
області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.