Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4
грудня 2007 року   Золочівський районний
суд Харківської області в складі:

головуючого - судді                                      Юхименко
О.М.

при секретарі
Озерській Ю.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в смт.Золочів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права спільної
сумісної власності на недобудований житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Золочівського районного суду з
позовом про визнання права спільної сумісної власності на недобудований
житловий будинок.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують, що відповідно до
рішень виконкому Золочівської селищної
ради Харківської області № 79 від 19.06.1993 року та № 183-2 від
08.12.1992 року  для будівництва індивідуального
двохквартирного житлового будинку та господарських будівель було надано
земельну ділянку площею 1800 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. На підставі Проектів
забудови, в 1993 році вони розпочали будівництво двохквартирного житлового
будинку розміром 16.95х11.25 м. та веранди розміром 10.30х2.60 м. В 1998 році
через відсутність коштів вони зупинили будівництво будинку. Станом на 22 жовтня
2007 року, відповідно до акту обстеження, процент готовності незакінченого
будівництва будинку складає 45,0 %.

В судовому засіданні представник
позивачів за дорученням позовні вимоги підтримав. Представник відповідача  за
дорученням проти задоволення позову не заперечував.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч 4 ст. 130
ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку,
встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 цього ж Кодексу у разі
визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно рішень виконкому Золочівської селищної
ради Харківської області № 79 від 19.06.1993 року та № 183-2 від 08.12.1992
року ОСОБА_1. та ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 1800 кв.м
для будівництва індивідуального двохквартирного житлового будинку та
господарчих будівель.

В позовній заяві позивачами зазначено,
що у зв'язку з фінансовими труднощами, які у них виникли, будівництво
індивідуального двохквартирного житлового будинку не завершено.

Як вбачається з акту обстеження
індивідуального будинку, розташованого в АДРЕСА_1 складеного працівниками КП
“Архітектурне-інвентаризаційне бюро Золочівського району” процентна готовність
незакінченого будівництва будинку складає 45,0 %.

Згідно заповіту від 1 грудня 1995 року
ОСОБА_3 все своє майно заповідала своє майно своєму сину ОСОБА_4 та своєму
онуку ОСОБА_5.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше
прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Згідно вимог ст.392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його право власності. В зв'язку з тим, що об'єкти
нерухомості віднесені законом до спеціальних інститутів цивільних правовідносин
- право власності на ці об'єкти має певні особливості і регулюється
відповідними нормативними актами.

Стаття 182 Цивільного кодексу України
передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження
цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація цих прав на
нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані
права в порядку, встановленому законом.

Статтею 3 Закону України “Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” визначено, що речові
права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна
підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому Законом.

Стаття 19 цього Закону передбачає, що
підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід,
припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема рішення
суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Одним із способів захисту цивільних
прав може бути визнання права особи, що передбачено п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу
України.

Отже у позивачів на сьогоднішній день
не існує іншого способу захисту права власності, як визнання такого права в
судовому порядку.

Згідно положень частин 2 і 3 ст.331
Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до
закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту
державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього будівництва (створенння майна). У разі необхідності
особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на
нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або
користування земельною ділянкую для створення об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

У даному випадку подано позов про
визнання права  права власності на об'єкт
незавершеного будівництва, а не на об'єкт нерухомого майна, визначення якому
надано ст. 181 Цивільного кодексу України

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання  права спільної сумісної власності
на недобудований житловий будинок за ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Виходячи з вищевикладеного, на
підставі  ст.ст.3,19 Закону України “Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, керуючись
ст.ст.16, 181,182, 328, 331, 392 ЦК України, та ст.ст. 209, 130, 174, 213, 214,
215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності
на недобудований житловий будинок “А-1”, розміром 16.95х11.25 м. та веранду
розміром 10.30х2.60 м,  що розташовані в
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий: