АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАНИ

06 грудня 2007
року колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
Бабія А.П.

суддів:                           Гайворонського
СП.,                            Станкевича В.А.

Сегеди
С. М.                                                                                Ступакова
О.А.

розглянувши
в судовому засіданні в м.  Одесі справу
за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради,
ОСОБА_2,  третя особа Запорізьке
міське управління земельних ресурсів,
про поновлення меж земельної ділянки,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду
м.  Запоріжжя від 25 липня 2005 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 жовтня 2005 року,

встановила:

У жовтні
2001 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів про поновлення
меж між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_1,  який змінювала під час розгляду справи. В
позові зазначала,  що до 1969 року на
вказаній земельній ділянці знаходилось два будинки під літерами А-1 та
Б-1,  зареєстровані на праві приватної
власності за ОСОБА_3 (її батько) та ОСОБА_4 28.08.1969 року рішенням виконкому
Жовтневої районної ради народних депутатів № 464 було затверджено план
розподілу домоволодіння на самостійні будівлі: № 5 з земельною ділянкою площею
415 кв. м.  та № 5-а з земельною ділянкою
площею 440 кв. м.  Вказувала,  що земельна ділянка була розділена
добровільно,  забір не встановлювався і
спорів між співвласниками з приводу користування ділянкою не виникало» В 1988
році будинок АДРЕСА_1 був проданий ОСОБА_5,
яка знала про місцезнаходження межі. В 1996 році ОСОБА_1 стала власником
будинку АДРЕСА_1 за заповітом.  Родичі
ОСОБА_5 влітку 1999 року без її,
ОСОБА_1,  згоди встановили
забір,  при цьому відступивши від межи
вбік її будинку по всій довжині забору на відстані 9, 8 м.  Внаслідок цих дій межа її земельної ділянки
зменшилась на 15 кв. м.  ,  немає в'їзду у двір. Після смерті ОСОБА_5
спадкоємицею за заповітом стала ОСОБА_2,
яка перешкоджає їй в поновленні меж земельної ділянки. Посилаючись на
вказані обставини ОСОБА_1 просила суд встановити межі між земельними
ділянками,  а також зобов'язати
Запорізьке міське управління земельних ресурсів видати відповідним органам
завдання встановити межові знаки на них. Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням
Комунарського районного суду м.  Запоріжжя
від 25 липня 2005 року,  залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 жовтня 2005
року,  у задоволенні позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судових рішень з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції оскільки судами
при постановленні судових рішень були порушені норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  дослідивши
матеріали справи та перевіривши

Справа №
33ц-929/2007                                                                                       Категорія
ЦП: 33

АПП

Головуючий у
першій інстанції Руднев
О.О. Доповідач Ступаков О.А.

наведені у скарзі доводи,  колегія
суддів вважає,  що скарга не підлягає
задоволенню з таких     підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позову суди обгрунтовано виходили з
того,  що позивачці належить на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 415 кв. м.
Відповідачу належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2,  загальною площею 447 кв. м.

Згідно
рішення виконкому Жовтневої районної ради від 28.08.1969 року № 464 про
розподіл домоволодіння спадкодавцям ОСОБА_3 належало на праві приватної
власності: ОСОБА_3 -( спадкоємець - ОСОБА_1) - 1/3 частина вказаного
домоволодіння загальною площею 415 кв. м. ; ОСОБА_4 ( покупець - ОСОБА_5,  яка є спадкодавцем для ОСОБА_2) - 2/3 частини
вказаного домоволодіння загальною площею 440 кв. м.

Межа між
вказаним земельними ділянками була проведена умовно. Влітку 1999 року подружжя
ІНФОРМАЦІЯ_1,  які є родичами ОСОБА_5
встановили забір довжиною 9, 7 м між домами №5 та АДРЕСА_1

Згідно
даних експертизи від 07.03.2002 року встановлено,  що площі земельних ділянок сторін не
відповідають розмірам,  які вказані у
правовстановчих документах,  а саме: у
ОСОБА_1 400 кв. м. ,  що менше норми на
15 кв. м. ,  у ОСОБА_2 - 447 кв. м.
,  що більше на 7 кв. м.  Встановити чи встановлений забір відповідно
зі схемою-планом поділу земельної ділянки від 17.07.1969 року чи з відступом
від нього неможливо оскільки фактична ширина земельної ділянки не відповідає
ширині земельної ділянки на 17.07.1969 року.

За таких
обставин суди першої та апеляційної інстанції прийшли до обгрунтованого
висновку про недоведеність позовних вимог.

Разом з
тим з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційної
інстанції підлягає виключенню посилання на те,
що відповідачка правомірно встановила забір на спірній земельній ділянці
згідно з нормою її земельної ділянки,
яка була їй виділена у користування. Встановлення нової межі на суміжній
ділянці приведе до зменшення норми земельної ділянки відповідача,  що є недопустимим,  оскільки зазначений висновок судів суперечить
їх попередньому висновку з посиланням на експертизу від 07 березня 2003 року в
який зазначено,  що встановити чи
встановлений забір відповідно зі схемою-планом поділу земельної ділянки від
17.07.1969 року чи з відступом від нього неможливо оскільки фактична ширина
земельної ділянки не відповідає ширині земельної ділянки на 17.07.1969 року.
Таким чином як позивачкою,  так і відповідачкою
не доведено,  що розмір їх земельних
ділянок відповідає схемі-плану поділу земельної ділянки від 17.07.1969 року.

Керуючись  ст.
ст.  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
відхилити.

Рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 25 липня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 17 жовтня 2005 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не
підлягає.