справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2007 року                               Бердянський
міськрайонний суд

Запорізької
області в складі: головуючого судді - Крамаренко А.І. при секретарі - Корнієнко
Н.І.

за
участю: позивача - ОСОБА_2,  представника
позивача ОСОБА_1,  відповідача - ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4,
відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  представника третьої
особи - ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виселення,  зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_2,  треті особи Бердянське комунальне
підприємство з технічної інвентаризації,
приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу
ОСОБА_8,  орган опіки та піклування в
особі виконкому Бердянської міської ради про визнання правочину недійсним,  визнання договору купівлі-продажу квартири
дійсним,  визнання права власності на
квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_3та ОСОБА_9 з АДРЕСА_1.

В
обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив,
що він на-підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2007 року є
власником АДРЕСА_1. Зазначений договір був укладений ним з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6,  які при укладенні угоди також
діяли в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 Даний договір посвідчений приватним
нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_8

В
придбаній ним квартирі на даний час проживає ОСОБА_3 з неповнолітнім
ОСОБА_9,  які не є ні членами його
родини,  ні членами родини ОСОБА_5,  ОСОБА_6 Будь-яких угод щодо користування
квартирою з ОСОБА_3 не укладалося.

Вважає,  що ОСОБА_3 проживає в спірній квартирі без
законних підстав,  чим створює йому
перешкоди в користуванні своєю власністю,
оскільки,  після набуття права
власності на квартиру він тривалий час не може нею користуватися. В
добровільному порядку,  звільнити
квартиру ОСОБА_3 відмовляється.

В зв'язку з цим він звернувся до суду з даним позовом і просить виселити
ОСОБА_3-та ОСОБА_9 з АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_3,  не погоджуючись з пред'явленим позовом,  подала до суду зустрічний позов,  в якому зазначила,  що спірна квартира по усній домовленості
02.02.2000 року була нею придбана у ОСОБА_5 З останньою було досягнуто
домовленостей відносно усіх істотних умов правочину. ОСОБА_5,  діюча як продавець,  продала їй спірну квартиру,  за 5000 гривень,  що на той час дорівнювалось 1000 доларів США,
та звільнила квартиру. А вона,  в свою чергу,
вселилась в квартиру та проживає в ній з неповнолітнім ОСОБА_9 до
теперішнього часу. За час проживання вона за власні кошти провела у квартиру
газ,  водопровід та каналізацію.

Договір
купівлі-продажу від 29.01.2007 року,
кладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_5,
ОСОБА_6 вважає удаваним,
оскільки,  покупець не оглядав
майно,  яке мав намір придбати,  з часу придбання не намагався заселитися у
придбану квартиру.

Просить
визнати дійсним договір купівлі-продажу від 02.02.2000 року,  укладений між нею та ОСОБА_5 трикімнатної
АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на спірну квартиру; визнати недійсним
договір купівлі-продажу спірної квартири від 29.01.2007 року,  укладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_5,  ОСОБА_6

В
судовому засіданні Бабкін та його представник заявлений позов підтримали,  в задоволенні зустрічного позову просять
відмовити.

ОСОБА_3
та її представник в судовому засіданні просять відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2,  зустрічний позов просять
задовольнити.

ОСОБА_5.
ОСОБА_6 в судовому засіданні позов ОСОБА_3не визнали та підтвердили продаж
спірної квартири ОСОБА_2

Представник
органу опіки та піклування в особі виконкому Бердянської міської ради за
дорученням ОСОБА_7 в судовому
засідання пояснила,  що вона не вбачає
підстав для визнання договору,
купівлі-продажу спірної квартири від 29.01.2007 року недійсним.  Житлові права неповнолітнього ОСОБА_10 не порушені,  оскільки йому одночасно з відчуженням його
частки квартири було придбано житло по АДРЕСА_2.

Щодо
житлових прав неповнолітнього ОСОБА_9,
вважає,  що дані права були
порушенні самою матір'ю неповнолітнього,
яка при відчуженні своєї квартири ,
не забезпечила житлом свого сина.

Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в
судове засідання не з'явилась,  причину
неявки суду не повідомила.

В
попередньому судовому засіданні пояснила,
що посвідчений нею договір купівлі-продажу від 29.01.2007 року,  укладений міжОСОБА_2 та ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
є законним.  Відповідно до наданих
документів спірна квартира належала ОСОБА_5 та її неповнолітньому сину ОСОБА_10
на підставі свідоцтва про право власності на житло ,  виданого Управлінням розвитку та реформування
житлово-комунального господарства виконкому Бердянської міської ради 01.03.2000
року.,  зареєстрованого в Бердянському
КПТІ 01.03.2000 року.

Попередньо
виконкомом Бердянської міської ради був наданий дозвіл на відчуження належної
неповнолітньому ОСОБА_10 частки квартири з одночасним придбанням на ім'я
неповнолітнього іншого житла.

Згідно
довідки житлосервіса в спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_5 та
неповнолітній ОСОБА_10

Представник
Бердянського КПТІ,  належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи,  в
судове засідання не з'явився. До суду не надходило заяв про неможливість
розгляду справи у його відсутність.

Заслухавши
учасників судового засідання,  допитав
свідків,  дослідивши матеріали справи су
приходить до наступного.

Згідно  ст.  З
ЦПК України кожна особа має право в порядку ,
встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх порушених прав,  невизнаних або оспорюваних прав ,  свобод чи інтересів.

За
змістом  ст.   ст.
10,  11 ЦПК України суд розглядає
справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб
,  які беруть участь у справ. Особа
,  яка бере участь у справі ,  розпоряджається своїми правами ,  щодо предмету спору на власний розсуд.

З
наданих до суду документів видно,  що
29.01.2007 року ОСОБА_5,  діюча за себе
особисто та як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_10,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_6,  діючий як законний
представник малолітнього сина ОСОБА_10,
продали ОСОБА_2 трикімнатну АДРЕСА_1.

Зазначена
квартира належала ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності
на житло ,  виданого Управлінням розвитку
та реформування житлово-комунального господарства виконкому Бердянської міської
ради 01.03.2000 року.

Рішенням
виконкому Бердянської міської ради №682 від 14.12.2006 року надано дозвіл на
продаж Уі частини АДРЕСА_1ОСОБА_5,

ОСОБА_6 від
імені малолітнього сина ОСОБА_10,  за
умови одночасної купівлі /4 частини АДРЕСА_2 на ім'я малолітнього.

ОСОБА_3,  як підставу своїх зустрічних вимог та
заперечень на позов ОСОБА_2 зазначила укладення 02.02.2000 року усного договору
з ОСОБА_5 та досягнення ними згоди щодо всіх його істотних умов.

Відповідно
до ч. 1  ст.  209 ЦК
України правочин,  який вчинений у
письмовій формі,  підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно
до  ст.
220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору,  він є нікчемним,  однак,
якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов,  що підтверджується письмовими доказами і
відбулось повне або часткове виконання договору,  але одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення,  суд може
визнати такий договір дійсним.

Статтею
328 ЦК України
встановлено,  що право власності
набувається на підставах,  що не
заборонені законом,  зокрема з
правочинів.

Відповідно
до  ст.
ст.  334,  657 ЦК
України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Згідно
ч.2  ст.
59 ЦПК України обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені певними засобами
доказування,  не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Суд
приймає до уваги,  що ОСОБА_3 не надано
до суду письмових доказів на підтвердження укладення договору купівлі-продажу
02.02.2000 року,  досягнення між нею та
ОСОБА_5 домовленостей щодо істотних умов договору,  відсутність дозволу органу опіки та
піклування станом на 02.02.2000 року на відчуження належної малолітньому
ОСОБА_10 частки квартири.

Також
суд приймає до уваги,  що право власності
на квартиру у ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виникло 01.03.2000 року,  тобто після 02.02.2000 року.

На
підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для
визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири,  укладеного 02.02.2000 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3,  та визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 29.01.2007 року, ^ укладеного міжОСОБА_2 та ОСОБА_5,  ОСОБА_6

Статті
ІЗ,  49 Закону України "Про
власність" встановлюють,  що
право  власності  на
майно  набувається  на підставах не  заборонених

законом і
володіння нерухомим майном вважається правомірним,  якщо інше не встановлене судом.

За
змістом  ст.
ст.  316,  317,
319 ЦК України,  правом власності є право особи на річ (майно),  яке .вона здійснює відповідно до закону,  за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Власникові належить право володіння,
користування та розпорядження майном на свій розсуд. Власник вправі
здійснювати по відношенню до свого майна будь-які дії,  що не суперечать закону.

Відповідно
до  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Статтею
150 ЖК України встановлено,  що
громадяни,  які мають у приватній власності
будинок,  квартиру,  користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією
власністю на свій розсуд: продавати,
дарувати,  заповідати,  здавати в оренду ,  обмінювати,
закладати,  укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно  ст.
169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в
будинку (квартирі),  що належить
громадянинові на праві приватної власності,
наймач і особи,  які проживають
разом з ним, ,  зобов'язані звільнити
жиле приміщення,  а в разі відмовлення
-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового
приміщення.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_3 ні є членом
сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_5,  останні не
укладали будь-яких договорів на користування ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_9
житловим приміщенням в АДРЕСА_1.

ОСОБА_3
не надано до суду доказів в підтвердження законності свого вселення у спірну
квартиру та проживання в ній.

Відповідно
до  ст.
116 ЖК України осіб,  які
самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2 ,  суд приймає до
уваги,  що неповнолітній ОСОБА_9є
власником 1/6 частки житлового АДРЕСА_3.

Керуючись  ст.
ст.  10,  15,
60,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  220,  317-319. 334,
391,  657 ЦК України,   ст.
ст.  116,  150,
169 ЖК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2
задовольнити.

Виселити
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволені позову ОСОБА_3
відмовити.   1

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано

протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на

рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про

апеляційне
оскарження.