РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2007
року                                                                        справа
№ 2-531607

Приморський
районний суд м. Одеси в складі: Головуючого судді - Турецької І.О. При
секретарі - Скоріній Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання угоди такою, яка відбулася та визнання
права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1., звернувшись до суду з вищевказаною заявою, просить
визнати угоду купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення під АДРЕСА_1,
загальною площею 271, 01 кв. м. такою, яка відбулася та визнати за ним право
власності на нежитлове підвальне приміщення під НОМЕР_1, загальною площею
271,01 квадратних метрів, яке розташоване у будинку АДРЕСА_1

Представник позивача у судовому засіданні підтримуючи заявлені позовні
вимоги, просив суд їх задовольнити і пояснив суду наступне:

Перед укладанням даної угоди купівлі-продажу нежитлового
підвального приміщення НОМЕР_1, яке розташоване у будинку АДРЕСА_1, позивач
домовився з відповідачем про те, що вона продасть йому вказане підвальне
приміщення НОМЕР_1 в цілому. ОСОБА_1. купував дане приміщення для реконструкції
і влаштування у ньому центру дозвілля. Даний факт підтверджується тим, що
позивачем одразу було замовлено та оплачено виготовлення проекту реконструкції
нежитлового підвального приміщення під НОМЕР_1, яке розташоване у будинку
АДРЕСА_1 під центр дозвілля. ОСОБА_1. неодноразово повідомляв відповідачу те,
що йому необхідне саме усе приміщення, що сусідів йому не потрібно, а також, що
у випадку неможливості купівлі всього приміщення він відмовиться від даної
угоди взагалі. На протязі усіх переговорів із відповідачем до укладання даної
угоди ОСОБА_1. зі слів останньої було відомо що, площа усього підвального
приміщення НОМЕР_1 складає 182,2 кв. метрів. Однак, згодом позивач встановив,
що зі сторони продавця були недобросовісні дії відносно розміру приміщення, яке
відчужувалось. Вказані обставини позивачу сталі відомі лише після того, як
угода була здійснена. Представником позивача у судовому засіданні, крім цього,
було пояснено, що ОСОБА_1. звернувся до ОСОБА_2. з проханням сприяти усуненню
формальних невідповідностей та визнання права власності на втрачені 88,81 кв.
м. приміщення НОМЕР_1 за законним його власником - ОСОБА_1., але з боку
відповідача не відбулося належної реакції і остання відмовилась з'являтися до
суду, давати будь-які пояснення мотивуючи це тим, що гроші вона отримала і її
більше це питання не цікавить.

Відповідач у судове засідання неодноразово не з'являлась, була сповіщена
належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Суд,
з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов
обґрунтованим та у відповідності зі ст.ст. 213, 319, ч.  1
ст.  334,  392,
655-658,  670  ЦК  України
підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1., як покупцем,
за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31.03.2006 року, укладеного
між ним та ОСОБА_2., посвідченого
приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М., було
придбано нежитлове підвальне приміщення АДРЕСА_1. Відповідно до вказаного
договору купівлі-продажу ОСОБА_1. належить право приватної власності на нежитлове
підвальне приміщення (1/1

частки) під АДРЕСА_1, загальною площею 182,2 квадратних
метрів, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Дане
приміщення на момент його купівлі ОСОБА_1. знаходилось у незадовільному стані:
все приміщення було завалене великою кількістю побутового та будівельного
сміття, в аварійному стані знаходились системи каналізації та тепло
забезпечення. Більшість елементів системи водопостачання загрожували
підтопленням самого приміщення та підтопленням фундаменту всієї будівлі, що
могло суттєво пошкодити не лише несучі конструкції будинку, та через підвищену
вологість ґрунтів, відповідно, існувала висока ймовірність просідання будівлі.
Крім цього, підлягала терміновій заміні електрична проводка, технічний стан
якої загрожував виникненням загоряння. Таким чином, була створена серйозна
загроза життю та здоров'ю всіх мешканців даного будинку. Санітарний стан
вказаного підвального приміщення під НОМЕР_1 був незадовільним і не відповідав
встановленим нормам. Підвищена вологість, антисанітарія у даному приміщенні
унеможливили нормальне користування своєю власністю ОСОБА_1. Позивач за власні
кошти та на власний ризик розпочав робити поточний ремонт у даному приміщенні,
чим усунув загрозу, яка склалася, надав приміщенню стану, який відповідає
становленим нормам і поліпшив прилягаючу територію. Після проведення
перемірювань площі зазначеного приміщення, було виявлено, що дійсна площа
приміщення НОМЕР_1, яке він придбав у ОСОБА_2., не відповідає площі, яка
зазначена у документації до нього. Дане приміщення підвалу під НОМЕР_1 має
загальну площу 271,01 кв. метрів, а не 182,2 кв. м., як зазначено у
вищевказаній документації. Тобто 88,81 кв. м. вказаного приміщення, через
помилки та неточності у первинних обмірах вибуло із власності законного
власника. Вказане приміщення НОМЕР_1 ОСОБА_1. купував як єдине ціле і наміром
даної угоди купівлі- продажу було придбання усього приміщення НОМЕР_1 будинку
під АДРЕСА_1, свідченням цього є матеріали

справи і текст вказаного договору купівлі-продажу даного
приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України, якщо буквальне значення слів і понять, а також
загальноприйняте у відповідній

сфері
відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин
правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину
зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 213 ЦК
України, для встановлення справжньої волі особи, яка вчинила правочин, до
уваги можуть братися мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на те, що у вказаному договорі купівлі-продажу зазначено, що
ОСОБА_1. купив нежитлове приміщення НОМЕР_1", а не частину вказаного
приміщення, а також, що покупцем гроші були сплачені за все приміщення, суд
приходить до висновку, що метою даного правочину - є купівля усього приміщення
НОМЕР_1 будинку під АДРЕСА_1 Крім цього, суд бере до уваги, що немає жодних
фізичних розмежувань даного приміщення на дві окремі частини, а також, що за
весь час користування своїм приміщення НОМЕР_1 ОСОБА_1., відповідач поводила
себе саме так, як би вона продала усе приміщення НОМЕР_1, тобто: не заявляла
жодних прав на дане приміщення і не зверталася а ні до позивача, а ні до суду
за захистом своїх прав. При вирішенні даної справи суд бере до уваги те, що
вищевказане приміщення НОМЕР_1, як єдине ціле, зареєстроване у Комунальному
підприємстві „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
об'єктів нерухомості" лише за ОСОБА_1. Це стало відомо з листа під
№1277.95 від 13.02.2007 року та листа під №1706.95 від 19.02.2007 року
Комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості".

У ч. 1 ст. 334 ЦК України
встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, яке
придбав ОСОБА_1., за договором було передане йому у приватну власність і,
відповідно до умов даного договору і вимог ст. 657 ЦК України, були
проведені нотаріальне посвідчення та державна реєстрація вказаного договору.
Свідченням цього є витяг №22358 94 з Державного реєстру правочинів від
31.03.2006 року і витяг №10367 606 про реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 12.04.2006 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав
покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу,
покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений,
вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право не
визнається іншою особою.

Враховуючи вищевказане, суд вважає доцільним визнати за
ОСОБА_1. право власності на нежитлове підвальне приміщення під НОМЕР_1,
загальною площею 271,01 квадратних метрів, яке розташоване у будинку, АДРЕСА_1

На підставі вищевикладеного, згідно ст.ст.
213, 319, ч. 1 ст. 334,
392, 655-658, 670 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11,
218, 223, 224 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2про . визнання угоди такою, яка відбулася та
визнання права власності - задовольнити.

Визнати
угоду купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення під АДРЕСА_1,
загальною площею 271, 01 квадратних метрів, такою, яка відбулася.

Визнати за ОСОБА_1право власності на нежитлове підвальне приміщення під
НОМЕР_1, загальною площею 271,01 квадратних метрів, яке розташоване у будинку
АДРЕСА_1

Направити ОСОБА_2копію заочного рішення на протязі п'яти днів з дня його
проголошення.

Дане рішення підлягає реєстрації у Комунальному підприємстві „Одеське
міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості".

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня
отримання її копії.

На рішення протягом десяти днів з дня його отримання може
бути подано заяву про апеляційне оскарження, а протягом двадцяти днів після
подання заяви подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції.