Справа № 2- 4680/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 грудня 2007 року Комінтернівський районний суд м.  Харкова в складі

головуючого судді - Музиченко В. О.

при секретарі      - Буняєвій М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. ,  треті особи приватний нотаріус ОСОБА_4,  приватний
нотаріус ОСОБА_5. про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом про поділ
спадкового майна,  мотивуючи заявлені
вимоги відкриттям спадщини після смерті дочки ОСОБА_6. та необхідністю поділу
спадщини й виділу майна в натурі. Ухвалою Комінтернівського районного суду
м.  Харкова від 12 грудня 2007 року
позовна заява ОСОБА_2. була залишена без розгляду.

ОСОБА_1. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою з
вимогами про визнання недійсними договору дарування квартири АДРЕСА_1  посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4.,  та договору
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5. Вимоги мотивовано тим,  що договори дарування укладено з помилковим
сприйняттям їх умов та наслідків,  які в
дійсності обумовлювалися сторонами під час укладення,  й вони укладені внаслідок помилки,  що має істотне значення. Вказує,  що оскільки за взаємною домовленістю сторони
мали на меті досягнення іншого результату,
ніж про це було зазначено,  а саме
що квартири відчужуються на умовах зустрічного виконання обов 'язку надання
донькою батькам довічного матеріального утримання і що право власності на
квартиру за їх життя до неї не перейде,
отже волевиявлення сторін при укладенні договорів не відповідало їх
дійсній волі. Таким чином,  дані квартири
не можуть входити до кола спадщини.

У судовому засіданні
ОСОБА_1. позов підтримав з підстав,  які
у ньому вказані.

Відповідач ОСОБА_2. проти позову не заперечує,  посилається на те,  що при укладенні зазначених договорів вони як
батьки мали на увазі надання ним пожиттєвого утримання від доньки,  квартири продовжували використувавати як
власні,  окільки не мали наміру їх
відчужувати за свого життя,  у зв 'язку з
чим сплачували витрати по їх експлуатації. Донька в квартири не вселялася,  в них не реєструвалася,  витрати по їх експлуатації не сплачувала.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,  про
час і місце судового засідання повідомлений належним чином,  у письмових поясненнях зазначив про
відсутність майнових претензій з приводу зазначених квартир,  вказує,
що при оформленні зазначених договорів в дійсності обумовлювалося,  що вони не будуть передаватися у власність
його дружини ОСОБА_6. за її життя без обов'язку майнового утримання нею її
батьків.

Приватний нотаріус ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася,  про
час і місце судового засідання повідомлена належним чином,  пояснень суду не надала.

Приватний нотаріус ОСОБА_5. у судове засідання не
з'явилася,  про час і місце судового
засідання повідомлена належним чином,
просить суд розглянути справу без її участі на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до висновку,  що зустрічна позовна заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом,
08.12.1999 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_6. на її ім 'я було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1  посвідчений приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4. Згідно тексту договору квартира належала
ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у реєстрі за №4922,  зареєстрована Державним комунальним
підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації ІНФОРМАЦІЯ_1
року в реєстрову книгу за №П-1-18855,
була придбана під час шлюбу із ОСОБА_2. й фактично знаходилася у їх
спільній сумісній власності.

Судом також: встановлено,
що 11.02.2005 року між: ОСОБА_2. та ОСОБА_6. на її ім'я було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 АРК,  посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського
міського нотаріального округу АРК ОСОБА_5. Згідно тексту договору квартира
належала ОСОБА_2. на підставі договору купівлі-продажу,  посвідченого 24.01.2002 року приватним
нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу АРК ОСОБА_8. по реєстру за
№422,  зареєстрованого в бюро технічної
інвентаризації міста Ялта 24.01.2002 року за №175,  зареєстрованого в електронному Реєстрі прав
власності на нерухоме майно 12.11.2004 року. Квартира була придбана під час
шлюбу з ОСОБА_1. й фактично знаходилася у їх спільній сумісній власності.

З пояснень ОСОБА_1.,
а також: ОСОБА_2. вбачається,  що
при укладенні договорів від 08.12.1999 року та від 11.02.2005 року вони як
подружжя предпенсійного та пенсійного віку за станом здоров 'я потребували
постійної допомоги,  й мали на увазі та
домовлялися з дочкою,  що у зв'язку з
укладенням зазначених договорів вона буде їх доглядати та матеріально
утримувати,  однак не стане власником
квартири за їх життя,  й вони залишаються
користуватися ними як власними,  проживати
в них та сплачувати у зв'язку з цим всі комунальні платеж. Позивач та відповідачка за зустрічним позовом наміру відчужувати
квартиру не мали,  продовжували
відноситися до них як до своїх,
використовували на власний розсуд,
донька у зазначені квартири не вселялася,  в них не реєструвалася,  як до власних не відносилася,  у зв'язку з чим експлуатаційних витрат з їх утримання
не здійснювала. Договори оформили як дарування через неосвідченість.

Пояснення позивача за зустрічним позовом відповідають
матеріалам справи,  визнаються
відповідачами у повному обсязі,  не
суперечать поясненням інших осіб,  які
беруть участь у справі.

Згідно ч.1 cm. 243 ЦК УРСР 1963
року,  який діяв на час укладення
договору від 08.12.1999 року,  за
договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у
власність. За змістом зазначеної статті дарувальник добровільно позбавляє себе
права власності на майно,  не маючи при
цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з
боку обдарованого,  у свою чергу
обдарований набуває права власності на майно при відсутності з його боку обов
'язків надання таких вигод.

Згідно частинам 1,
2 cm. 717 ЦК України 2003 року,
чинного на час укладання договору від 11.02.2005 року,  за договором дарування одна сторона передає
або зобов
'язується передати у майбутньому другій стороні майно у
власність. Договір,  що встановлює
обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру,  не є
договором дарування.

Відповідно до ч. 2 cm.
4 ЦК
УРСР 1963 p. цивільні права і обов'язки виникають з угод,  передбачених законом,  а також з угод,  хоч і не передбачених законом,  але таких,
які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 cm. 1302,  ч. 1 cm. 1303 ЦК України 2003 року за спадковим договором одна сторона
(набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача)
і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувана.

Відчужувачем у спадковому договорі може бути
подружжя,  один із подружжя або інша
особа.

Таким чином суд приходить до висновку,  що договори дарування від 08.12.1999 року та
від 11.02.2005 року були укладені їх сторонами під впливом помилкового уявлення
про фактичні обставини та наслідки таких договорів,  оскільки дійсна воля сторін не спрямовувалася
на безоплатний перехід права власності на майно до доньки з часу укладення
договорів. Як слідує з обставин справи,
фактично сторони мали намір укласти спадкові договори,  однак через неосвідченість оформили їх як
договір дарування. Отже,  за таких умов
домовленість сторін вплинула на їх волевиявлення,  має істотне значення,  й свідчить,
що без зазначених обставин ці договори як дарування ними не були б
укладені.

Згідно cm. 56 ЦК
УРСР 1963 p. угода,  укладена
внаслідок помилки,  що має істотне
значення,  може бути визнана недійсною за
позовом сторони,  яка діяла під впливом
помилки.

Згідно частинам 1,
3 cm. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,  які встановлені частинами
першою-третьою,  п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена
законом,  але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,  встановлених законом,  такий правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог частини третьої cm. 203 ЦК України 2003 p. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно cm. 229 ЦК України 2003 p. якщо
особа,  яка вчинила правочин,  помилялася щодо обставин,  які мають істотне значення,  такий правочин може бути визнаний судом
недійсним.  Істотне значення має помилка
щодо природи правочину,  прав та обов
'язків сторін,  таких властивостей і
якостей речі,  які значно знижують її
цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до частини першої cm.
61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі,  не
підлягають доказуванню.

Вищевикладене надає підстави для висновку про недійсність
договору дарування квартири АДРЕСА_1
посвідченого 08 грудня 1999 року приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4. та поновлення права власності на дану
квартиру за ОСОБА_1.,  а також; про
недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_1 АРК,  посвідченого 11 лютого 2005 року приватним
нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу АРК ОСОБА_5. та поновлення
права власності на дану квартиру за ОСОБА_2.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.  ст.
6,  41,  56 ЦК УРСР 1963 p.,  cm.cm. 16,  202,  203,
215,  229 ЦК України 2003року,
ст.  ст.  4,  213
- 215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1,  посвідчений 08 грудня 1999
року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4.
та поновити право власності на дану квартиру за ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_2  посвідченого 11 лютого 2005
року приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу АРК
ОСОБА_5. та поновити право власності на дану квартиру за ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  яка може бути подана протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.