Справа №2-533/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

29
листопада 2007 р.                    Кролевецький районний суд Сумської області

в складі - судді                                       Сірої Г.І.

при
секретарі                                         Писаренко О.М.

з
участю прокурора                               Мусіяки В.В.

позивача                                                 ОСОБА_1

представника
позивача - адвоката      ОСОБА_2

представника
відповідача                    ОСОБА_3

представників органу опіки та

піклування                                             ОСОБА_4.,
ОСОБА_5

представника служби у справах

дітей Кролевецької РДА                       ОСОБА_6                                                                      '

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Кролевець справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8
про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

8 жовтня 2007 р. позивачка звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є опікуном ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
народження. Батько дитини - ОСОБА_10., помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_8. є матір'ю
дитини , в шлюбі з ОСОБА_10. не перебувала. В липні 1999 р. ОСОБА_8., залишивши сина ОСОБА_10., виїхала з іншим чоловіком в
Росію. З того часу не цікавилася долею свого сина, який проживав з батьком та
бабусею, матір'ю батька. За життя батька, її брата, ОСОБА_9. часто проживав в
її сім'ї, так як ОСОБА_10. зловживав спиртними напоями. Оскільки не було даних
про місце перебування ОСОБА_8., за рішенням
Кролевецького райсуду
від 15.01.2001 р. вона була
визнана безвісно відсутньою з вересня 1999 року. Після смерті ОСОБА_10., з
липня 2004 р. хлопчик постійно живе в її сім'ї, вона з чоловіком
виховують його, дбають про матеріальне благополуччя,
Ваня відвідував дитячий садок, а зараз навчається в 3 класі ІНФОРМАЦІЯ_3.
Дитина вважає своєю домівкою їх дім, до нього як вона з чоловіком, так і їх
діти відносяться як до члена сім'ї. Опікуном ОСОБА_9. вона призначена за
рішенням Кролевецького міськвиконкому від 8.02.2005 р. №54. З 1999 р. ОСОБА_8.
ніяким чином не повідомляла про себе, не брала участі в матеріальному
забезпеченні сина. Влітку 2007 р. від знайомих вона дізналася про те, що
ОСОБА_8. з'явилася в м.Кролевець. 8 серпня
2007 р. вона звернулася до суду з заявою про скасування рішення від
15.01.2001 p., 14.08.2007 p. вказане
рішення було скасоване. Одержавши паспорт, ОСОБА_8. зареєструвалася по АДРЕСА_1
За весь період знаходження в м.Кролевець ОСОБА_8. не зустрічалась з сином, не
цікавилася його життям, не приймає участі в його матеріальному забезпеченні.
Вважає, що з 1999 р. відповідачка не виконує своїх батьківських обов'язків по
відношенню до сина Івана, доля сина її не турбувала і не турбує. Покинувши сина
в 1999 році, вона ухиляється від виконання
своїх обов'язків по відношенню до дитини.

Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, ОСОБА_1 пояснила, що до 29.11.2007 р. ОСОБА_8. ніяким чином не
проявила себе як мати по відношенню до сина, вона не ; зверталася до неї як до
опікуна з приводу зустрічі з сином, налагодження стосунків з дитиною, проти
чого вона ніколи б не заперечувала. Знаючи, що дитина відвідує школу, вона не
намагалася зустрітися з дитиною там чи поцікавитися життям дитини у школі. Вона
ніколи не приховувала

2

від Івана того факту, що його мама жива і, коли ОСОБА_8. з'явилася в
Кролевці, підготувала дитину до того, що
мама прийде до нього, однак, цього не сталося. Вона ніколи не чинила перепон в
спілкуванні з дитиною батьків відповідачки та його сестри, однак, цього не було
з 2004 р. до 11.11.2007 p., коли вказані особи прийшли до дитини на день народження.
Позивачка вважає, що поведінка відповідачки
свідчить про її байдужість до долі сина, а тому наполягає на позбавленні її батьківських
прав і залишенні дитини їй на виховання як опікуну. Відповідачка в судове
засідання не з'явилася, в попередньому судовому засіданні вона позов не визнала,
посилаючись на факт визнання її за рішенням безвісно відсутньою, надавши суду заперечення проти позову. Із змісту
заперечень вбачається, що в липні 1999 р. в зв'язку з тим, що ОСОБА_10.
зловживав спиртними напоями і не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, вона
змушена була поїхати на заробітки в Москву. Син залишився з батьком та його
матір'ю. Оскільки в місці її постійного проживання не було даних про неї, за
заявою ОСОБА_10. 15.01.2001 р. ; вона була визнана безвісно відсутньою.
Отримавши в посольстві України в РФ посвідчення особи на повернення в Україну, вона повернулась в м.Кролевець і
4.08.2007 р. звернулася до суду з заявою про скасування рішення суду від
15.01.2001 р. Заява її була задоволена 14.08.2007 р. 4.09.2007 р. вона отримала
паспорт і в усній формі звернулася в опікунську раду з питанням повернення
сина, однак, це питання не було вирішено. Так як позивачка не дозволяє їй
навіть побачитися з сином, 17.09.2007 р. вона звернулася з заявою про
скасування рішення №54 від 8.02.2005 р. про призначення ОСОБА_7. опікуном над
її сином, однак, вона не розглянута, а родина позивачки позбавляє її можливості
побачитися із сином. Вона не відмовляється від виконання своїх батьківських
обов'язків, а бажає повернути його та дбати про нього В судовому засіданні
інтереси відповідачки за дорученням представляла ОСОБА_3 , яка надала ще одне
пояснення відповідача, з якого вбачається, що за наполяганням батька дитини,
ОСОБА_10., вона виїхала в липні 1999 р. на роботу в Росію, залишивши сина на
нього та його матір. Вона продавала речі в метро, заробила певну суму грошей і
мала намір повернутися додому, про що повідомила ОСОБА_10. Однак в січні 2000 р. в електричці в неї викрали гроші та паспорт. До неї
підійшли чоловіки кавказької національності і з застосуванням сили завели в
підвальне приміщення, звідки її не випускали і де вона працювала і жила. Вона
дуже турбувалася ' за сина, так як знала, що його треба оперувати, а батько
цього не зробить і шкодувала, що не віддала
сина своїм батькам, з якими жила її донька і вона була впевнена, що з нею все
буде добре. Однак ні зателефонувати, ні написати листа вона не мала можливості.
Але одного разу вона змогла разом з іншими втекти, але показатися серед
людей вона не могла, так як не мала нормального одягу; приходилося одяг та їжу
шукати на смітниках, просити милостиню. Зустріла пізніше знайомого, який
допоміг влаштуватися і отримати роботу. Вона звернулася в міліцію за допомогою
в поверненні додому, 4.08.2007 р. в посольстві
України їй видали посвідчення для повернення в Україну і 4.08.2007 р. вона
повернулася в м.Кролевець. Від рідних дізналася, що син живе в чужих
людей,ОСОБА_7.
ніколи не запрошувала її рідних до себе, висловлювала
погрози на їх адресу, тому вони не мали можливості відвідати Ваню. Дізнавшись,
що питання про передачу їй сина може бути вирішено лише після отримання
паспорта, вона отримала його, звернулася в міськраду з приводу зустрічей з
сином, однак, вона до цього часу, 4.11.2007 р., не може бачитися з своєю дитиною. В своєму поясненні відповідачка зазначає, що
заради своєї безпеки та безпеки своєї сім'ї вона не повідомляє імен та місця її
проживання. Відповідачка також вказує, що вона прагне бачити сина, жити з ним і
виховувати йог Представник відповідачки, ОСОБА_3, підтримала заперечення
ОСОБА_8., пояснивши при цьому, що лише в
квітні 2007 р. ОСОБА_8. зателефонувала додому, повідомивши про те, що
вона жива і має намір повернутися додому. Після повернення в м.Кролевець, до
отримання документів, вона не могла вирішувати питання щодо повернення їй сина.
Вони розповіли їй про ситуацію, що склалася
з вихованням Вані, в тому числі про те, що їй як опікуну в дитячому садку не
віддали онука, а потім опікуном була призначена ОСОБА_7. В зв'язку з погрозами
з її боку вони не мали можливості бачитися та спілкуватися з хлопчиком.
Оскільки опіка ОСОБА_7. над ОСОБА_9 не була знята за заявою ОСОБА_8., вона і не могла зустрітися з своїм сином. ОСОБА_3 також
пояснила, що в зв'язку з погрозами з боку ОСОБА_7., які мали місце раніше, вона
заборонила ОСОБА_8. до вирішення питання відповідними органами, приймати
самостійно будь-які міри щодо зустрічей з сином. Представник відповідача,
підтвердивши в судовому засіданні, що ОСОБА_8., виїхавши в Росію, неодноразово,
в т.ч. і 27.11.2007 p., була в м.Кролевець, але не зустрічалася з сином і не приймала для цього
мір, пояснила, що так поступала донька за її порадою та порадою її чоловіка. Що
стосується питання

3

про матеріальне забезпечення дитини, то ОСОБА_8. не відмовляється цього
робити, однак, це робити тоді, як дитина буде проживати в її сім'ї, тобто
ОСОБА_3 Пояснюючи причину відсутності відповідачки в м.Кролевець в теперішній
час і доручення вести справу в суді в її інтересах ОСОБА_3, пояснила, що
ОСОБА_8. має намір проживати в Росії, з метою влаштування
як особистого життя, так і питання по житлу, вона і поїхала в Росію, маючи
намір і працевлаштуватися там. Старша донька продовжує жити в її сім'ї і
вона є опікуном онуки. Син доньки Іван буде
до остаточного влаштування доньки в Росії жити в її сім'ї, вона прийме міри для
того, щоб мати та син, познайомившись, налагодили між собою стосунки, а
згодом ОСОБА_8. забере сина з собою.

Представник відповідача,
заперечуючи проти позову, посилається на те, що відсутність ОСОБА_8. була зумовлена об'єктивними причинами, а при її
появі дитина має жити з матір'ю, а до того, як мати остаточно облаштує своє
життя, в її сім'ї як бабусі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, представників
органу опіки та піклування Кролевецької міськради, представника служби у
справах дітей Кролевецької РДА, враховуючи думку прокурора, який вважає, що
позов підлягає задоволенню, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що
позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 p., його батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с.4).

Як встановлено в судовому засіданні
і що не оспорюється сторонами, в липні 1999 р. ОСОБА_8. виїхала з м.Кролевець, як вбачається з її пояснень - в Росію, а
дитина залишилася проживати в сім'ї батька, ОСОБА_10.

Оскільки тривалий час не було відомостей про місце
перебування ОСОБА_8.,
за рішенням Кролевецького райсуду від 15.01.2001 року ОСОБА_8. була визнана безвісно відсутньою (а.с.5). Як
вбачається з рішення суду ОСОБА_10. останній раз спілкувався по телефону з
ОСОБА_8. в серпні 1999 р., у ОСОБА_3 немає даних про місце перебування доньки з
липня 1999 р.

ОСОБА_10. помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.6), після чого
постало питання про встановлення опіки над ОСОБА_9, який після смерті батька
став проживати в сім'ї тітки ОСОБА_7. Спочатку опікуном була призначена ОСОБА_3
(а.с.50), а згодом рішення було переглянуто і відповідно до рішення №54 від
8.02.2005 р. опікуном над ОСОБА_9 призначенаОСОБА_7. (а.с.7), в сім'ї якої
проживала дитина. В цьому ж рішенні зазначено про можливість спілкування з
дитиною ОСОБА_3 та В.П. сестри ОСОБА_11

27 липня 2007 року (а не 4.08.2007 р. як вказує
відповідачка) ОСОБА_8. отримала посвідчення особи на повернення в Україну
(а.с.22) і повернулася в м.Кролевець. За заявою ОСОБА_8. від 8.08.2007 р. 14 серпня 2007 р. Кролевецьким райсудом
скасовано рішення суду від 15.01.2007 р. про визнання її безвісно
відсутньою (а.с.8).

17.09.2007 р. ОСОБА_8. звернулася з заявою про скасування
опіки над сином (а.с.21), а 8.10.2007 р. позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом. Таким чином, питання щодо виховання
ОСОБА_9 стало предметом розгляду як органу опіки та піклування, так і суду.
При вирішенні даного спору слід виходити з положень Сімейного кодексу України
щодо обов'язків батьків по вихованню дитини та щодо наявності чи відсутності
підстав для позбавлення, в даному випадку, ОСОБА_8. батьківських прав.

Ст. 150 СК України передбачає, що
батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя,
поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків
від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.155 СК України ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст.164
СК України, зокрема, п.2 ч. 1 вказаного закону передбочає, що мати може бути
позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Як встановлено при розгляді справи в суді, з липня 1999 р. до теперішнього
часу ОСОБА_8. не проживала разом з сином, не займалася його вихованням,
матеріально не утримувала його, не виконувала інших обов'язків щодо сина Івана,
передбачених законом. її

4

посилання та посилання її представника на
поважність причини відсутності ОСОБА_8. до серпня 2007 р.
в м.Кролевець з посиланням на рішення суду від 15.01.2007 р., на думку суду, в даному випадку не можуть бути прийняті як
докази відсутності підстав для висновку про те, що відповідачем не надані
докази в обгрунтування таких її тверджень. Жодних доказів в підтвердження цього відповідач не надала і її
представник в суді підтвердила їх відсутність.

Крім того, повідомивши в квітні місяці 2007 р. своїх
батьків про місце свого перебування, вона ніяким чином не виявила турботи про
свого сина. Повернувшись в серпні 2007 р. в
м.Кролевець, вона не зустрілася з дитиною, не поцікавилася його здоров'ям,
навчанням та ін. в особи, яка виховує дитину чи в членів сім'ї опікуна;
не поцікавилася навчанням сина в школі безпосередньо в навчальному закладі; не
прийняла жодних мір до матеріального забезпечення своєї дитини, розуміючи, що
опікуну припинена виплата державної допомоги в зв'язку з скасуванням рішення
про визнання її безвісно відсутньою.

Звернувшись з заявою про скасування опікиОСОБА_7. над
сином, в процесі розгляду її заяви, вона фактично ухиляється від зустрічі з
дитиною, незважаючи на пропозицію членів
Опікунської ради Кролевецького міськвиконкому допомогти їй в цьому. Не бачивши
свого сина більше 8 років, ОСОБА_8., на думку суду, не прийняла жодних
мір для спілкування з дитиною, фактично - знайомства з нею, хоча для цього були
створені умови і відповідні органи влади
намагалися допомогти їй в цьому. Сам факт того, що ОСОБА_8. через незначний
проміжок часу після повернення в м.Кролевець знову виїхала за межі України, не
вирішивши питання щодо виховання сина, не зустрівшись з ним, на думку
суду, свідчить про байдужість ОСОБА_8. як до виховання
сина, так і до його долі. Посилання відповідачки та її представника щодо
неможливості зустрічі ОСОБА_8. з сином після її повернення до отримання нею
паспорта, скасування рішення суду, рішення про призначенняОСОБА_7. опікуном та
ін. за встановлених в суді обставин є безпідставними, нічим не
обгрунтованими і такими, що не мають жодного підґрунтя, беручи до уваги, що ніхто, в тому числі і опікун, яка
дізналася про появу ОСОБА_8. від знайомих, не чинив перепон у
спілкуванні ОСОБА_8. з сином, тим більше з посиланням на обставини, зазначені ОСОБА_8.
Посилаючись в суді на наявність таких перепон, погроз з бокуОСОБА_7. та членів
її сім'ї, ОСОБА_3 фактично не могла пояснити, в чому полягають такі перепони, а
тим більше, не надала доказів погроз як на її адресу чи адресу ОСОБА_8., якій,
на думку суду, про такі погрози та перепони як і відомо, то лише зі слів
батьків. Однак, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 та
ОСОБА_11 також не назвали фактів того, що були якісь перепони для їх
спілкування з Іваном. їх посилання на відсутність запрошень з боку ОСОБА_7 в
даному випадку не можуть бути розцінені як
перепони в їх спілкуванні з онуком та братом, більше того, в спілкуванні
ОСОБА_8. з дитиною. При цьому суд виходить із того, що спілкування діда, баби,
сестри з ОСОБА_9 було їх правом, а ОСОБА_7. як опікун зобов'язана була надавати
таку можливість, а не забезпечувати з власної ініціативи. Більш того, вести
мову про наявність перепон в спілкуванні ОСОБА_8. з сином, виходячи з пояснень
її рідних, взагалі немає підстав, враховуючи їх твердження, оскільки
вбачається, що саме її рідні орієнтували ОСОБА_8. на те, що вирішення всіх
спірних питань їй не тредба зустрічатися з сином, що підтвердила і суді як
ОСОБА_13., так і ОСОБА_12, які відмовилися назвати адресу перебування
відповідачки і підтвердили, що з їх ініціативи ОСОБА_8. не з'являється до суду,
довіривши ведення справи матері.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14., ОСОБА_15, ОСОБА_16.,
ОСОБА_17., ОСОБА_18., ОСОБА_19., підтвердивши належне виховання дитини в сім'ї
опікуна, гарне ставлення до дитини, забезпечення всім необхідним, заперечували
вчинення будь-яких дій з боку ОСОБА_7. всупереч інтересам дитини, чинення
перепон в спілкванні з рідними його матері. Пояснення ОСОБА_19. та ОСОБА_18
свідчать про те, що рідні матері ОСОБА_9 спілкувалися
з хлопчиком до того часу, коли їм було відмовлено в передачі ОСОБА_9 На
думку суду, дії працівників дитсадка відповідали чинному законодавству. Але
посилання рідних ОСОБА_8. на те, що вони до 2004 р. спілкувалися з дитиною,
допомагали матеріально та ін., не можуть свідчити про те, що ОСОБА_8. не
ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і служить виправданням
її в цьому питанні. Не може бути підставою для визнання позову необгрунтованим
той факт, що рідні ОСОБА_8. виявляли
турботу про дитину в певній мірі, що підтвердили свідки ОСОБА_20., ОСОБА_21.,
ОСОБА_22., оскільки це стосується ставлення до дитини саме рідних ОСОБА_8., а
не її особисто.

5

Судом досліджені обставини, на які посилається відповідачка та її
представник, як на обгрунтування заперечень проти позову з врахуванням
звернення ОСОБА_8. з заявою в опікунську раду. Дійсно ОСОБА_8. звернулася з
такою заявою 17.09.2007 р.д (а.с.21). Опікунською радою вивчалися всі обставини
з цього питання, що підтвердили в судовому засіданні її представники ОСОБА_4.
та ОСОБА_5. Були перевірені умови проживання дитини у ОСОБА_7. (а.с.44), з
якого вбачається, що ОСОБА_9. забезпечений всім необхідним для нормального
розвитку, навчання, відпочинку, виховання. Перевірені умови за місцем реєстрації ОСОБА_8. 28.09.07 р. по
вул.Ворошилова,24 (а.с.101) і встановлено, що там проживаює подружжя
ОСОБА_3 та В.П., їх онука ОСОБА_11, а ОСОБА_8. 17.09.2007 p., тобто, в
день подачі заяви, виїхала в Росію і повернеться для того, щоб забрати сина, як
пояснила ОСОБА_3. 12.10.2007 р. заява ОСОБА_8. розглядалася на засіданні
опікунської ради, яка прийшла до висновку про те, що недоцільно знімати опіку з
ОСОБА_9. так як він не знає матері; запропоновано ОСОБА_8. налагодити
спілкування з сином. Того ж дня ОСОБА_8. було запропоновано
разом з членами опікунської ради зустрітися з сином, однак, як вона так і її
рідні відмовилися від цієї пропозиції. Ця обставина підтверджена в
судовому засіданні показами сторін, представників сторін, членів опікунської
ради. При вирішення питання по заяві ОСОБА_8. були вивчені дані про виховання
дитини, його навчання, поведінку, психологічний стан дитини (а.с.92-101). В
судовому засіданні представники опікунської ради підтвердили, що з їх боку мало
місце сприяння ОСОБА_8. в налагодженні стосунків з сином, однак, цього не
сталося. Голова опікунської ради ОСОБА_4. в судовому засіданні підтвердила
висновок від 19.10.2007 р. про те, що беручи до уваги прийняте рішення
12.10.2007 р. та враховуючи неоднозначність ситуації, що склалася на даний час, позбавляти батьківських прав ОСОБА_8. не
доцільно. В майбутньому при вирішенні цього питання обов'язково
врахувати ставлення дитини до матері. При цьому в судовому засіданні голова
опікунської ради зазначила, що, на її думку,ОСОБА_7. не забезпечила можливість
спілкування ОСОБА_8. з сином та рідними його матері, які з якихось причин
бояться відвідувати цю сім'ю. На її думку, як дитина так і вчителька дитини
залякані з приводу можливості викрадення
дитини. Оскільки відповідно до ст. 151 СК України батьки перед іншими
мають переважне право у вихованні дитини, то дитина має жити з матір'ю і в
даній ситуації опікун мала б сприяти в спілкуванні матері з дитиною. Разом з
тим, опікунська рада не вважає за можливе зняття опіки і негайну передачу
дитини матері в зв'язку з тим, що мати та дитина фактично не знають одне
одного. На думку суду, вказаний висновок
опікунської ради не може бути прийнятий до уваги судом як такий, що
беззаперечно свідчить про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_8. батьківських прав відносно ОСОБА_9. Більш того,
на думку суду, він по суті є суперечливим з врахуванням встановлених
обставин. Посилаючись на виявлення свого бажання займатися вихованням сина з
боку ОСОБА_8., ОСОБА_4. в судовому засіданні не змогла вказати на жодну дію з
боку відповідачки, крім звернення з заявою в опікунську раду, які б свідчили
про наявність такого бажання. Більш того, про зворотне свідчить той факт, що
вже 17.09.2007 р. ОСОБА_8. виїхала в Росію. Про це ж свідчить і те, що
12.10.2007 р. ОСОБА_8. фактично ухилилася від можливості поспілкуватися з
сином. Незрозумілі для суду твердження представника опікунської ради про
наявність : обгрунтованої боязні як у ОСОБА_8., так і її рідних перед
сім'єюОСОБА_7. у спілкуванні з ОСОБА_9 та
факту залякування як дитини так і вчителя щодо викрадення дитини. Крім слів зі сторони
відповідача та її рідних жодних даних про наявність таких фактів немає, та і
ОСОБА_8. це відомо також зі слів її рідних.
Таких доказів не добуто і опікунською радою і такий висновок є безпідставним,
беручи до уваги дані щодо характеристики дитини, її психологічного стану. Більш
того, ніким не спростовані поясненняОСОБА_7. про те, що вона підготувала дитину до зустрічі з матір'ю,
однак, та не прийшла. Пояснення про наявність якоїсь боязні передОСОБА_7. у представника відповідачки та її рідних, на
думку суду, є надуманими, про що свідчить той факт, що як ОСОБА_3, так і
ОСОБА_12, ОСОБА_11 відвідали дитину на день її народження і ніяких перешкод для
цього не було. Однак, ОСОБА_8., маючи реальну
можливість відвідати сина, не скористалася цим. На думку суду, невірно дана
оцінка показів свідка ОСОБА_23., яка, давши
покази про належне ставленняОСОБА_7. до виховання ОСОБА_9, пояснила, що вона не знайома з матір'ю хлопчика, яка
жодного разу не приходила до школи, а, будучи попередженоюОСОБА_7. про те, що мати хлопчика з'явилася в місті, на перерві
стежила за місцем знаходження дитини. Розцінювати таке пояснення як залякування
з боку опікуна жодних підстав

6

немає, так як вчитель несе
відповідальність за дитину, в даному випадку, передОСОБА_7.

Вирішуючи питання по суті спору про
наявність підстав для позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав, суд, з врахуванням
прийнятого опікунською радою 12.10.2007 р. рішення, приходить до висновку про обгрунтованість вимог
позивачки, беручи до уваги, що ОСОБА_8. фактично проігнорувала рішення, яке прийнято по її заяві,
що свідчить про її байдужість до долі дитини і підтверджує факт ухилення від
виконання батьківських обов'язків.

На думку суду, про це свідчить
поведунка відповідачки в цілому, в тому числі вже в період провадження справи в суді. Не з'явилась до
суду, доручивши ведення справи матері, що не суперечить закону, відповідачка так засвідчила
своє ставлення до суті спору, хоча для неї як для матері присутність в суді, дача особистих пояснень,
на думку суду, більш важливе, ніж влаштування особистого життя та ін. Більше того, будучи в м.Кролевець, вона
не виявила ніякої турботи
про сина. Маючи реальну можливість брати участь у вихованні дитини, чи хоча б
спроби поспілкуватися з нею, налагодити
стосунки, вона ухиляється від виховання і навіть спілкування з дитиною. Пояснення представника
відповідача про те, що матеріально забезпечувати сина ОСОБА_8. буде лише тоді, коли дитина житиме
у них, тобто, у дідуся та бабусі, свдчить про те, що ОСОБА_8. ухиляється і від матеріального
забезпечення дитини, а також про те, що вона і не має наміру займатися вихованням сина. Пояснення
ОСОБА_3 свідчить про наявність певного бажання бути опікуном ОСОБА_9. і того, щоб дитина жила з
ними, а не зОСОБА_7., але це не є предметом даного спору і не
може бути визнано як підставою для тверджень, що саме ОСОБА_8. належно відноситься до свого сина і немає
підстав для позбавлення батьківських прав. На думку суду, обгрунтованим є думка представника
служби у справах дітей Кролевецької РДА про
наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав.

При вирішенні спору суд враховує і
думку прокурора, який вважає, що позбавлення ОСОБА_8. батьківських прав буде в інтересах
малолітнього ОСОБА_9

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов обгрунтований, відповідає положенням діючого
сімейного законодавства і його слід задовольнити.

Обгрунтованими, такими, що
відповідають положенням ст. 88 ЦПК України, є вимоги ОСОБА_7. щодо стягнення 500 грн. за надання
юридичної допомоги та 16 грн. по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Відповідно
до ст. 150, 155 ч.4, ст. 164 ч.1 п.2 Сімейного кодексу України, керуючись
ст.  10,11,60, 212,88 ЦПК України,-

вирішив:

позов задовольнити.

позбавити ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.
народження, уродженку і жительку АДРЕСА_1, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження.

Дитину залишити на виховання
опікуну - ОСОБА_7

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 500 грн. судових витрат за надання юридичної допомоги,
16 грн. по сплаті судового збору та витрат на ІТЗ.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Сумської області через Кролевецький райсуд шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження, або
в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.