Справа №2-9821/07 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року                                          Приморський
районний суд міста Одеси

у складі:
головуючого судді Кравчук Т.С.

при
секретарі                Лохматової С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності

УСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за ними в рівних
частках права власності на підвальне приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що вони з 2002 року зі згоди власників квартир будинку користуються допоміжним
приміщенням підвалу, загальною площею 120, 9 кв.м, яке розташоване за адресою
АДРЕСА_1. Ними був зроблений ремонт цього приміщення, позивачі привели його у
задовільний технічний стан, здійснили повну заміну старих при будинкових
комунікацій на нові.

На
підставі ч.2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду" власники квартир багатоквартирних будинків являються співвласниками
допоміжних приміщень будинку.

Згідно
Рішення Конституційного суду України від 2 березня 2004 року №4 рп/2004 року,
право власності на допоміжні приміщення /горища, підвали, сараї, колясочні та
ін./ додатково підтверджувати не потрібно.

Отримане
громадянами право на квартири державного житлового фонду і допоміжні приміщення
є нерушимим згідно ст.41 Конституції України і забезпечується державою і
захищається судом.

Між ними
та іншими власниками виникла домовленість про те, що власники квартир усього
дома дали згоду на передачу їм у власність допоміжного підвального приміщення
№509 загальною площею 120, 9 кв.м.

Таким
чином, наявність згоди власників допоміжних приміщень, право власності яких не
потребує будь-якого додаткового підтвердження, породжує перехід права власності
до позивачів.

Однак
Одеська міська рада не визнає за ними право власності на вищевказане нежитлове
приміщення, що суперечить чинному законодавству.

У
відповідності зі ст.182 Цивільного кодексу України: право власності на нерухомі
речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають
державній реєстрації.

Питання
державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулюється Тимчасовим
положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене
наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №6/5 .

Відповідно
до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від
28.01.2003р. № 6/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 28.01.2003р. за
реєстраційним №66/7387, з послідуючими змінами та доповненнями /далі по тексту
Положення/, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні
підприємства бюро технічної інвентаризації. Згідно з пунктом І.І. це Положення
визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і
спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Згідно з
п.1.2 Положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання
громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами
виконавчої влади та органами місцевого самоврядування , підприємствами,
установами й

організаціями
незалежно від форм власності. Порядок подання документів на реєстрацію прав
власності врегульований п.2.1. Положення, яким встановлено, що для реєстрації
виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та
оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про
реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи /додаток І/,
їх. копії /нотаріально засвідчені/, а також інші документи, що визначені цим
Положенням.

У
відповідності з додатком 1 до цього Положення, яким визначені правовстановлюючі
документи на нерухоме майно на підставі яких здійснюється реєстрація прав
власності за суб'єктами, до останніх відносяться у тому числі рішення судів,
третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про
встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності /п.10 додатку/.

До
правовстановлюючих документів, якими є судові рішення, відносяться рішення,
якими за результатами розгляду справи у позовному проваджені або в порядку
окремого провадження у відповідності з положеннями глави 33
Цивільно-процесуального кодексу України у резолютивній частині визнано право
власності на об'єкт нерухомості за конкретним суб'єктом.

У
відповідності до п.1.4 Положення, поняття державної реєстрації прав власності
на нерухоме майно передбачає собою внесення запису до Реєстру прав власності на
нерухоме майно у зв'язку із виникненням, існуванням або припиненням права
власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів
нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів, коштом особи, що
звернулася до БТІ.

Закон
Украйни „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" від 1 липня 2004 р. № 1952-1 V регулює
відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно
всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Ст.2
цього Закону визначено що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та
їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень -
єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на
нерухоме майно і т.д.

Відповідно
до вимог ст.19 цього Закону, якою встановлений перелік документів для державної
реєстрації прав на нерухоме майно, рішення суду стосовно речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили також визначено як
підстава для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід,
припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав.

Цим
Законом встановлено обов'язок місцевого органу державної реєстрації прав
провести реєстрацію у встановленому порядку.

Просять
суд задовольнити їх позов, визнати за ними в рівних частках право власності на
нежитлове допоміжне підвальне приміщення №509 загальною площею 120, 9 кв.м, яке
розташоване АДРЕСА_1

У судовому
засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник
відповідача позов не визнала і пояснила, що відповідно до вимог ст.143
Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через
створені ними органи місцевого самоврядування керує майном, що знаходиться в
комунальній власності. Одеська міська Рада, як власник спірного приміщення у
відповідності зі ст.317 ЦК України володіє, користується і розпоряджається
приналежним йому майном. Відповідно до п.5 ст.60 Закону України „Про місцеве
самоврядування в України" до виняткової компетенції органом місцевого
самоврядування відносяться правомочності по

володінню,
користуванню і розпорядженню об'єктами комунальної власності, рішення питань
про їхнє відчуження. Згідно ст.319 ЦК
України тільки власник - Одеська міська Рада має право розпоряджатися своїм
майном за своїм розсудом у рамках закону.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Дійсно,
як встановлено в суді позивачі з 2002 року зі згоди власників квартир будинку
користуються допоміжним приміщенням підвалу, загальною площею 120, 9 кв.м, яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1. Ними був зроблений ремонт цього приміщення,
позивачі привели його у задовільний технічний стан, здійснили повну заміну
старих при будинкових комунікацій на нові.

На
підставі ч.2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового
фонду" власники квартир багатоквартирних будинків являються співвласниками
допоміжних приміщень будинку.

Згідно
Рішення Конституційного суду України від 2 березня 2004 року №4 рп/2004 року,
право власності на допоміжні приміщення /горища, підвали, сараї, колясочні та
ін./ додатково підтверджувати не потрібно.

Отримане
громадянами право на квартири державного житлового фонду і допоміжні приміщення
є нерушимим згідно ст.41 Конституції України і забезпечується державою і
захищається судом.

Між ними
та іншими власниками виникла домовленість про те, що власники квартир усього
дома дали згоду на передачу їм у власність допоміжного підвального приміщення
№509 загальною площею 120, 9 кв.м.

Таким
чином, наявність згоди власників допоміжних приміщень, право власності яких не
потребує будь-якого додаткового підтвердження, породжує перехід права власності
до позивачів.

У
відповідності зі ст.182 Цивільного кодексу України: право власності на нерухомі
речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають
державній реєстрації.

Питання
державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулюється Тимчасовим
положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене
наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №6/5 .

Відповідно
до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №
6/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 28.01.2003р. за реєстраційним
№66/7387, з послідуючими змінами та доповненнями /далі по тексту Положення/,
реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства
бюро технічної інвентаризації. Згідно з пунктом І.І. це Положення визначає
порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на
забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Згідно з
п.1.2 Положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання
громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої
влади та органами місцевого самоврядування , підприємствами, установами й
організаціями незалежно від форм власності. Порядок подання документів на
реєстрацію прав власності врегульований п.2.1. Положення, яким встановлено, що
для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме
майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про
реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи /додаток І/,
їх. копії /нотаріально засвідчені/, а також інші документи, що визначені цим
Положенням.

У
відповідності з додатком 1 до цього Положення, яким визначені правовстановлюючі
документи на нерухоме майно на підставі яких здійснюється реєстрація прав
власності за суб'єктами, до останніх відносяться у тому числі рішення

судів,
третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про
встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності /п.10 додатку/.

До
правовстановлюючих документів, якими є судові рішення, відносяться рішення,
якими за результатами розгляду справи у позовному проваджені або в порядку
окремого провадження у відповідності з положеннями глави 33
Цивільно-процесуального кодексу України у резолютивній частині визнано право
власності на об'єкт нерухомості за конкретним суб'єктом.

У
відповідності до п.1.4 Положення, поняття державної реєстрації прав власності
на нерухоме майно передбачає собою внесення запису до Реєстру прав власності на
нерухоме майно у зв'язку із виникненням, існуванням або припиненням права
власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів
нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів, коштом особи, що
звернулася до БТІ.

Закон
Украйни „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" від 1 липня 2004 р. № 1952-1 V регулює
відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно
всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Ст.2
цього Закону визначено що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та
їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення,
переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень. Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень -
єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на
нерухоме майно і т.д.

Відповідно
до вимог ст.19 цього Закону, якою встановлений перелік документів для державної
реєстрації прав на нерухоме майно, рішення суду стосовно речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили також визначено як
підстава для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід,
припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав.

Цим
Законом встановлено обов'язок місцевого органу державної реєстрації прав
провести реєстрацію у встановленому порядку.

Суд
відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачі не є власниками
квартир у будинку №14 по вул. Софіївська у місті Одесі, не є перешкодою для
отримання ними права власності на об'єкт, так-як для відчуження об'єкта дана
згода співвласників допоміжних приміщень цього будинку.

Одеська
міська рада не надала до суду будь-яких доказів та не застосувала ніяких норм
матеріального права, якими-б була обґрунтована позиція, що до необхідності
отримання згоди Одеської міської ради відносно передачі вказаного підвалу у
власність позивачок.

Ст.369 ЦК України
передбачає, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном, вважається, що він
вчинений за згодою всіх співвласників.

Згідно
п. І.І., 1.2. резолютивної частини рішення Конституційного суду України
4-рп/2004, від 02.03.2004р. по справі N 1-2/2004, якими було дано офіційне
тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХП, допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються
безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир
(кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності
на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.
Власник (власники) неприватизованих

квартир  багатоквартирного   будинку
є   співвласником   (співвласниками)  допоміжних приміщень нарівні з власниками
приватизованих квартир.

Відповідно
до п.2 ст.382 ЦК України
власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на
праві спільної сумісної власності приміщення загального користування.

Відповідно
до ст.177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше
майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно
зі ст.331 ЦК України
право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається
нею, якщо інше не встановлено договором або законом, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно
ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК
України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно
ст.317 ЦК України
передбачено що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини,
щодо володіння, користування і розпорядження майном, при цьому право власності
в Україні охороняється законом.

Згідно  ст.319 ЦК
України власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається належним йому майном.

Відповідно
до ст.391 ЦК України,
власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, хоч би
ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння майном.

У
відповідності до п.2 ст.328 ЦК
України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Ст.392 ЦК України
передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Вирішуючи
спори, пов'язані з правом власності, суд виходить з того, що підтвердженням
наявності такого права можуть бути документи, що фіксують, підтверджують і оформлюють
безпосередньо самі юридичні факти, на підставі яких у власника виникає (до
нього переходить) право власності.

Крім
того, наявність згоди власників допоміжних приміщень, право власності яких не
потребує будь-якого додаткового підтвердження, вважає за можливе перехід такого
права за позивачками.

Усі
викладені обставини дають судові підстави для задоволення позовові в повному
обсязі.

Керуючись
ст. 41 Конституції України; ст.ст. 177, 317, 319, 321, п.2 ст.328, ст.369, п.2
ст.382, ст.ст.391, 392 ЦК
України, п.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного
житлового фонду"; рішення Конституційного суду України від 2.03.2004 року
№4рп/2004, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового допоміжного підвального
приміщення №509, загальною площею 120, 9 кв.м., розташованого АДРЕСА_1

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового допоміжного підвального
приміщення №509, загальною площею 120, 9 кв.м., розташованого АДРЕСА_1

Рішення
суду є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину
нежитлового допоміжного підвального приміщення №509, загальною площею 120, 9
кв.м., розташованого в місті АДРЕСА_1 в КП „ОМБТІ та РОН".

Рішення
суду є підставою для реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину
нежитлового допоміжного підвального приміщення №509, загальною площею 120, 9
кв.м., розташованого в місті АДРЕСА_1 в КП „ОМБТІ та РОН".

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської
області через Приморський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядкові ч. 4 ст. 295 ЦПК України.