Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
серпня 2007 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі
головуючого-судді Висоцької Н.В.,  при
секретарі Фільчаговій Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Семенівка справу за позовом ОСОБА_1 до ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої області про стягнення
середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати і
відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом,  посилаючись
на те,  що він знаходився з відповідачем
в трудових відносинах,  працював з 28
травня 1993 року до 26 березня 2007 року,
після чого був звільнений з роботи згідно  ст.  40
п. 1 КЗпПУ. При звільненні йому не була виплачена заборгованість з заробітної
плати в сумі 1143 гривні 66 копійок,  що
підтверджується довідкою ПСК «Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої
області та наказом Семенівського районного суду № 2-н-51/2007 року. Вважає,  що вказана заборгованість по заробітній платі
виникла з вини відповідача по справі,
тому він повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки по
день фактичного розрахунку. Внаслідок дій відповідача в частині затримки
виплати заробітної плати йому завдана значна моральна шкода,  яку оцінює в сумі 2000 гривень. Просить суд
позов задовольнити

Позивач
в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та показав,  що він 26 березня 2007 року був звільнений з
роботи згідно  ст.  40 п. 1 КЗпПУ. При звільненні йому не була
виплачена заборгованість з заробітної плати в сумі 1143 гривні 66 копійок,  що підтверджується довідкою ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівскої області. На даний час
заборгованість частково сплачена. Не звертався до суду про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати і відшкодування
моральної шкоди,  так як вважав,  що заборгованість виплатять. Просить суд
позов задовольнити,  стягнути середини
заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати і моральну шкоду.

Представник
відповідача в особі Науменко Віра Іванівна позов не визнала та показала,  що позивач мав реальну можливість звернутись
до суду протягом трьохмісячного строку,
але пропустив строк звернення до суду. Кошти не виплачені в зв'язку з
тяжким фінансовим становищем підприємства.

Суд,  вислухавши сторони,  вивчивши матеріали справи вважає за необхідне
в задоволенні позову відмовити повністю за наступних підстав. По справі
встановлено,  що позивач перебував в трудових
відносинах з відповідачем по справі з 28 травня 1993 року до 26 березня 2007
року,  був звільнений з роботи
згідно  ст.  40 п. 1 КЗпПУ. При звільненні їй не була
виплачена заборгованість з заробітної плати в сумі 1143 гривні 66 копійок,  що підтверджується довідкою ПСК
«Хлібокомбінат» Семенівського РССТ Чернігівської області. На даний час
заборгованість по заробітній платі не виплачена в сумі 495 гривень 55
копійок,  що підтверджується наданими
довідками та визнається відповідачем.

Вимоги в
частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та моральна шкода суд вважає не підлягають задоволенню.

Вимоги
позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні на підставі  ст.  117 КЗпПУ не можуть бути задоволені,  оскільки позивачем пропущено 3-х місячний
строк позовної давності,
встановлений  ст.  233 КЗпПУ. Посилання позивача в позовній
заяві на ч. 2  ст.  235 КЗпПУ є безпідставним,  оскільки вона стосується позовних вимог про
стягнення належної працівнику заробітної плати,
а не середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та
моральної шкоди.

Частина
1  ст.
233 КЗпПУ підтверджує визнання тримісячного строку,  як загального строку для звернення за
захистом суб'єктивних трудових прав працівників.

Згідно п. 25
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року

«Про практику застосування судами законодавства
про оплату праці» №
13 пропуск без поважних
причин тримісячного
строку звернення
до суду є самостійною підставою для відмови в позові,  однак якщо суд установить,  що останній є необгрунтованим,  він відмовляє в його задоволенні саме з цих
підстав.

Обов'язок
по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови,  що моральні страждання працівника,  або втрата ним нормальних життєвих зв'язків,  або необхідність додаткових зусиль для організації
свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Суд
вважає,  що сама по собі відсутність
коштів у роботодавця не виключає його відповідальності,  передбаченої
ст.  117 КЗпПУ,  перебіг тримісячного строку звернення до суду
починається з наступного дня після звільнення,
так позивач дізнався про порушення його прав в частині затримки
розрахунку при звільненні,  що підтвердив
під час судового засідання,  крім того як
вбачається з довідки відділу виконавчої служби Семенівського районного
управління юстиції за № 522-1/2715 від 25.07.2007 року на рахунки відповідача
по справі накладено арешт з 13.04.2007 року та на касу - 11.05.2007 року. За
таких умов суд вважає,  що дана обставина
є доказом відсутності вини роботодавця та відсутності підстав задоволення
позову в частині стягнення моральної шкоди

Глава XV
КЗпПУ не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду.
Тому і правило  ст.  238 КЗпПУ про право органу,  який розглядає спір,  постановити рішення про виплату працівникові
належних йому сум (крім передбачених
ст.  235 КЗпПУ виплат середнього
заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за
умови додержання строків звернення за вирішенням спору.

Суд,  розглянувши справу у межах позовних
вимог,  вважає за необхідне в задоволенні
позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні та моральної шкоди відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення
до суду. Позовні вимоги в частині поновлення строку на звернення до суду не
заявлялись.

На
підставі вище викладеного,
керуючись  ст.  ст.
117,  233,  235,
237-1,  238 КЗпП України,  п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
ст.  ст.  10,  60,  210,
215,  221 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПСК «Хлібокомбінат» Семенівського РССТ
Чернігівскої області про нарахування та стягнення середнього заробітку за весь
час затримки виплати заробітної плати і відшкодування моральної шкоди-відмовити
в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження до Семенівського районного суду Чернігівської області
протягом десяти днів з дня проголошення рішення та шляхом подачі апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.