Справа № 2-39462007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

03
жовтня 2007року                          Святошинський
районний суд м.  Києва

в складі
головуючої судді:                                                            І.В.П»ЯТНИЧУК,

при
секретарі:                                                                              О.Я.Квас,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.  Києві

цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання
частково недійсним договору купівлі продажу квартири,  визнання права

власності на 1
2 частину квартири,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду з позовом до відповідача,
та просила суд постановити рішення,
яким визнати  за нею право
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати частково недійсним
договір купівлі-продажу квартири від 08.08.2007p.,  посилаючись на те,  що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 19.01.2002 р.,  в період
перебування у шлюбі,  а саме 08.08.2007р.
ними була придбана спірна квартира,  яка
не є спільною сумісною власністю подружжя оскільки була придбана саме за її
власні кошти,  але в договорі
купівлі-продажу вказаної квартири покупцем зазначено ОСОБА_2,  тобто вказано що він є власником даної
квартири. Знаючи про вказаний факт,  та
про те,  що квартира придбана подружжям в
шлюбі належить їм в рівних частинах відповідач 17.09.2007р. подарував 12
частину вказаної квартири яка належить йому на праві спільної сумісної
власності,  позивачці,  вважаючи,
що після цього власником квартири буде саме вона,  однак оскільки частки в спільному сумісному
майні подружжя виділені не були,  то і на
даний час вона не стала власником даної квартири. Враховуючи наведене позивачка
вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

В
судовому засіданні позивачка уточнила вимоги,
просила визнати за нею право власності на 12 частину квартири та щодо
договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2007р. просила визнати його
частково недійсним в частині зміни покупця кв.АДРЕСА_1,  а саме зазначити
покупцем вказаної квартири її - ОСОБА_1,
оскільки вказана квартира придбана саме за її кошти а не за спільні
кошти подружжя,  посилаючись на обставини
справи викладені в позовній заяві,
зазначала,  що відповідач визнавав
і визнає що власником вказаної квартири є саме вона,  однак,
в укладеному 08.08.2007 р. договорі купівлі-продажу дана обставина
вказана не була,  а власником квартири
був вказаний ОСОБА_2

Відповідач
проти позову не заперечував,  зазначав,
що дійсно 08.08.2007 р. було придбано квартиру АДРЕСА_1 і оскільки
підготовкою документів до купівлі вказаної квартири займався саме він
нотаріусом помилково вказано було в договорі саме його як покупця даної
квартири,  однак дана квартира була
куплена виключно за кошти позивачки,
тому з метою запобігання виникненню непорозумінь з боку позивачки ним
отримавши попередньо юридичну консультацію про те,  що
майно придбане подружжям в період шлюбу є спільним і

належить в
рівних частинах кожному з подружжя,  по
необізнаності не виділивши попередньо свою частину в спільному майні подружжя
подаровано відповідно до договору дарування від 17.09.2007 р. свою 12 частину
квартиру дружині-позивачці,  вважаючи що
тепер позивачка є власником квартири. Однак на даний час він розуміє,  що помилявся,
оскільки після укладання договору дарування позивачка стала власником
лише 12 частини спірної квартири,  що не
є вірним та не відповідає дійсним обставинам,
а саме тому що позивачка є власником всієї спірної квартири. Враховуючи
наведене не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог тому що
позивачка є і власником і фактично покупцем даної квартири.

Суд,  вислухавши пояснеиня учасників судового
розгляду,  оцінивши та дослідивши
письмові докази в їх сукупності та співставленні,  вважає,
що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно
до статей 368 ЦК України,  майно,
набуте подружжям за час шлюбу,  є
їх спільною сумісною власністю,  якщо
інше не встановлено договором або законом.

Згідно
до cm. 370 ЦК України та
статей 60,  70 СК України,  майно набуте подружжям за час шлюбу,  є їхньою спільною сумісною власністю і у разі
поділу майна,  що є у спільній сумісній
власності,  вважається,  що частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними.

Згідно cm. 71 СК
України,  майно,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  ділиться між: ними в
натурі.

Відповідно
до  ст. 217 ЦК України,  недійсність окремої частини правочину не має
наслідком недійсності інших частин і правочину в цілому,  якщо можна припустити,  що правочин був би вчинений і без включення
до нього недійсної частини.

Згідно
до cm.cm.346,  347 ЦК
України,  право власності
припиняється у разі відмови власника від права власності,  особа може відмовитися від права власності на
майно,  заявивши про це або вчинивши інші
дії,  які свідчать про її відмову від
права власності.

Відповідно
до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
особами,  які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини,  які
мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Виходячи
із змісту ч. 1 cm. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,  що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін,  та інших обставин,  які мають значення для вирішення справи.

В
судовому засіданні достовірно встановлено,
що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.01.2002
року. ( а.с.  5 копія свідоцтва про
шлюб).

Відповідно
до договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2007року Краст І. Ю. придбав
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6,  7 копія
договору купівлі-продажу з реєстраційним посвідченням).

Як
вбачається з матеріалів справи,
17.09.2007 р. ОСОБА_2 дійсно подарував ОСОБА_1 12 частину квартири
АДРЕСА_1,  тобто вказана обставина
підтверджує пояснення самих сторін по справі щодо визнання відповідачем
факту,  що власником вказаної квартири є
дійсно позивачка,  та вказана квартира не
є майном набутим подружжям в період шлюбу і не купувалась на кошти набуті
сторонами в період шлюбу,  а саме за
власні кошти позивачки.

Враховуючи
те,  що позивачка є вже власником 12
частини кв.АДРЕСА_1,  слід визнати за
позивачкою право власності і на другу на 1/2 частину даної квартири.

Щодо
договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2007 р. слід визнати його

частково
недійсним в частині зміни покупця кв.АДРЕСА_1,
а саме зазначити покупцем вказаної квартири ОСОБА_1.

Враховуючи
викладене та керуючись cm.cm. 217,  368,
370 ЦК України,   ст.
ст.  60,  69,  70
СК України,   ст.  ст.
10-11,  57-60,  209,
212- 215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08.08. 2007р. частково
недійсним,  а саме зазначити покупцем
вказаної квартири ОСОБА_1.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду м.
Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.