Справа № 2-3592/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 листопада 2007р. Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді:                                                 Бабич Н.Д.

при секретарі:                                                       Косенко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного банку «Київ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталоінвест» про захист
прав споживача та визнання права власності на об"єкт будівництва, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів - Акціонерного комерційного
банку «Київ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталоінвест», в якому
просив суд розірвати інвестиційну угоду № 32-02-276 від 19 жовтня 2005 року
укладену між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Капіталоінвест»,
а також з Акціонерним комерційним банком «Київ», та
просив стягнути з Акціонерного комерційного банку «Київ» на його користь грошову суму в розмірі 379300 грн. 40 коп..

В процесі розгляду справи позивач змінив свої позовні вимоги і просив суд
визнати за ним право власності на об»єкт
будівництва, а саме двокімнатну квартиру №276, загальною площею 88,07 кв. м.,
що розташована на 9 поверсі в секції «Б» житлового будинку № 4-А по
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що 19 жовтня
2005 року між ним та відповідачами було укладено
інвестиційну угоду № 32-02-276. відповідно до вказаної угоди, а саме п. 1.1. позивач бере участь у фінансуванні
будівництва двокімнатної квартири № 276,
загальною площею 88,07 кв. м., що розташована на дев»ятому поверсі в секції «Б» житлового будинку № 4-А по АДРЕСА_1, шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий
рахунок АКБ «Київ».

Як вбачається з довідки про інвестування загальної площі квартири від 19
січня 2006 року, ОСОБА_1 проінвестував, згідно Інвестиційної угоди № 32-02-276 від 19 жовтня 2005 року, об»єкт інвестування (вказаний в
п. 2 Інвестиційної угоди № 32-02-276 від 19 жовтня 2005 року) в розмірі
379300,40 грн. і розмір даної квартири складає -88,07 кв.м., тобто позивачем в повному обсязі проведено оплату вартості
квартири, і таким чином набуте майнове право на
отримання у власність даної двокімнатної квартири.

Як вбачається з п. 1.4. Інвестиційної угоди № 32-02-276 від 19 жовтня 2005
року запланова дата введення будинку в експлуатацію - 2 квартал 2007 року,
термін заселення - З квартал 2007 року. Однак, на
час звернення до суду відповідачі взяті на себе зобов»язання відповідно до Інвестиційної угоди № 32-02-276 від 19 жовтня
2005 року не виконали, будинок в експлуатацію не
зданий, до заселення не придатний. Позивач посилаючись на ст.ст. 526,530, 392, 190, 316 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги
та просив їх задовольнити, посилаючись при цьому на
обставини викладені в позовній заяві.

Представник
відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталоінвест» позовні вимоги визнала, вказала, що дійсно позивачем в
повному обсязі проведено оплату вартості двокімнатної квартири № 276, загальною
площею 88,07 кв. м.,

2

що розташована на 9 (дев»ятому)
поверсі в секції «Б» житлового будинку № 4-А по АДРЕСА_1, тому проти задоволення позовних вимог - не заперечувала.

Представник відповідача Акціонерного комерційного банку «Київ» вказала, що АКБ «Київ» виступав повіреним у відносинах, які виникли між
позивачем та ТОВ «Капіталоінвест», та виконав всі
зобов»язання щодо перерахування коштів на поточні рахунки отримувача, відносно позовних вимог позивача не заперечувала, щодо
їх задоволення.

Суд вислухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши та
дослідивши письмові докази в їх сукупності та
та співставленні, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з
наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 19 жовтня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Капіталоінвест», Акціонерним
комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 була укладена
інвестиційна угода № 32-02-276 про інвестування
у житлове будівництво, згідно з якою, позивачем проінвестовано будівництво двокімнатної квартири № 276, загальною площею
88,07 кв. м., що розташована на 9 (дев»ятому)
поверсі в секції «Б» житлового будинку № 4-А по АДРЕСА_1, шляхом внесення коштів на рахунок АКБ «Київ», який виступав повіреним у відносинах між позивачем та ТОВ «Капіталоінвест» (а.с.
9 - 12 -копія інвестиційної угоди).

Як вбачається з довідки про інвестування загальної площі квартири від 19
січня 2006 року вказано, що ОСОБА_1 проінвестовано згідно вказаної вище інвестиційної угоди 379300 грн. 40 коп. і розмір даної
інвестиції складає 100% загальної площі об»єкту інвестування, а саме
88,07 кв.м. (а.с. 8 - копія довідки).

Відповідно до квитанцій №140 від 16.12.2005р.,№ 366 від 19.10.2005р., №146
від 19.01.2006р. (а.с.4-5) наданих суду, позивачем дійсно сплачено на рахунок
відповідача грошову суму в розмірі 379 300 грн. 40 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення
у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту.

Частина 1 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо у
зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то
воно піддягає виконанню у цей строк (термін).

В ч. 1 ст. 190 ЦК України вказується, що майном як
особливим об»єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та
обов»язки.

Як вбачається з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, вказано, що кожен громадянин має
право на житло, держава створює умови, за яких кожен
громадянин матиме змогу побудувати житло,
придбати його у власність або взяти в оренду, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може
бути протиправно позбавлений права власності, а також
зазначено, що право власності є непорушним.

3

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд
приходить до висновку, що задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 190,
316, 392, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57-60,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, що зареєстрований АДРЕСА_2, право власності на двокімнатну квартиру № 276 (двісті сімдесят шість), загальною площею 88,07
кв. м., що розташована на 9 (дев»ятому) поверсі
у житловому будинку № 4-А , секція «Б», по АДРЕСА_1 (будівельна
адреса).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом
десяти днів з дня проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.