У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого   Патрюка М.В.,

суддів:            Берднік І.С.,                                      Прокопчука Ю.В.,

Костенка А.В.,                                     Пшонки
М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сімферопольської міської
ради, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
"Коопсервіс", комунального підприємства (далі - КП)
"Приватизаційне бюро", Сімферопольського міжміського бюро Реєстрації
технічної інвентаризації (далі - СМБРТІ), Кримська республіканська спілка
споживчих товариств, про визнання рішень виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 10 липня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона, працюючи на Шкіро-взуттєвому комбінаті ім.
Дзержинського, у 1975 році разом із членами сім'ї отримала ордер на вселення у
квартиру АДРЕСА_1. У 2002 році, бажаючи приватизувати це житло, вона звернулася  до КП "Приватизаційне бюро" із
заявою про безоплатну приватизацію спірної квартири. КП "Приватизаційне
бюро" відмовлено в задоволенні заяви з тих підстав, що балансоутримувачем
будинку АДРЕСА_1            є ТОВ "Коопсервіс",
а ВАТ "Шкірвзуття", який є правонаступником Шкіро-взуттєвого
комбінату ім. Дзержинського, ще не зареєструвало право власності на частину
своїх квартир і не передало їх у комунальну власність. При цьому згідно з
рішенням виконкому № 923 від 25 червня 1999 року ВАТ "Шкірвзуття"
делегувало свої повноваження на здійснення           приватизації частини квартир у
вищезазначеному будинку виконавчому комітету Сімферопольської міської ради та
надало згоду на приватизацію мешканцям їх квартир.

У березні 2005 року ОСОБА_1 також зверталася до ВАТ "Шкірвзуття",
але отримала відповідь, що право власності на підставі рішення виконавчого
комітету Сімферопольської міської ради № 120 від 28 січня 2000 року на будинок
АДРЕСА_1 належить Кримській облспоживспілці, до якої вона вправі звернутися з
метою викупу спірної квартири.

У січні 2006 року позивачка уточнила позовні вимоги та, посилаючись на те,
що рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 120 від 28
січня 2000 року порушує її право на безоплатну приватизацію, що передбачена ст.
1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",
просила визнати недійсними рішення виконавчого комітету вказаної ради № 120 від
28 січня 2000 року та          № 1939 від
22 листопада 2002 року в частині квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право на
приватизацію цієї квартири та зобов'язати КП "Приватизаційне бюро"
оформити приватизаційні документи.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від                  6 лютого 2006 року позов
задоволено частково. Визнано частково недійсними рішення виконавчого комітету
вказаної ради № 120 від            28
січня 2000 року та № 1939 від 22 листопада 2002 року. Визнано незаконною
відмову КП "Приватизаційне бюро" у приватизації квартири та
зобов'язано КП "Приватизаційне бюро" оформити за ОСОБА_1 приватизацію
квартири.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від                 10 липня 2006 року рішення
суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні  позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення
апеляційного суду у зв'язку з порушенням норм матеріального й процесуального
права та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення
районного суду апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції при
вирішенні справи посилався на рішення виконавчого комітету № 923 від 25 червня
1999 року, яким ВАТ "Шкірвзуття" делегувала свої повноваження на
здійснення приватизації частини квартир у вищезазначеному будинку виконавчому
комітету Сімферопольської міської ради, але в матеріалах справи вказане рішення
відсутнє. Крім того, апеляційний суд зазначав, що ВАТ "Шкірвзуття" не
могло делегувати свої повноваження щодо приватизації належних йому квартир та
що, визнаючи незаконною відмову в приватизації, районний суд не з'ясував, яким
чином вирішиться питання стосовно приватизації квартири в спірному будинку.

Проте з такими
висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються
на вимогах ст. ст. 213, 214, 309 ЦПК України.

Скориставшись передбаченим ст. 309 ЦПК України правом
скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення у справі,
апеляційний суд неповно з'ясував питання щодо наявності обставин (фактів),
якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються; правовідносин сторін, зумовлених встановленими фактами;
правової норми, яка регулює ці правовідносини, і складом осіб, які беруть
участь у справі.

Апеляційний суд не зважив на те, що районний суд
розглянув вимоги про визнання недійсною відмову органу приватизації в
проведенні приватизації її квартири та про зобов'язання цього органу здійснити
приватизацію без залучення його до участі як відповідача, і сам розглянув
справу без залучення органу приватизації як відповідача.

Розглянувши вимогу про визнання недійсним рішення
виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1939 від                       22 листопада 2002 року
“Про оформлення права власності за ТОВ “Коопсервіс” на жилі приміщення в
будинку АДРЕСА_1 за нормами Цивільного процесуального кодексу України, а не
Кодексу адміністративного судочинства України, суд не роз'яснив позивачці її
право оскарження права власності як суб'єкта цивільних відносин, оформленого на
підставі оскаржуваного рішення, а також на підставі рішення цього ж органу №
120 від 28 січня 2000 року, вимога щодо якого апеляційним судом узагалі
залишена поза увагою й розглядом.

Заперечуючи проти висновку місцевого суду про делегування
ВАТ “Шкірвзуття” виконавчому комітету міської ради повноважень на здійснення
приватизації належних товариству квартир, апеляційний суд виходив тільки з
того, що рішення виконавчого комітету від 25 червня 1999 року № 923 у матеріалах
справи відсутнє та не вжив заходів до його отримання.

Зробивши висновок про те, що ВАТ “Шкірвзуття” не могло
делегувати ці повноваження, не зазначив підстави такого висновку.

Чому ці дії відносно квартири ОСОБА_1 не здійснені, суд
не з'ясував, позовні вимоги із цього питання вирішив без участі у справі           ТОВ
"Шкірвзуття".

З урахуванням того, що наведені порушення допущені судами
обох інстанцій, постановлені ними рішення підлягають скасуванню з направленням
справи на розгляд суду першої інстанції з підстав,  передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Сімферополя від                  6 лютого 2006 року та рішення
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10 липня 2006 року скасувати,
а справу направити на новий  розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка