Справа
№ 2-432/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 року                Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області в

складі:
головуючого - судді Пономаренко В.Г., при секретарі - Мартинюк Є.Я., Леоненко
О.В.,

за
участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_15, відповідачів
-ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
відповідачів - адвоката ОСОБА_16 розглянувши в відкритому судовому засіданні в
місті Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на
житловий будинок, відшкодування моральної шкоди та зняття з реєстрації та
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3до
ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні
2007 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачів про визнання дійсним
договору купівлі продажу житлового будинку , що знаходиться по
АДРЕСА_1укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_2., визнання за нею права
власності на зазначений житловий будинок, відшкодування моральної шкоди в
розмірі 6120 грн.

На
обґрунтування своїх вимог зазначила, що 15.05.2003 року вона отримала від
ОСОБА_2пропозицію купити належне йому домоволодіння в по АДРЕСА_1і на прохання
відповідача дала йому завдаток в сумі 300 дол. США, отримання яких від неї
відповідач засвідчив відповідною розпискою. Про час і місце вчинення правочину
в нотаріальній конторі конкретно не обговорювали, але відповідач запевнив її,
що для оформлення документів йому необхідно небагато часу. У вересні 2003 року
вона заселилася в спірне домоволодіння, перевезла речі, почала проводити
ремонтні роботи, на що було затрачено нею 1700 грн. 21.07.2004 року вона
передала відповідачеві за будинок решту суми -900 дол. США, що
підтверджується письмовою розпискою відповідача, а всього сплатила 1200 дол. США, про що між ними була
досягнута остаточна домовленість. Тоді ж у серпні 2004 року вона і відповідач,
який на той час оформив всі необхідні документи на будинок, домовилися, що 29
серпня 2004 року вони поїдуть разом до нотаріальної контори, але відповідач
ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку.
Замість цього відповідач висунув вимоги про сплату йому ще 500 дол. США за будинок та 150 дол. США за проживання в
ньому.

Посилаючись
на зазначене, у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України просила визнати дійсним договір купівлі-продажу
спірного домоволодіння, укладений між нею та ОСОБА_2. , визнати за нею право власності на спірне
домоволодіння і на підставі ст 23 ЦК
України стягнути з відповідача, який не виконав на себе взятих зобов'язань
по нотаріальному посвідченню угоди, що призвело до душевних страждань, 6120
грн. у відшкодування моральної шкоди.  У
процесі розгляду справи позивач доповнила позовні вимоги і просила

зняти
відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3 з реєстрації за
спірним домоволодінням.

У
судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, дали пояснення по
обставинам, викладеним у позовній заяві й просили позов задовольнити.

Вимоги
зустрічного позову не визнали і, посилаючись на необґрунтованість вимог і
відсутність належних доказів, просили в зустрічному позові відмовити.

Відповідачі
ОСОБА_2. і ОСОБА_3 позовні вимоги
не визнали і звернулися в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1про усунення
перешкод в користуванні належним їм будинком шляхом зобов"язання ОСОБА_1
видачі їм ключів від будинку, зобов"язання не чинити перешкод в
користуванні будинком, відшкодування 6078.20 грн. матеріальної та 3000 грн.
моральної шкоди.

На
обґрунтування своїх вимог і заперечень зазначили, що вони є подружжям і спірний
будинок належить їм на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2004
року, яке видане на ім"я ОСОБА_2У зв"язку з необхідністю забезпечення
належного навчання і розвитку їх доньки, 1993 року народження, яка є
глухонімою, вони вирішили переїхати до міста Кіровограда і продати свій
будинок. З відповідачкою у травні 2003 року було досягнуто попередньої
домовленості про продаж їй житлового будинку за 1300 дол. США. 25.05.2003 року
ОСОБА_1 дала завдаток в сумі 300 дол.
США, а останню суму зобов'язалася виплатити до 01.01.2004 року. У червні 2003
року ОСОБА_1 за їх згодою вселилася в будинок в якості квартирантки без
прописки до оформлення угоди та повного розрахунку за будинок, за умови сплати
нею комунальних послуг та плати за присадибну земельну ділянку, а вони виїхали
до м. Кіровограда де найняли квартиру, залишивши в будинку частину своїх речей,
які мали намір забрати після оформлення угоди по продажу будинку. До
обумовленого строку ОСОБА_1 з ними не розрахувалася . У лютому 2004 року
ОСОБА_1 попросила їх почекати з розрахунком за будинок в сумі 1000 дол. США до липня 2004
року , а за період проживання по липень 2004 року зобов'язалася сплачувати за
квартиру по 50 грн - 250 грн. 22.07.2004 року ОСОБА_1 віддала з обумовленої
суми 900 дол. США, зобов'язавшись
залишок в сумі 100 дол.
США та 250 грн. сплатити до 22.08.2004 року, про що видала
відповідну розписку. Від проведення повного розрахунку і посвідчення
нотаріально угоди ОСОБА_1 ухилилася, плату за проживання та за землю не
проводила. Замість того, без їх відома, в серпні 2006 року відповідач заселила
в їх будинок квартирантів з оплатою за проживання в сумі 100 грн. за місяць, та
пообіцяла продати цим особам будинок, взяла завдаток в рахунок продажу будинку,
а сама з будинку виселилася.

З квітня
2007 року в їх будинку ніхто не проживає, але доступу вони до нього не мають,
оскільки відповідач перешкоджає їм вселитися до будинку, не видає ключі

Крім
того, зазначали, що за час проживання в їх будинку ОСОБА_1 самоправно
розпорядилася належним їм майном, що залишилося в будинку: радіаторами
чавунними, трубами, котлом для опалення, шафою, диваном, циркуляркою, плиткою
керамічною, балією, візком для сміття, загальною вартістю 6078.20 грн., про
відсутність якого їм стало відомо у травні 2007 року, чим заподіяла їм
матеріальну шкоду в зазначеному розмірі, а також моральну шкоду, яка виразилася
в стражданнях та переживаннях пов"язаних зі зникненням майна на значну
суму, яку вони оцінюють у 3000 грн.

Посилаючись
на зазначене, просили у позові ОСОБА_1 до них за його безпідставністю
відмовити, а вимоги їх зустрічного позову задовольнити, а також відшкодувати
понесені ними судові витрати.

Свідок
ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає в с
Обознівка по сусідству зі спірним будинком. В 2003 році в її присутності
відбулася розмова між ОСОБА_3
та ОСОБА_1, щодо продажу будинку, в якому проживали ОСОБА_2, які збиралися
виїздити з села, і який ОСОБА_1 погодилася купити. При ній була розмова, що
будинок вони будуть продавати з меблями і при ній ОСОБА_3 називала ціну
чи 1300 чи 1500 дол. США,
але потім, коли вони вирішили забрати і меблі, ціна була названа 1200 дол. США, про це їй відомо зі
слів ОСОБА_1 Про те, що ОСОБА_1 дала ОСОБА_2 завдаток за будинок в сумі 300
дол. США їй також
відомо зі слів ОСОБА_1 Влітку чи восени того ж

року ОСОБА_2 з
будинку виїхали, а через деякий час туди заїхала ОСОБА_1, завезла свої речі,
меблі. На цей час речей ОСОБА_2 у їх будинку вже не залишилось. Ще через який
час, коли конкретно не пам"ятає, до неї звернулася ОСОБА_1 з проханням
бути присутньої при передачі ОСОБА_2 грошей, які їм були потрібні начебто у
зв"язку з хворобою дитини. І дійсно в її присутності в приміщенні літньої
кухні будинку, в який заселилася ОСОБА_1, остання передала ОСОБА_2 900 дол. США, про що ОСОБА_2 написав
розписку. Ніякого конфлікту між ними при ній не було, розмова була спокійна.
Після цього ОСОБА_2 ще декілька раз приїздили в село, бачила їх біля будинку.
Приїздили вони до будинку разів три чи чотири вже в 2007 році, але з приводу
чого їй не відомо.

Свідок
також показала, що влітку 2006 року ОСОБА_1 дозволила проживати в спірному
будинку сім"ї з дітьми. Про плату за проживання в будинку цими людьми їй
нічого не відомо. На даний час ОСОБА_1 в будинку буває наїздами, у неї хворіє
мати і вона доглядає за нею.

Свідки
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 суду пояснили, що вони як працівники Обознівської сільської
ради за вказівкою сільського голови, за проханням ОСОБА_2і ОСОБА_3 виїздили до
належного їм будинку з метою обстеження на предмет проведення в ньому ремонтних
робіт. Обстеження вони проводили в присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка відкрила
двері і дозволила зайти до будинку. В будинку, в якому були відсутні будь-які
меблі, крім залізного ліжка та тумбочки чи столу, вони оглянули всі кімнати,
зафіксували які ремонтні роботи проведені, кількість витрачених на це
матеріалів, інформацію про що їм надала сама ОСОБА_1 По результатам обстеження
вони склали акт від 25.05.2007 року. Акт вони писали в сільській раді в
присутності ОСОБА_2, а ОСОБА_1 при цьому не було. Під час оформлення документу
, за проханням ОСОБА_2, вони зазначили в акті матеріали: газовий котел, труби,
батареї і інше майно, яке зі слів ОСОБА_2 вони передали на зберігання ОСОБА_1
коли виїздили з будинку і яке на час проведення обстеження було відсутнє.
Зазначений акт ОСОБА_1, не погодившись в частині зазначеного в акті відсутнього
майна, не підписала. Під час проведення обстеження будинку в їх присутності
будь-яких питань з приводу цього майна від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не було, розмова
про це взагалі не йшла.

Крім
того, свідок ОСОБА_7 показала, що деякий час ОСОБА_1, яка заселилася в будинок
ОСОБА_2, працювала в селі продавцем в магазині у фермера. Зустрівшись з ОСОБА_1
вона запитала, чому вона не платить за землю, якою користується, чому вони з
ОСОБА_2и не оформляють документи, на що ОСОБА_1 їй відповіла, що немає грошей.
На це ж питання, яке вона задала ОСОБА_2 при зустрічі з ними, вони відповіли,
що у них всі документи готові і зупинка за ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_8 суду пояснила, що в 2003 році влітку вона допомагала ОСОБА_2 , які
виїжджали з свого будинку до міста Кіровограда, грузити речі на автомобіль.
Коли вони виїхали, в будинку залишились частина їх речей: у спальні- шафа та
диван, в кімнаті, яку вони переобладнали під ванну, бачила котел газовий та
кахельну плитку світлого кольору, на подвір"ї біля погрібника лежали
чавунні батареї, труби різного діаметру та довжини. Чому вони не забрали ці
речі коли виїздили й куди це майно поділося потім їй не відомо. Зі слів ОСОБА_2
їй було відомо, що вони будинок продають. І дійсно, через деякий час в будинок
заселилася ОСОБА_1, яка постійно там жила приблизно до весни 2006 року, а потім
вибралася. У цей будинок заселилися сім"я ОСОБА_9 і вже від ОСОБА_10 їй
стало відомо, що в будинку вони живуть як квартиранти і мають намір купити цей
будинок, про що домовилися з ОСОБА_1

Свідок
також показала, що в липні 2004 року в її присутності в приміщенні магазину, де
на той час продавцем працювала ОСОБА_1, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 900 дол. США. за будинок і
написала розписку, що 100 дол.
США поверне пізніше, а якщо розрахунок не проведе, то документи по оформленню
купівлі- продажу буде робити за свій рахунок, оскільки документи у ОСОБА_2 вже
були готові і дійсні вони були протягом трьох місяців. Все це їй відомо з розмови,
яка відбувалася при ній між ОСОБА_1 І ОСОБА_2и і яка проходила в спокійній
обстановці.

Свідок
ОСОБА_10 пояснила суду, що вона разом із чоловіком та дітьми мешкає в с Обознівка. У
2006 році так склалися обставини, що вона вимушена була підшукувати для своєї
родити житло. У серпні 2006 року від ОСОБА_4 вона дізналася, що ОСОБА_1 продає
будинок, який вона придбала у ОСОБА_2. При зустрічі з ОСОБА_1 вони домовилися
про купівлю цього будинку у ОСОБА_1 за 15000 грн. і вона дала завдаток ОСОБА_1
в сумі 510 грн.. Про отримання від неї грошей ОСОБА_1 видала розписку на цю
суму, але написала в ній, що гроші бере в борг. Пояснила це тим, що будинок на
неї ще не переоформлений, і крім того, вона не хоче щоб її співмешканець знав,
що вона продає цей будинок. У свою чергу її чоловік - ОСОБА_11 написав
розписку, як йому сказала ОСОБА_1, що він бере в неї в борг 3000 дол. США. ОСОБА_1 їх
запевнила, що коли вони проведуть розрахунок за будинок, то розписки повернуть
один одному. 25.08.2006 року ОСОБА_1 забрала свої речі і вибралася з будинку,
казала, що нібито свекруха подарувала їй житло, що знаходиться в селищі Нове.
Речі ОСОБА_1 на автомобіль грузили з ранку і того ж дня у другій половині вони
з чоловіком перевезли до будинку своє майно. Коли ОСОБА_1 виїжджала, то в будинку
залишився котел газовий і на вулиці труби. Спочатку ОСОБА_1 обіцяла все це
залишити їм, але через деякий час все це майно вона вивезла. У день
від"їзду ОСОБА_1 з будинку у дворі залишалися диван та шафа, які перенесли
до ОСОБА_4 Щоб розрахуватися з ОСОБА_1 за будинок, вона намагалася оформити
кредит, але коли це їй не вдалось, ОСОБА_1 не захотіла більше чекати і
запропонувала їм вибратися з будинку, сказала, що будинок вона дарує своєму
сину. Вони домовилися, що виїдуть з будинку навесні 2007 року, а за період
проживання в будинку будуть сплачувати ОСОБА_1 квартирну плату. У розрахунок по
квартирній платі ОСОБА_1 були зараховані 510 грн., які вона передала їй як
завдаток за будинок і крім того у квітні 2007 року через сина ОСОБА_1 вона
передала їй ще 300 грн. 15 квітня 2007 року вони сім"єю з будинку
вибралися, так як знайшли собі інше житло.

Свідок
ОСОБА_12 суду пояснив, що він працював прорабом у колгоспі в с Обознівка і йому
відомо про те, що приблизно в 2002 році ОСОБА_2. , який також працював у колгоспі,
виписував з колгоспу газовий котел, труби, чавунні батареї для газифікації
свого будинку, брав він з колгоспу ще кахельну плитку, цеглу, ліс. Яким чином
проводився розрахунок він не пам"ятає. Відомо йому також і про те, що
ОСОБА_2 переїхали жити в місто Кіровоград, а в будинок заселилася ОСОБА_1, з
якою вони домовилися про продаж їй будинку. Вперше він побачив цю жінку, коли
за проханням ОСОБА_2, які хотіли отримати від ОСОБА_1 розрахунок за будинок,
приїздив разом з ними до їх дому до ОСОБА_1 Було це приблизно в 2005 році і
мова йшла про 100 чи 150 дол.
США. Першого разу вони застали ОСОБА_1 вдома і розмовляв з нею ОСОБА_2. Грошей вона не
віддала, обіцяла це зробити пізніше. Другого разу її не було вдома, а коли вони
приїхали втретє - вдома був син ОСОБА_1 і у нього з ОСОБА_2. відбулася розмова
на підвищених тонах, але грошей і тоді ОСОБА_2. не
отримав. Коли вони з ОСОБА_2и приїздили першого разу, то він заходив до веранди
будинку, де жила ОСОБА_1 і бачив там газовий котел і кахельну плитку, скільки
там було, сказати не може. А стоячи у дворі, бачив за будинком під стіною вугол
чавунної батареї. Що це за майно і кому конкретно на той час воно належало, він
сказати не може.

Свідок
ОСОБА_13 суду пояснила, що у серпні 2003 року вони з сім"єю переїхали на
проживання в АДРЕСА_3, яку купили. В квартир №3 цього ж будинку проживали
сім"я ОСОБА_2, які цю квартиру наймали. Зі слів ОСОБА_2 відомо, що ОСОБА_2
мали намір купити цю квартиру і в них була домовленість з власником квартири
про те, що до грудня 2003 року вони проведуть розрахунок. ОСОБА_2 казали, що
гроші вони повинні отримати від продажу свого будинку в с Обознівка. Але
цього не трапилося. Цю квартиру вони наймали протягом двох років, а потім
переїхали на іншу.

Заслухавши
показання сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а вимоги зустрічного позову ОСОБА_2. і ОСОБА_3 підлягають
задоволенню частково з наступних

підстав.

Судом
установлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2004 року №
88/1, виданого на підставі рішення виконкому Обознівської сільської ради від
18.06.2004 року № 69, спірний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1належить ОСОБА_2
на праві приватної власності. Право власності на зазначену нерухомість ОСОБА_2в
установленому порядку зареєстровано 20.07.2004 року (а.с. 34,38, 39) .

Зазначений
житловий будинок придбаний ОСОБА_2. за договором купівлі-продажу від 21.01.1992
року за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і відповідно до
ст. 368 ЦК України
є спільною сумісною власністю зазначених осіб. Згідно довідки Обознівської
сільської ради від 30.07.2007 роки ОСОБА_2., ОСОБА_3 та їх неповнолітні діти
ОСОБА_14, 1989 р.н. ОСОБА_2., 1993 р.н. на даний час зареєстровані в с
Обознівка за спірним житловим будинком (а.с. 35, 50,61).

Згідно
довідки Обознівської сільської ради від 20.07.2007 року з 11.06.2003 року по
25.08.2006 року в спірному будинку постійно проживала без реєстрації ОСОБА_1 З
пояснень сторін та свідка ОСОБА_10 судом встановлено, що серпня 2006 року по
квітень 2007 року за згодою ОСОБА_1 в спірному будинку в якості квартирантів
проживала сім"я ОСОБА_9, а з квітня 2007 року в будинку не проживає ніхто.
З грудня 2006 року ОСОБА_1 проживає і з 23.01.2007 року зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2( а.с. 46)

Із
пояснень сторін встановлено, що приводом вселення ОСОБА_1 в спірний житловий
будинок , в який вона вселилася у червні 2003 року за згодою подружжя ОСОБА_2,
була попередня домовленість між ними про продаж ОСОБА_2и належного їм житлового
будинку ОСОБА_1, яка на підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу
25.05.2003 року передала ОСОБА_2 300 дол.
США. (а.с.9,40). 22.07.2004 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 за будинок 900 дол. США (а.с.8 ,41). Після
порушення справи в суді 01.10.2007 року на депозитний рахунок ДВС в
Кіровоградському районі ОСОБА_1 внесено 502 грн., грошовий еквівалент 100 дол. США.

Згідно з
Прикінцевими та Перехідними положеннями ЦК
України в нині діючій редакції, щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності цим Цивільним кодексом України , положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Згідно
зі ст. 328 ЦК України
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Відповідно до положень ч.4 ст. 203 ЦК України, та положень ст. 44, 45 ЦК України в
редакції 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин, правочин (угода)
має вчинятися у формі встановленій законом. Недодержання форми угоди, якої
вимагає закон тягне за собою недійсність угоди, якщо такий наслідок прямо
зазначено в законі. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, яка
кореспондується з положеннями ст. 657 ЦК України в останній редакції, договір
купівлі- продажу жилого будинку укладається у письмовій формі і повинен бути
нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги, відповідно до ст. 47 ЦК
України в редакції 1963 року, тягне недійсність договору У разі недодержання
сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним
(ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Як
встановлено судом, договір купівлі продажу житлового будинку, який в подальшому
підлягав нотаріальному посвідченню, між сторонами не укладався, і належних
доказів у підтвердження укладення договору у письмовій формі позивачкою ОСОБА_1
суду не представлено.

ОСОБА_1
просить визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного житлового будинку у
відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України, положеннями якої передбачено, що якщо
сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із
сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати договір
дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Аналогічні
положення закріплені і ч.2 ст.47 ЦК
чинного на час виникнення правовідносин. Разом з тим, згідно з
роз'ясненнями даними у п.4 та постанови Пленуму Верховного Суду України від
28.04.1978 року № 3 "Про судову практику в справі про визнання угод
недійсними" це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було
досягнуто згоди з істотних умов або для укладення її були в наявності
передбачені законом обмеження.

У
підтвердження факту домовленості сторін щодо істотних умов договору, а саме
ціни продажу - 1200 дол. США, обов'язків сторін - посвідчення угоди
нотаріально, та строків виконання зобов'язань - 29.08.2004 року, ОСОБА_1
посилається на розписки ОСОБА_2.: розписку видану ним 25.05.2007 року, згідно
якої ОСОБА_2. отримав від ОСОБА_1 за свій будинок за адресою АДРЕСА_1300 дол. США, та видану ОСОБА_2.
22.07.2007 року про отримання від ОСОБА_1 за цей же будинок 900 дол. США. (а.с.9,8). Разом
з тим, у жодній з цих розписок не зазначено ціни будинку, про продаж якого
домовилися сторони, ні строків виконання зобов'язань по проведенню розрахунку
та посвідченню угоди нотаріально, що дає підстави суду зазначені розписки не
визнати належним і однозначним підтвердженням досягнення між сторонами
домовленості щодо істотних умов договору.

Не
знайшли в судовому засіданні підтвердження й твердження позивачки щодо ухилення
відповідачів від нотаріального посвідчення договору.

Так, у
розписці, яку позивач видала відповідачам 25.05.2003 року, власноручне
виконання якої в судовому засіданні нею не заперечувалось, позивач ОСОБА_1,
видавши відповідачам 300 дол. США
завдатку, як вона зазначила,, зобов'язалася до 1 січня віддати останню суму
(а.с.40). У розписці, яку видала ОСОБА_1 відповідачам 22.07.2004 року,
власноручне виконання якою також не заперечувалося нею в судовому засіданні,
віддавши за будинок 900 дол. США,
зобов'язалася до 22 серпня 200 року віддати залишок в сумі 100 дол. США, 250 грн, а у
випадку затримки переоформлення з її вини, зобов'язалася переоформити за свій
рахунок. Доказів виконання зазначених зобов"зань позивач суду не надала, а
тому її твердження про те, що нотаріальне посвідчення угоди між нею та
відповідачами, які станом на 22.07.2004 року мали всі необхідні документи для
нотаріального оформлення угоди (а.с. 34,38.39) , не відбулося з вини
відповідачів, суд вважає безпідставними.

До
тверджень позивачки про те, що розписка від 22.07.2004 року написана нею під
тиском ОСОБА_2, які спростовуються як показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8, так і
власними діями позивачки, яка 1.10.2007 року внесла на депозитний рахунок
грошовий еквівалент 100 дол. США
в національній валюті, суд відноситься критично і зазначені твердження
відхиляє.

Крім
того, відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК
України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей. Будь-яких доказів, які б свідчили при досягненні
домовленості про продаж будинку про дотримання положень про захист прав
неповнолітніх дітей, які проживали разом з відповідачами, позивач також суду не
надала.

Таким
чином, на підставі встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин,
суд вважає, що в судовому засіданні будь-яких законних підстав для визнання
дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання за позивачкою
права власності на житловий будинок, зняття відповідачів з реєстрації, судом не
встановлено. Відповідно, зазначені вимоги, а також вимоги позивачки про
відшкодування їй моральної шкоди, як такі, що не грунтуються на законі,
задоволенню не підлягають і в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2., ОСОБА_3 належить
відмовити.

Так як
підстав для визнання угоди дійсною судом не встановлено, кошти отримані ОСОБА_2.   як
аванс     за  будинок
від  ОСОБА_1   підлягають
поверненню  їй

відповідачами,   але
при   відсутності заявлених вимог
по даному предмету, суд не може вийти за рамки спору.

Відповідно
до положень ст. 391 Цк України власник може вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так як
судом законних підстав користування і володіння ОСОБА_1 спірним будинком не
встановлено і вона, утримуючи в себе ключі від будинку, перешкоджає ОСОБА_2., ОСОБА_3 розпоряджатися
їх власністю за власним розсудом, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2і ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користування власністю підлягають задоволенню.

В іншій
частині вимоги ОСОБА_2і ОСОБА_3
про відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди задоволенню не
підлягають, оскільки обставин, що належне їм майно передавалось ними на зберігання
ОСОБА_1 і було втрачено ними саме з вини ОСОБА_1 і що саме з цього приводу їм
були заподіянні моральні страждання, ОСОБА_2. і ОСОБА_3 не довели, чим
не виконали вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи
заперечень.

Посилання
позивачів на те, що майно: радіатори чавунні, труби різного діаметру, котел для
опалення, шафа, диван, циркулярка, плитка керамічна, балія, візок для сміття,
які зазначені в акті обстеження будинку від 25.05.2007 року як відсутні в
будинку зі слів позивачів, факт придбання яких позивачами не підтверджений
документально, були залишенні ними ОСОБА_1 на зберігання, не підтверджені
будь-якими письмовими доказами, а тому підстав для покладення на ОСОБА_1
обов'язку відшкодування їх вартості, а відповідно і відшкодування моральної
шкоди, суд не вбачає.

Покази
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12 в цій частині як такі, що не носять
конкретної інформації щодо видів майна, яке, як пояснили свідки вони бачили в
різний час на території спірного домоволодіння і в будинку, його кількості та
належності, не можуть бути прийняті судом як належні докази і при відсутності
інших доказів, судом як докази відхиляються.

Оскільки
вимоги зустрічного позову задовольняються частково, судові витрати понесені
позивачами в справі , підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 Відповідно
до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог:
витрати на сплату судового збору - 8.50 грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи - 7.50 грн. , а також витрати пов"язані з
правовою допомогою, розмір яких до відшкодування обраховується за 10 годин
роботи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року
(40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (420 грн.) за годину її
роботи) в сумі 1680 грн.

Керуючись
ст. ст. 44,45,47,227 ЦК України
( в редакції 1963 р). ст.ст. 203,218,220,328, 391, 626, 638, 657,1166,1167 ЦК України ст.ст.
10,11, 209,212,213-215, 217,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про
визнання дійсним договору кушвлі-продажу житлового будинку, визнання права
власності на житловий будинок, відшкодування моральної шкоди та зняття з
реєстрації відмовити .

Зустрічний
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3до
ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Зобов"язати
ОСОБА_1повернути ОСОБА_2та ОСОБА_3ключі від жилого
будинку по АДРЕСА_1, належного ОСОБА_2. на
підставі свідоцтва про право власності від 12.07.2004 року № 88/1 і не чинити
перешкод в користуванні зазначеним житловим будинком.

В іншій
частині позову відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2 8.50 грн. компенсації витрат на сплату судового збору,
7 грн.50 коп. витрат на ІТЗ розгляду цивільної справи , 1680 грн. - витрат на
правову допомогу, а всього компенсацію судових витрат в сумі 1696 грн.

Кошти в
сумі 502 грн. внесені ОСОБА_1на депозитний рахунок відділу ДВС Кіровоградського
районного управління юстиції згідно квитанції № 24 від 01 жовтня 2007 року ,
через банк Кіровоградське РУ ВАТ КБ"Надра" , код отримувача 33877970
, банк отримувача ГУДКУ у Кіровоградській області, код банку отримувача 823016
обернути в рахунок часткової компенсації судових витрат на користь ОСОБА_2 і
повернути ОСОБА_2

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 9 грн. 78 коп.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги   або
в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.