Справа № 2-368/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року
Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого- судді Грека М.
М.  при секретарі- Кащук Л.С.  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
смт.  Ружині справу за позовом ОСОБА_1

ДО

Державного територіального-
галузевого обєднання « Південно- Західна залізниця «

Про визнання відповідача
винним у невиплаті грошової компенсації за невикористанні дні відпустки та
стягнення моральної шкоди в сумі 5000грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_13вернувся
до суду з позовом до Державного територіального-галузевого обєднання «
Південно- Західна залізниця « про визнання відповідача винним у невиплаті
грошової компенсації за невикористанні дні відпустки та стягнення,  моральної шкоди в сумі 5000грн.       Позивач посилається на те,  що 24.04.2004 року розпорядженням №29/ос
начальника державного підприємства залізничної станції Фастів - ОСОБА_1 він був
незаконно звільненний з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 за
ст.  40 п.4 КЗпПУ,  що розпорядження є протиправне,  незаконне,
фальшиве.

ОСОБА_1 посилається на те,  що при звільненні його з роботи відповідач не
провів розрахунок відповідно до  ст. 83
КЗпПУ йому не виплаченно грошову компенсацію за всі не використанні ним дні
щорічної відпустки в строк відповідно до
ст. 116 КЗпПУ.

Позивач в суді просив визнати відповідача винним в
порушенні вимог  ст. 83 КЗпПУ за не
виплату грошової компенсації за всі не використанні дні щорічної відпустки та в
строки зазначені в  ст. 116 КЗп ПУ.

Стягнути з відповідача судові витрати та спричинену
позивачу моральну шкоду в сумі 5000 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги пітримав.

У судовому засіданні представник відповідача не визнав
позовні вимоги,  пояснивши,  що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження був прийнятий на залізницю,  ІНФОРМАЦІЯ_3 року.Останнє місце роботи
ІНФОРМАЦІЯ_1.Відповідно ч.3 п.7 Правил медичного освідчення осіб,  що оформлюються на роботу і працюючих за
професіями та посадами,  повязаними з
рухом поїздів на залізничному транспорті та метро,  затверджених наказом МШС СРСР від 07.07.87р.
№ 23Ц,  періодичне медичне освідчення
осіб диспетчерсько - операторської групи і станційно- маневрової після 50-ти
років проводиться,  щорічно.ОСОБА_1 у
березні 2004 року мав вік 62 роки. Отже,
повиненн був,  щорічно,  проходити медичну комісію відповідно
зазначених Правил.

До цього останній раз він проходив медкосію 13.03.2003р.У
грудні 2003 року начальником станції Фастів наказом № 262 від 23.12.2003 року
було затверджено графік проходження медкомісії працівниками станції у 2004
році. Згідно цього графіку ОСОБА_1,
24.02.2004 року,  отримав
направлення на проходження комісії,  у
направленні було зазначено,  що він має
пройти медкомісію 15.03.2004 р.Відповідно табеля обліку робочого часу за
березень 2004 року позивач з 14 на 15 березня
працював у нічну зміну. Наступний вихід на роботу згідно графіка для
нього був 17.03.2004р.У цей день ОСОБА_1 на роботу не вийшов. Про що
безпосереднім його керівником оператором ОСОБА_2 на імя начальника станції було
надано рапорт від 17.03.2004р.До кінця цього дня позивач на роботу не зявлявся.
Таким чином 17.03.2004 року ОСОБА_1був відсутній на роботі без поважних причин
протягом більш як трьох годин.

Відповідно п.4  ст.
40 КЗпПУ трудовий договір,  укладений на
невизначений строк може бути розірваним власником або уповноваженим ним органом
у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин
протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно ч. 1  ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з
підстав,  передбачених пунктами 1( крім
випадку ліквідації підприємства,
установи,  організації),  2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41
цього Кодексу,  може бути проведено лише
за попередньою згодою виборного органу ( профспілкового представника) первинної
профспілкової організації,  членом якої є
працівник. Відповідно облікової картки члена профспілкиНОМЕР_1,  ОСОБА_1,
з ІНФОРМАЦІЯ_3 року є членом первинної професійної спілки залізничників
і транспортних будівельників станції Фастів. Тому,  керівництво станції керуючись вищевказаними
нормами,  направило до профкому станції
Фастів подання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_13а п.4  ст. 40 КзпПУ.

Декілька раз з 09.04.2004 року профспілка збиралась
розглянути зазначене подання,  але за
відсутності позивача засідання переносилося. Чисельні повідомлення на адресу
ОСОБА_1 про дату та місце розгляду питання щодо його звільнення і неявки його
більше двох разів на засідання профкому результатів не дали. Профком станції
Фастів надав згоду на звільнення ОСОБА_13а п.4
ст. 40 КзпПУ,  що було оформлено
відповідно ч.5  ст. 43 КЗпПУ   витягом із протоколу №7 від 23.04.2004р. На
цій підставі наказом № 29/ос від 24.04.2004р. ОСОБА_1 був звільненний за
п.4  ст. 40 КЗпПУ.

Таким,  чином
ОСОБА_1 не отримав грошової компенсації за невикористану відпустку при
звільнені з роботи не тому що ці кошти не були йому нараховані,  а тому що сам не прийшов і не отримав їх .

Позивач з 24.04.2004 року і до цього часу у касі  ст.
Фастів має право отримати грошову компенсацію за невикористанну
відпустку при звільнені з роботи в сумі 571 грн.98 коп.

Заслухавши сторони,
дослідивши матеріали справи,  суд
вважає,  що позов не підлягає  задоволенню.

Суд вважає,  що
позивач не надав суду доказів,  які б
підтверджували,  що внаслідок,    дій відповідача йому було заподіяно
моральну шкоду

Свідок ОСОБА_3в суді пояснив,  що кассир  ст. Фастів по дорученню відправив
поштовим переказом грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі
571грн 98 коп.ОСОБА_1повідомленням від 13.04.2005 року,

дане повідомлення повернулося відповідач кошти не
отримав,  так як відмовився.

Свідок ОСОБА_4в суді пояснила,  що ОСОБА_1 відмовлявся отримувати кошти коли
приходив на станцію Фастів після звільнення,
я йому запропонувала  він
відмовився,  також відправляла поштовий
переказ який повертався з повідомленням,
що ОСОБА_1 відмовляється отримати грошову компенсацію за невикористані
дні відпустки в сумі 571 грн.98 коп.

Свідок ОСОБА_5в суді пояснила,  що своєчасо було нараховано ОСОБА_13а 17 днів
грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 571 грн.98 коп.йому
надсилалися листи поштові перекази про отримання даної суми,  а позивач даної суми не отримував.

Свідок ОСОБА_6в суді пояснила,  що 24.04.2004 року було видано своєчасно
наказ про нарахування грошової компенсації за невикористані дні відпустки та
передано в бухгалтерію станції Фастів для виплати ОСОБА_1,  також цього числа комісія в складі:
ОСОБА_3,     ОСОБА_2,  ОСОБА_4,
ОСОБА_7,  ОСОБА_5,  виїхала за місцем проживання ОСОБА_1 для
ознайомлення його з наказом про його звільнення з роботи за п.4  ст. 40 КзпПУ та отримання грошової
компенсації за невикористані дні відпустки,
коли ми приїхали він на нас висловлювався брутальною лайкою,  від отримання коштів відмовився.

Керуючись  ст.  ст. 83,
116,  Кодексу Законів про працю
України,   ст.  ст.
10, 60, 73,  213, 215 ЦПК
України,  суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання відповідача
винним у невиплаті грошової компенсації за невикористанні дні відпустки та
стягнення моральної шкоди в сумі 5000грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати з
інформаційно- технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 22,  50 грн (Двадцять дві гривні 50 коп):
реквізити отримувача: Ружинський районний суд Житомирської області,  код ЗКПО 22062421,  р/р 0550,  банк отримувача: ГУДКУ у Житомирській
області,  МФО 811039.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження подано не було.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано до Ружинського районного суду протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.