УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
грудня 2007 року                                                                                   м.
Одеса

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого -
Кемеровської Н.В.,

Суддів: Короткова В.Д., Журавльова О.Г..,  Оверіної О.В., Ісаєвої Н.В.,

розглянувши
у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, про визнання права
власності на 2/3 частини жилої квартири за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2005
року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29.12.2005 року,

встановила:

08.07.2004
року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа - виконавчий
комітет Бердянської міської ради, про визнання недійсним рішення виконавчого
комітету Бердянської міської ради № 286 від 29.06.1992 року в частині передачі
у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 і свідоцтва про право власності на
вказану квартиру від 20.07.1992 року на ім'я відповідачки, посилаючись на те,
що у вересні 2001 року їй стало відомо, що спірна квартира продана її матері
ОСОБА_3 з порушенням п. 9 Положення про продаж громадянам у власність квартир у
будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, чим
порушені її права, тому що вона була прописана в спірній квартирі, фактично
проживала та на придбання квартири відповідачкою не давала.

Крім
того, вважає, що строк позовної давності на її позовні вимоги не поширюється
згідно ст. 268 ч. 1 п. 4 ЦК
України.

В жовтні
2005 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги и просила суд визнати частково недійсними вищевказане
рішення виконавчого комітету і свідоцтво про право власності на квартиру від
20.07.92р., визнати за нею

Головуючий
у першій інстанції Будинкова Н.П.                   Справа
№ 33ц-1358/07

Доповідач
Кемеровська Н.В.                                                  Категорія
ЦП: 19

та її
неповнолітнім сином ОСОБА_2, 1997 року народження, право власності на 2/3
частин квартири.

Посилаючись
на те, що спірна квартира передана у власність відповідачки, як члену
військовослужбовця, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що вона також є членом сім'ї
свого батька ОСОБА_4, який помер в 1982 році, тому квартира повинна була бути
передана у власність і їй.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2005 року у
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 29.12.2005 року апеляційна скарга
ОСОБА_1 відхилена, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 04.11.2005 року залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, справу направити на
новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Розглянувши
матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, судова колегія дійшла
висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування постановлених
по справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд з таких
підстав.

Відмовляючи
в задоволені позову, суд виходив з того, що 29.06.1992 року рішенням
виконавчого комітету Бердянської міської ради спірна квартира передана у
власність ОСОБА_3 на підставі п. 8 ст. 12 ЗУ«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року, яким передбачено,
що члени сімей військовослужбовців, які померли при проходженні військової
служби, мають право на безкоштовне отримання в приватну власність жилих
приміщень.

Залишаючи
рішення суду 1 інстанції без змін, судова колегія вважала встановленим те, що
позивачка ОСОБА_1 в 1992р. займалась оформленням документів про викуп спірної
квартири та реєстрацію права власності на ім.*я ОСОБА_1

Згідно
ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного та
всебічно з*ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Як
вбачається з матеріалів справи, рішення виконкому Бердянської міськради від
29.06.92 р., яке оскаржується позивачкою, не знаходиться в матеріалах справи, а
протоколи судових засідань не свідчать про те, що воно надавалось в судових
засіданнях сторонами та досліджувалось судом (а.с. 71 зв.).

Відсутність
рішення виконкому, яке оскаржується, унеможливлює висновок про те, чи
передавалась у власність ОСОБА_5 спірна квартира безкоштовно на підставі Закону
«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від
20.12.91р., чи викуплена ОСОБА_5на підставі Положення про продаж громадянам у
власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду, їх
утримання і ремонт, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради
від 19.05.89р., чи передана безкоштовно у власність ОСОБА_5 на підставі Закону
«Про приватизацію державного житлового фонду».

Оскільки
порядок набуття права власності за вищеназваними законами має свої особливості
і правові наслідки, дослідження оскаржуваного рішення виконкому повинно було
визначати і правильність висновків суду по суті розглянутої справи з перевіркою
доводів обох сторін.

Оскільки
суд першої інстанції грунтував рішення на недосліджених доказах, а апеляційний
суд не звернув на це увагу, судові рішення по справі підлягаєть скасуванню з
направленням справи на новий розгляд в зв'язку із

суттєвим порушенням норм цивільно-процесуального
законодавства, яке призвело до передчасного висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.
333, 335, 336 ч.1п.2, 338 ч.2 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.11.2005 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29.12.2005 року скасувати,
справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції іншим суддею.

Ухвала
оскарженню не підлягає.