Справа
№2-785/2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25.10.2007
року        Комуарський районний суд
міста Запоріжжя у складі:

головуючого-судді         Батрак І.В.

при
секретарі                  Садовської Я.В.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про переведення прав та
обов'язків покупця та визнання права власності на 1/3 частку жилого
будинку,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1звернулася з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_4 про переведення прав та обов'язків покупця та
визнання права власності на 1/3 частку жилого будинку в якому вказала,  що на підставі свідоцтва про право власності
на спадщину за законом,  наданих Шостою
Запорізькою державною нотаріальною конторою 29.08.1991 року за реєстровими
номерами р№1-2824 та р№1-2826 та внесених в реєстрову книгу ОП ЗМБТІ за№58 р
-9514 позивачці на праві власності належить 2/3 частини жилого АДРЕСА_1 в місті
Запоріжжі.

У 2001
році позивачка вимушена була виїхати за кордон,
та повернулася на Україну тільки наприкінці 20005 року.

По поверненні
додому вона взнала,  що в неї є нові
сусіди,  але на якій підставі вона не
знала.

Оскільки
нова сусідка - ОСОБА_3 перешкоджала позивачці користуватися спільною земельною
ділянкою та домогосподарством,  в зв'язку
з чим вимушена була звернутися 03.02.2006 року до суду.

В
процесі розгляду справи ОСОБА_3 надала до матеріалів справи рішення
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22.07.2005 року,  згідно якого вона визнана власником 1/3
частини будинку АДРЕСА_1у місті Запоріжжі.

Підставою
для цього є визнаний дійсним за рішенням суду договір купівлі-продажу,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
в простій письмовій формі,
але всупереч вимогам  ст. 657 ЦК України,  не посвідчений нотаріально.

Цей
договір був укладений 02.07.2005 року. Згідно його змісту співвласниця
будинкуАДРЕСА_1 у місті Запоріжжі ОСОБА_2 продала,  а ОСОБА_3 купила 1/3 частку спірного будинку.

Позивачка
вважає,  що відповідно до  ст. 362 ЦК
України,  продавець частки у праві
спільної часткової власності забов'язаний письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою частку,
вказавши ціну та інші умови відчуження майна.

Доказом
повідомлення про відчуження частки у спільній частковій власності має бути
свідоцтво,  видане нотаріусом,  про передачу заяви продавця співвласнику або
вручення йому заяви про відмову співвласника купити пропоноване майно
(п.54.Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від
03.03.2004 року№20/5).

Зазначені вимоги
законодавства при укладенні правочину,
були проігноровані.

Беручі
до уваги істотні порушення норм права та моє бажання придбати частку житлового
будинку у праві спільної часткової власності,
яка викуплена покупцем - ОСОБА_3,  позивачка вимушена звернутися до суду з проханням про
переведення на неї прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу від
02.07.2005 року,  визнаного дійсним
рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя 22.07.2005 року.

На
час відсутності позивачки в країні,  в її
частці будинку постійно мешкав ОСОБА_5,
на якого була оформлена довіреність за якою він мав право на будь-які
дії та заяви від імені позивачки.

Відповідачка
ОСОБА_2 не повідомила його про намір відчуження своєї частки.

У даному
випадку позивачка вважає,  що співвласник
вправі вимагати переведення на нього прав і обов'язків покупця по укладеній
угоді.

В
судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та просять суд перевести на
ОСОБА_1 права та обов'язки покупця ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу
від.02.07.2005 року визнаного дійсним рішенням Шевченківського районного суду
міста Запоріжжя від 22.07.2005 року та визнати за ОСОБА_1право власності за
договором на 1/3 частку житлового АДРЕСА_1 в місті Запоріжжі.

Представник
позивача ОСОБА_6 суду пояснив,  що
позивачка ОСОБА_1є власником 2/3 частини житловогоАДРЕСА_1 у місті Запоріжжі на
підставі свідоцтва про право за законом,
виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 29.08.1991
року,  р№1-2824.

З серпня
1999 року по травень 2006 року вАДРЕСА_1 в місті Запоріжжі проживала сім'я
ОСОБА_5,  так як позивачка то приїджала
то виїджала з будинку. ОСОБА_5 мав телефонний зв'язок,  на нього була оформлена довіреність,  та він мав право вчиняти будь-які дії від
імені позивачки. За час проживання сім'ї ОСОБА_5 у будинку на іншій 1/3
частиніАДРЕСА_1 в місті Запоріжжі влітку 2005 року поселилася ОСОБА_3 та почала
будувати прибудову. ОСОБА_5 неодноразово ставив запитання на якій підставі
ведеться будування,  однак йому
повідомили,  о це не його справа. Потім
ОСОБА_5 подзвонив ОСОБА_1 та повідомив,
що ведеться будівництво,  та
позивачка вислала йому довіреність,  щоб
він прийняв відповідні захоли,  та
ОСОБА_5 подав скаргу в Комунарську районну адміністрацію.

В кінці
2005 року приїхала ОСОБА_1та написала скаргу до Комунарської районної
адміністрації,  та 16.01.2006 року вона
отримала відповідь,  де було
зазначено,  що ОСОБА_3 є співвласником
будинку. Однак підстав набуття права власності в відповіді не було зазначено.

03.02.2006
року позивачка ОСОБА_1подає позовну заяву до суду,  та в березні 2006 року в судовому засіданні
ОСОБА_3 надає суду рішення про визнання угоди купівлі-продажу дійсною,  відповідно до рішення суду від 22.07.2005
року. Ні ОСОБА_5 ні ОСОБА_1не знали про угоду купівлі-продажу,  все це скривалося до останнього часу,  та лише було відомо 06.03.2006 року.

Представник
позивача ОСОБА_5 суду пояснила,  що
вимоги  ст. 362 ЦК України
продавець частки у праві спільної часткової власності забов'язаний письмово
повідомити інших співвласників про намір продати свою частку,  вказавши ціну та інші умови відчуження майна
не були дотримані. Позивачка ОСОБА_1не була повідомлена про продаж частини
будинку,  не була зазначена ціна,  умови продажу. Також відсутні письмові докази
що ОСОБА_1 відмовилася від покупки житлового будинку. Крім того рішення
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя винесено з порушенням
закону,  так по справі не залучені всі
особи,  порушена підсудність,  так спірне майно,  а саме будинок АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі
знаходиться у Комунарському районі міста Запоріжжя,  по справі допущено негайне виконання рішення
суду,  що є також порушенням закону.
Посилання відповідача,  що вона не мала
можливості повідомити ОСОБА_1 про продаж частини будинку є безпідставними,  так як на зміст права власності не впливають
місце проживання власника та місцезнаходження майна. Також у договорі
купівлі-продажу частини АДРЕСА_1 в місті Запоріжжі зовсім інша ціна 15000
гривен,  ніж зазначає відповідач ОСОБА_3
Лише 06.03.2006 року позивачкою були отримані документи,  та вона взнала,  що була угода купівлі-продажу частини
будинку. Посилання відповідача,  що в
відповіді Головного управління архітектури та містобудування ОСОБА_5 від
29.09.2005 року було відомо,  що ОСОБА_3
є власником 1/3 частини домоволодіння по вулиці АДРЕСА_1 не є доказом,  так як в відповіді не зазначено саме на якій
підставі вона є власником.

Відповідно
до Постанови Пленуму ВСУ України№3 від 28.04.1978 року із змінами,  внесеними згідно з ПП ВСУМЗ від 25.12.1992
року, №5 від 25.05.1998 року,  саме
недодержання

вимог при продажу учасником спільної часткової власності
частки сторонній особі не є підставою для визнання угоди недійсною. У даному
випадку співвласник вправі в межах установленого законом строку вимагати
переведення на нього прав і обов'язків покупця по укладеній угоді.

Відповідач
ОСОБА_3,  представник відповідача ОСОБА_7 з позовом не
згодні,  та суду пояснили,  що на початку 2005 року вона звернулася до
агентства нерухомості з метою придбання житла для себе.

В липні
2005 року вона придбала 1/3 частку житловогоАДРЕСА_1 в місті Запоріжжі по
домашній угоді. Була укладена домашня угода,
так як позивачка ОСОБА_1була відсутня в країні. Рішенням Шевченківського
районного суду від 22.07.2005 року договір купівлі-продажу частини будинку був
визнаний дійсним.  ОСОБА_2 відмовлялася
посвідчувати договір нотаріально,
відмовлялася платити кошт за посвідчення. Потім 27.07.2005 року ОСОБА_3
отримала в ОП ЗМБТІ свідоцтво про право власності на 1/3 частину вищевказаного
будинку.

05.08.2005
року вона звернулася до Комунарської районної адміністрації з проханням чи
можливо почати будівництво прибудови,  на
що 15.08.2005 року вона отримала відповідь,
що будівництво можливо.

25.08.2005
року ОСОБА_3 отримала розпорядження Комунарської районної адміністрації та
дозвіл на будівництво службової прибудови,
та почала рити фундамент та мешканці 2/3 частин будинку були усно
попереджені,  що вона є
співвласником,  що в неї є документи на
житло та на будівництво.

Мешканець
2/3 частинАДРЕСА_1 в місті Запоріжжі ОСОБА_5 визвав представника Комунарської
районної адміністрації Чечель з приводу її незаконного будівництва,  на що вона показали всі документи,  та пояснила,
що будівництво ведеться на законних підставах.

В
вересні 2005 року ОСОБА_5 звертався з скаргою до архітектури з приводу її
незаконного будівництва.

В кінці
2005 року її два рази дзвонила ОСОБА_1та погрожувала по телефону,  та вона її повідомляла,  що вона є власником частини будинку. В грудні
2005 року ОСОБА_1приходила до неї з скандалом.

21.12.2005
року ОСОБА_1бачила документи що ОСОБА_3 є власником 1/3 частини житлового
будинку.

Відповідачка
вважає,  що вона є покупцем частини
будинку та не повинна була повідомляти співвласника будинку про продаж.
Агентство з нерухомості через адресне бюро шукало позивачку ОСОБА_1,  та вона в прописці та виписці по Запоріжжю та
Запорізькій області не значиться. Родичі позивачки не знали де вона
проживає,  з нею у них був телефонний
зв'язок.

ОСОБА_5
в вересні 2005 року звертався до Управління архітектури та містобудування ЗМР
де отримував відповідь від 29.05.2005 року,
що ОСОБА_3 є співвласником 1/3 частиниАДРЕСА_1 в місті Запоріжжі,  та таким чином позивачка ОСОБА_1була
повідомлена про нового власника через ОСОБА_5

Також
були допитані свідки ОСОБА_8,  яка
пояснювала що її та її чоловіку ОСОБА_3 повідомляла,  що 1/3 частина будинку нею викуплена. Також
ОСОБА_1не збиралася проживати у своєї частині будинку.

Вважає,  що позов не підлягає задоволенню,  так як відповідно до ч.4  ст. 362 ЦК
України,  позовна давність
застосовується строком в один рік,  а він
позивачкою пропущений.

Відповідач
ОСОБА_2 з позовом не згодна та в судовому засіданні пояснила,  що раніше її на праві власності належала 1/3
частина АДРЕСА_1 в місті Запоріжжі. В частині будинку вона ніколи не проживала,  будинок почав руйнуватися,  та після смерті чоловіка вона вирішила
оформити право власності та продати свою частку будинку. ОСОБА_1ніколи не
висловлювала намір що вона бажає купити частину будинку Вона також
запропоновувала купити частку будинку квартирантам ОСОБА_5,  а потім вони повідомляли ОСОБА_1,  та казали що її це не треба. В 2004 -2005
роках вона приводила покупців,  та
знайшла ОСОБА_3 через фірму та продала свою частину будинку за 6100 доларів США. її

не відомо був посвідчений договір нотаріально чи ні,  бо усім займалося агентство,  готувало усі документи. Вона все довірила
агентству. Про те що вона повинна повідомити письмово співвласника про продаж
частки будинку вона не знала,  та взагалі
вона не знає як цим займатися. Особисто ОСОБА_1 про продаж частини будинку вона
не повідомляла,  вона не знала де вона
знаходиться,  квартирантам вона говорила.

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши пояснення
сторін,  їх представників,  свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9,  ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12,  суд вважає позов таким,  що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 362 ЦК України,  у разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її
купівлю за ціною,  оголошеною для
продажу,  та на інших рівних умовах,  крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець
частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити
інших співвласників про намір продати свою частку,  вказавши ціну та інші умови,  на яких він її продає.

У разі
продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного
права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на
нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на
депозитний рахунок суду грошову суму,
яку за договором повинен сплатити покупець.

Відповідно
до  ст. 657 ЦК України,  договір купівлі-продажу земельної
ділянки,  єдиного майнового
комплексу,  житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як встановлено у
судовому засіданні,  позивачка ОСОБА_1є
власником 2/3 частини житлового АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі на підставі
свідоцтва про право за законом,  виданого
Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 29.08.1991 року,  р№ 1-2824.

Відповідачка
ОСОБА_3 є власником 1/3 частиниАДРЕСА_1 умісті Запоріжжі,  на підставі рішення Шевченківського районного
суду міста Запоріжжі від 22.07.2005 року,
відповідно до якого договір купівлі - продажу від 02.07.2005 року 1/3
частини АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі був визнаний дійсним та за ОСОБА_3 було
визнано право власності на 1/3 частину вищевказаного будинку.

Підставою
для цього є визнаний дійсним за рішенням суду договір купівлі-продажу,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
в простій письмовій формі,
але всупереч вимогам  ст. 657 ЦК України,  не посвідчений нотаріально.

Відповідно
до договору купівлі-продажу 1/3 частини АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі від
02.07.2005 року ОСОБА_2 продала,  а
ОСОБА_3 купилаї/З частину будинку на земельній ділянці,  площею 956 кв.м.  за 15000 гривен.

Так
вищевказаний договір не був нотаріально посвідчений,  позивачка ОСОБА_1не була письмово повідомлена
про продаж частини будинку,  її не була
повідомлена ні ціна,  ні умови продажу на
який ОСОБА_2 продала свою частину будинку.

Також
відповідач не надав суду письмових доказів що позивачка ОСОБА_1відмовилася від
покупки 1/3 частини житлового будинку. Крім того рішення Шевченківського
районного суду міста Запоріжжя від 22.07.2005 року винесено з порушенням
закону,  так по справі не залучена
співвласник будинку ОСОБА_1,  порушена
підсудність,  так спірне майно,  а саме будинок АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі
знаходиться у Комунарському районі міста Запоріжжя,  по справі допущено негайне виконання рішення
суду.

Відповідно
до Постанови Пленуму ВСУ України №3 від 28.04.1978 року із змінами,  внесеними згідно з ПП ВСУ13 від 25.12.1992
року, №5 від 25.05.1998 року,  саме
недодержання вимог при продажу учасником спільної часткової власності частки
сторонній особі не є підставою для визнання угоди недійсною. У даному випадку
співвласник вправі в межах установленого законом строку вимагати переведення на
нього прав і обов'язків покупця по укладеній угоді.

Посилання відповідача,
що вона не мала можливості повідомити ОСОБА_1 про продаж частини будинку
є безпідставними,  так як відповідно до
ч.2  ст. 317 ЦК України ,  на зміст права власності не впливають місце
проживання власника та місцезнаходження майна.

Однак
тільки 06.03.2006 року ОСОБА_1були отримані документи,  з яких вона взнала,  що був договір купівлі-продажу частини
будинку. Посилання відповідача,  що в
відповіді Головного управління архітектури та містобудування ОСОБА_5 від
29.09.2005 року було відомо,  що ОСОБА_3
є власником 1/3 частини домоволодіння по вулиці АДРЕСА_1 не є доказом,  так як в відповіді не зазначено саме на якій
підставі вона є власником.

Так
свідок ОСОБА_5 суду пояснила,  що
вона,  її чоловік,  син,
невістка та онуки як квартиранти проживали за адресою місто
Запоріжжя,  вулиця АДРЕСА_1 у місті
Запоріжжі на протязі 7 років. Вони знімали у ОСОБА_1 частину будинку. В другій
частині будинку нікого не було. В 2004 році начали приходити люди з агентству
нерухомості та питати з приводу продажі частини будинку. Потім почали рити фундамент.
В 2005 році влітку в другій частині будинку з'явилися нові жильці. З цього
приводу вона дзвонила дочці позивачці в місто Саліхард,  а дочка дзвонила ОСОБА_1 Свідок також
пояснила,  що їх ніхто не повідомляв про
продаж частини будинку,  ОСОБА_3 спочатку
купила,  а потім в усній формі
повідомила,  що купила 1/3 частину
будинку. ОСОБА_2 також їм не запропоновувала купити її частину будинку. Вони
самі її запропоновували 500 доларів США,  однак вона відмовлялася та вони не зійшлися у ціні. Також
вони зверталися з скаргою до Комунарської районної адміністрації з скаргою
стосовно незаконного будівництва.

Свідок
ОСОБА_12  суду пояснила,  що ОСОБА_1її сусідка,  ОСОБА_3 знає з 2005 року.

її
відомо,  що зимою 2005 року приїхала
ОСОБА_1та повідомила,  що купили частинуАДРЕСА_1
у місті Запоріжжі. ОСОБА_1казала її що вона хотіла купити 1/3 частину вказаного
будинку,  однак спочатку вона не могла
знайти колишнього власника ОСОБА_13,  а
потім він бажав отримати за свою частину двохкімнатну квартиру та вони не
зійшлися у ціні. Позивачка її дзвонила хотіла взнати хто там живе,  бо її дзвонив ОСОБА_5 та казав,  що йде будівництво.

Свідок
ОСОБА_10  суду пояснив,  що ОСОБА_1 знає з дитинства,  дружили та були вхожі до будинку.

В 2005
році приходила ОСОБА_5,  знайома її матері
через ОСОБА_1 та казала що з'явилися нові жильці,  а то вони невідомо,  що їм ніхто нічого не говорив.

Свідок
ОСОБА_11  суду пояснила,  що ОСОБА_1 знає з 1950 року,  її подруга,
знає її матір та батька. Вона знає що раніше весь будинок належав
ОСОБА_1.  В 1965 році частину будинку
тітка продала. Позивачка здавала свою частину будинку ОСОБА_5 В другій частині
будинку все було зруйновано. Колишній власник ОСОБА_13 хотів за свою частину
будинку двохкімнатну квартиру. ОСОБА_1
спочатку не могла купити,  потім
ОСОБА_13 помер. Про те,  що з'явилися
нові жильці її розповіла ОСОБА_1,  коли
приїджала восени 2006 року.

Свідок
ОСОБА_9 суду пояснила,  що вона дочка
позивачки ОСОБА_1 До 1967 року вони всі проживали за адресою місто
Запоріжжя,  вулиця АДРЕСА_1.

В 1968 році
вони проживали на півночі. В 1996-1997 роках проживали у м.  Запоріжжі,
а в 2003-2004 роках повернулись на північ. Коли вони виїджали в будинку
залишилися проживати квартиранти ОСОБА_5 та ОСОБА_14. Влітку вони заради дітей
приїжджали відпочивали,  та доглядали за
будинком.

В травні
2005 року вони через Запоріжжя їхала відпочивати в Крим та ОСОБА_14 її
казала,  що ходять люди та дивляться
частину будинку. Колишні власники частини будинку знали,  що вони бажають її в них купити.

В кінці
липня 2005 року коли ОСОБА_14 її казала,
що з'явилися нові люди та залишили свої речі та не з'являються.

01.08.2005
року коли вона виїхала до Криму ОСОБА_14 почала дзвонити та казати що нові
жильці почали будівництво. То що відповідачка є власником частини будинку ніхто
не казав,  тому вони вирішили,  що її мама ОСОБА_1повинна приїхати та сама
все з'ясувати.

В грудні
2005 року ОСОБА_1приїхала та ходила до нотаріальної контори,  ОП ЗМБТІ,
та її всюди казали,  що договір не
реєструвався.

В березні 2006 року її подзвонила мама та
повідомила,  що вона побачила документи
купівлі-продажу частини будинку.

Відповідно
до технічного паспорту на жилий будинок АДРЕСА_1 у місті Запоріжжі власником
2/3 частин вищевказаного будинку є ОСОБА_1,
власником 1/3 частини будинку ОСОБА_3

Відповідно
довідки квартального комітету №16 від 11.11.2006 року,  що за період відсутності ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 в
місті Запоріжжі проживали ОСОБА_5,  з
серпня 1999 року по травень 2006 року.

Відповідно
до квитанції№ 007-7 від 07.05.2007 року ОСОБА_1на депозитний рахунок суду
внесено 15000 гривен.

З
урахуванням наданих позивачем та дослідженим судом доказів,  вимоги позивача є обгрунтованими та
підлягають задоволенню.

Керуючись
ст.
ст.  10, 60, 131,
214, 215, 218 ЦПК України,   ст.
ст.  317,  362 ЦК
України,  Постанови Пленуму ВСУ
України№ 3 від 28.04.1978 року із змінами,
внесеними згідно з ПП ВСУ№13 від 25.12.1992 року №15 від 25.05.1998 року
«Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» суд,  -

ВИРІШИВ:

Цивільний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
переведення прав та обов'язків покупця та визнання права власності на 1/3
частку жилого будинку задовольнити.

Перевести
на ОСОБА_1 права та обов'язки покупця ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від
02.07.2005 року,  визнаного дійсним рішенням
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22.07.2005 року.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності за договором купівлі-продажу від 02.07.2005
року,  визнаного дійсним рішенням
Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 22.07.2005 року на 1/3
частинуАДРЕСА_1 у місті Запоріжжі.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом надання
заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення,  та надання
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.