У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого   Патрюка М.В.,

суддів:            Берднік І.С.,                                      Прокопчука Ю.В.,

Костенка
А.В.,
Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОКП Кіровоградське обласне
об'єднання бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради, про знесення
самовільно збудованих споруд та звільнення подвір'я загального користування від
транспортного засобу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 6 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулася із
зазначеним позовом до суду, посилаючись на те,
що вона є власницею 8/25 часток будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 9 березня 1989 року.       13
вересня 2003 року її син, ОСОБА_3, утратив обидві ноги, є інвалідом      І
групи у зв'язку із загальним
захворюванням. 18 листопада 2004 року
рішенням Ленінського   районного
суду   м. Кіровограда його визнано недієздатним. 22 лютого 2005 року рішенням
Ленінського районного суду м. Кіровограда
її призначено опікуном недієздатного сина. Син прописаний за цією адресою з 29 червня 1990 року
й   проживає   разом
із   нею  однією
сім'єю. У  дворі  загального користування існує три
квартири: 8/25 належить позивачці (кв. №2), 9/25 належить відповідачу (кв. №1),
8/25  належить  ОСОБА_4
(кв. №3). Відповідач без її дозволу, як співвласника, збільшив розмір сараю, та почав використовувати його під
гараж. Вона вимушена була звернутись
до інспекції держархбудконтролю Кіровоградської міської ради зі скаргою на дії відповідача щодо незаконного
переобладнання сараю. Інспекцією була надана відповідь   про
те,   що   відносно
відповідача  складено   адміністративний протокол   і його притягнуто   до адміністративної   відповідальності.    Згідно з
технічним    паспортом   у
плані    гараж   для транспортного
засобу відсутній. ОСОБА_1 зверталася до суду в інтересах недієздатного ОСОБА_3 щодо зобов'язання ОСОБА_2 звільнити двір
загального користування від автомобіля, належного останньому. Рішенням
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від
8 лютого 2006 року уже задовольнялися її вимоги до ОСОБА_2 і його зобов'язано звільнити двір загального користування
та проїзд від автомобіля. Також зазначала, що відповідно   до   ст. 358
ЦК   України   право
спільної   часткової   власності
здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згоди на переобладнання
відповідачем сараю під гараж вона не давала, дозвіл на будівництво в
Кіровоградській міській раді відповідач не брав. Із сараю, в якому
відповідач тримає автомобіль, виходять вихлопні гази, там постійно зберігається паливо, що загрожує життю та здоров'ю її та її
сина. Просила суд зобов'язати відповідача
знести  самовільну  будову,
а  саме:   переобладнаний  під
гараж  сарай  літ. “Д”, що розташований на АДРЕСА_1;
заборонити їздити в дворі загального
користування до сараю та тримати в сараї автомобіль; зобов'язати звільнити
сарай від автомобіля; привести сарай
літ. “Д” до розмірів, зазначених у технічному паспорті; судові витрати покласти на відповідача.

За ініціативою суду до участі у справі як третю особу залучено інспекцію
державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги
уточнив та просив заборонити відповідачу їздити в
дворі загального користування до сараю та тримати в сараї автомобіль, зобов'язати його звільнити сарай від
автомобіля та усунути перешкоди в
користуванні сараєм літ. “Д”, який належить ОСОБА_1 на праві спільної
часткової власності. У частині зобов'язання ОСОБА_2
знести переобладнаний під гараж сарай літ. “Д” та приведення сараю літ.
”Д” до розмірів, зазначених у технічному паспорті, просив залишити позов без
розгляду.

Ухвалою суду від 13 вересня 2006 року позовні вимоги в частині зобов'язання
ОСОБА_2 знести переобладнаний під
гараж  сарай літ. “Д” та приведення сараю
літ. “Д” до розмірів, зазначених у технічному паспорті, залишено без розгляду.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2006 року в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня 2006 року в задоволенні
заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2006 року відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування ухвали апеляційного
суду Кіровоградської області від 6 грудня 2006 року у зв'язку з тим, що вона
постановлена з порушенням норм процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає  задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції та залишаючи її апеляційну скаргу  без розгляду, суд апеляційної інстанції не визнав
поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України у разі поважності причин пропуску
строку суд може поновити пропущений строк.

Заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від             13 вересня 2006 року, ОСОБА_1
зазначала, що з вищезазначеним рішенням вона не погодилась, тому 21 вересня
2006 року подала заяву про апеляційне оскарження цього рішення. Відповідно до
ст. 294 ЦПК України в неї залишилося 20 днів на подання апеляційної скарги. У
двадцятиденний строк вона не змогла вкластись, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
колишній чоловік, ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть      а.с. 113), з яким вона проживала в
цивільному шлюбі, який до цього знаходився на лікуванні в  Першій лікарні м. Кіровограда. Крім того, на
утриманні вона має сина, ОСОБА_3, який є інвалідом І групи у зв'язку із
загальним захворюванням. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від
18 листопада 2004 року  його визнано
недієздатним, а рішенням Ленінського районного суду                              м. Кіровограда
від 22 лютого 2005 року її призначено його опікуном.  Піклування про здоров'я сина та поховання
чоловіка в неї відібрало багато фінансових витрат та часу, що перешкодило
своєчасному поданню апеляційної скарги, тому заявниця звернулася до суду із
заявою про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення
Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2006 року, вважаючи
причини пропуску.

Суд апеляційної інстанції не дав зазначеним фактам та доводам заявниці  належної оцінки з точки зору дотримання нею
права на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.
6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

За таких обставин ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 6
грудня 2006 року підлягає скасуванню з передачею питання  про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 вересня 2006 року на
вирішення до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 6 грудня        2006 року скасувати, а питання про
прийняття апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 13 вересня 2006 року передати на розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка