Справа №2-1489/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06 липня
2007 року                                                                                           м.  Харків

Московський
районний суд м.  Харкова у складі:
головуючого -судді: Русановой
В.Б. при секретарі:      Тимощук М.
М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  треті особи Комунальне
підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентарізації»,  Перша Харківська державна нотаріальна контора
державний нотаріус Христенко
Н.Л. про визнання договору довічного утримання недійсним,  визнанні права власності на квартиру в
порядку спадкування за законом ,  суд -

встановив :

Позивач
звернувся до суду із позовом в якому просить визнати договір довічного
утримання,  укладений між його бабусею
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.11.1998р. недійсним,
зобов'язати відповідачку повернути все отримане в натурі,  зобов'язати КП „Харківське міське БТІ"
анулювати правовстановлюючи документи на АДРЕСА_1на ім. "я ОСОБА_2 та
поновити в правах на квартиру ОСОБА_1

В
обґрунтування позову зазначив,  що
ОСОБА_1 була його бабусею та мешкала в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1. його бабуся
померла. В червні 2005р.,  дізнавшись про
її смерть,  він звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини,
але прийняти спадщину не зміг,
оскільки квартира,  на підставі
договору довічного утримання від 1998р. зареєстрована на ім. "я ОСОБА_2
Вважає,  що договір довічного
утримання,  укладений між його бабусею та
ОСОБА_2 є фіктивним правочином,  вчиненим
без наміру створити правові наслідки,
оскільки відповідачка ніколи не вселялася та не проживала в спірній
квартирі,  не зареєструвала договір в
органах реєстрації,  належним чином не
доглядала за ОСОБА_1,  не несла витрати
по сплаті комунальних послуг,  шляхом
обману заволоділа квартирою його бабусі,
скориставшись її похилим віком.

В
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі. Пояснив,
що є єдиним спадкоємцем
першої  черги  після
смерті  бабусі,   оскільки
її

чоловік,  батьки та єдиний син ОСОБА_3 померли до
відкриття спадщини. За життя бабусі він приїздив до неї,  вона ніколи йому не говорила,  що уклала договір довічного утримання з
сусідкою,  за життя не потребувала нічиєї
допомоги,  сама давала собі ради,  матеріальну допомогу відповідачка їй не
надавала,  оскільки бабуся здавала свою
кімнату квартирантам.  Поховала бабусю
ОСОБА_2

Представники
позивача ОСОБА_4,  ОСОБА_5ОСОБА_6 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Пояснили,  що договір довічного утримання був укладений
відповідачкою фіктивно,  без наміру
створення правових наслідків. Відповідачка ніколи не заселялася в
квартиру,  укладаючи договір скористалася
похилим віком померлої,  належного
догляду за нею не здійснювала,  тому
договір необхідно визнати недійсним.

Відповідачка
в судовому засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснила,  що була сусідкою
ОСОБА_1,  яка проживала одна к АДРЕСА_1.
14.11.1998р. за згодою ОСОБА_1 вони уклали договір довічного утримання,  який був посвідчений Першою Харківською
державною нотаріальною конторою. ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 померла. За умовами
договору ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі,
жодного разу не скаржилася на невиконання відповідачкою своїх
зобов'язань за договором,  до суду з
вимогами про розірвання договору не зверталася. Поховання ОСОБА_1 було
здійснено за її кошт,  онук допомоги не
надавав,  на похованні присутній не був.
До смерті ОСОБА_1 психічними захворюваннями не страждала,  на обліку в лікарні в зв'язку з цим не
перебувала.

Представник
відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги не визнав,
вважає їх безпідставними та такими,
що не підлягають задоволенню.

Третя
особа державний нотаріус Христенко
Л.Н. в судовому засіданні пояснила,  що
нею 14.11.1998р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було посвідчено договір довічного
утримання. При укладанні договору вона роз'яснювала умови всіх договорів
відчуження,  віч на віч проводила бесіду
з ОСОБА_1,  оскільки та бажала укласти
договір зі сторонньою особою,  яка не є
її родичем.  Про наміри ОСОБА_1 укласти
договір про відчуження квартири свідчить також її заява в БТІ ,  де нею особисто зазначена мета для отримання
довідки -характеристики,  а саме
укладання договору для відчуження.

Суд,  вислухав пояснення сторін,  їх представників,  третьої особи,  свідків ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11,  ОСОБА_12,  ОСОБА_13
ОСОБА_14,  ОСОБА_15,  ОСОБА_16,  ОСОБА_17,  дослідив надані суду докази,  вважає,
що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що спірною є
двокімнатнаАДРЕСА_1,  що на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 16.09.1998р. відділом приватизації ВАТ „Турбоатом" була
зареєстрована на ім"я ОСОБА_1,
(а.с. 21).

14.11.1998р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено  договір
довічного  утримання,   посвідчений
державним нотаріусом Першої Харківської
державної  нотаріальної  контори Христенко
Н.Л.,  з дотриманням форми
угоди,  підписаний сторонами. (а.с. 56)

Згідно з
вимогами договору п.5 та 6 ОСОБА_2 зобов'язалася довічно повністю утримувати
ОСОБА_1 надаючи їй необхідне харчування,
одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу,  а ОСОБА_1 залишалася проживати в відчужуваній
квартирі № 31. 14.11.2005р. договір довічного утримання було зареєстровано в КП
„Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 57).

ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_1 померла,  що підтверджується
свідоцтвом про смерть,  виданого міським
ВРАЦС № 4 Харківського обласного управління юстиції 23.11.2005р. (а.с. 9)

Спадкоємцем
першої черги після померлої ОСОБА_1 є позивач по справі,  онук померлої,  оскільки чоловік померлої-ОСОБА_18,  та її син ОСОБА_3 померли до відкриття
спадщини,  що підтверджується копіями
свідоцтв про смерть. (а.с. 10,   )

За час
дії договору довічного утримання ОСОБА_1 мешкала в спірній квартирі,  зі скаргами на неналежне виконання обов'язків
ОСОБА_2 нікуди не зверталася,  що
підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13  ОСОБА_14,
ОСОБА_15,  ОСОБА_16,  ОСОБА_17,
та не спростовується поясненнями сторін.

Поховання
ОСОБА_1 здійснено за рахунок відповідачки,
що не спростовується сторонами по справі.

Відповідно
до  ст. 425 ЦК України за
договором довічного утримання одна сторона,
яка є непрацездатною особою за віком або за станом здоров'я
(відчужувач),  передає у власність другій
стороні (набувачеві майна) будинок або його частину,  взамін чого набувач майна зобов'язується
надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді
житла,  харчування,  догляду та необхідної допомоги.

З
вимогами про невиконання або неналежне виконання набувачем обов'язків за
договором відповідно до  ст. 428 ЦК України має
право звертатися відчужував,  або набувач
майна. За таких обставин суд не приймає до уваги твердження позивача про
неналежне виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за договором довічного
утримання,  оскільки він не є
відчужувачем спірної квартири.

Судом
встановлено,  що спірні правовідносини
про визнання договору довічного утримання недійсним виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України ( 2003р.),
тому суд керується нормами ЦК
України в редакції 1963р.,  який діяв
на той час.

Відповідно
до  ст.
58 ЦК України
недійсною є угода,  укладена лише про
людське око,   без наміру створити
юридичні наслідки (мнима угода).

Поясненнями
свідків ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
ОСОБА_11,
які  були  сусідами
ОСОБА_1   та

ОСОБА_2,  ОСОБА_10,
яка працювала поштальоном підтверджується,  що відповідачка виконувала свої обов'язки по
договору,  доглядала за ОСОБА_1,  ОСОБА_1 отримувала пенсії за ОСОБА_2 та її
чоловіка,  оскільки у неї було доручення
від них.

Відсутність реєстрації договору в БТІ не є підставою для
визнання договору довічного утримання недійсним,   оскільки на момент його укладення в 1998р.
нормами законодавства ЦК
України

( в редакції 1963р). який діяв на момент укладання
угоди,  не передбачено обов'язкової
державної реєстрації правочину. Не проживання відповідачки в спірній квартирі
також не свідчить про фіктивність правочину,
оскільки відповідачка,  як власник
житла має право вільно обирати місце проживання,  крім того відповідно до умов договору в
спірній квартирі залишалася проживати ОСОБА_1 Згідно  ст. 57 ЦК
України угода,  укладена внаслідок
обману,  насильства,  погрози,
зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною,  а також угода,  яку громадянин був змушений укласти на вкрай
невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин,  може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Відповідно до
норми ЦК України
з вимогами про визнання недійсною угоди,
укладеної внаслідок обману має право звертатися тільки потерпілий,  сторона по договору,  або державна чи громадська організація.
Позивач не є стороною по угоді,  тому він
позбавлений права звертатися до суду з цих підстав. Крім того,  як вбачається із пояснень сторін,  ОСОБА_1 за час життя до суду з вимогами про
визнання договору довічного утримання недійсним не зверталася.

Позивачем
доказів,  про те що договір довічного
утримання є мнимою угодою,  та укладений
лише про людське око,  без наміру
створити юридичні наслідки,  суду не
надано. Допитані зі сторони позивача свідки,
підтвердили що позивач приїздив в гості до бабусі ОСОБА_1,  вона їм не скаржилася на своїх сусідів,  що не спростовує доводів відповідачки.

Оцінюючи
надані суду докази,  суд вважає,  що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно
до ч.б  ст. 154 ЦПК України якщо у
задоволенні позову відмовлено,  суд може
одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову.

Оскільки
в задоволенні позову відмовлено,  суд
скасовує заходи забезпечення позову - арешт АДРЕСА_1,  що зареєстровано на ім"я ОСОБА_2
Керуючись  ст.  ст. 10, 11, 60,  61,
88,  ч.б  ст. 154 ЦПК України,   ст.
47, 48,  57,  58,
425, 426 ЦК України
(в редакції 1963 року),  суд-

ВИРІШИВ :

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання
недійсним,  визнанні права власності на
АДРЕСА_1- відмовити.

Скасувати
арешт,  накладений на АДРЕСА_1,  що належить на праві власності ОСОБА_2.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Московський
районний суд м.  Харкова протягом
двадцяти днів з дня подання заяви.

Заява
про оскарження рішення може бути подана в апеляційний суд Харківської області
через районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.