Справа 22ц-2096/07                      Головуючий у
першій інстанції -Разумовська О.Г.
- 29                                 Доповідач
апеляційної інстанції- Данилова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5
листопада 2007 року                                                                            м.
Миколаїв

Колегія
суддів  судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого   Лисенка
П.П.

суддів                  Данилової О.О.,  Кутової Т.З.

при
секретарі      Варміш О.С

за участю
позивачки ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2,  представників ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,  представник ДПІ-Мар'янко Н.І. розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 на
рішення   Заводського районного суду
м.  Миколаєва від 6 серпня   2007 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_5,  державній податковій

адміністрації у
Миколаївській області /далі ДПА/ про визнання права користування службовим
жилим приміщенням та вселення

УСТАНОВИЛА.

У лютому
2007 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2,  неповнолітньої ОСОБА_5.,  інтереси якої представляє ОСОБА_3. та ДПА про
визнання права користування та вселення у жиле приміщення.

Позивачка
зазначала,  що з 1999 року перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6.
У 2002 році ОСОБА_6
отримав службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1. До ордеру було
включено його дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_7.,
які фактично проживали зі своєю матір'ю за іншою адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 помер.

Посилаючись
на те,  що вона,  як член сім'ї ОСОБА_6,
приймала безпосередню участь у капітальному ремонті та
переплануванні спірної квартири,  та
набула право користування ним,  а
відповідач ОСОБА_2 перешкоджає їй завершити ремонтні роботи та користуватися
житлом,  ОСОБА_1 просила визнати за нею
право на користування жилим приміщенням та вселити.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на невірну оцінку зібраних доказів,  просила рішення скасувати та ухвалити нове
про задоволення її позову.

Перевіривши
законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія не вбачає підстав для її
задоволення,  виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції було встановлено,  що
квартира АДРЕСА_1 має статус службового жилого приміщення і була надана   у

березні
2002 року співробітнику ДПА ОСОБА_6 на склад сім'ї з
трьох чоловік,  у тому числі на сина
ОСОБА_2,  1985 року народження,  та доньку ОСОБА_7.,  1990 року народження. Протягом 2002-2006
років ОСОБА_6 та
ОСОБА_1,  які перебували у фактичних
шлюбних стосунках,  проводили ремонт та
перепланування цього приміщення. Після смерті ОСОБА_6 у квартиру
поселився ОСОБА_2

З
урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку,  що позивачка ОСОБА_1 не вселилася у спірне
службове жиле приміщення у встановленому порядку з дотриманням вимог  ст. 65 ЖК України та п.27 Положення про
порядок надання службових жилих приміщень в Української РСР,  затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР
02.02.88 року №37,  а тому не може
вважатися такою,  що набула право
користування службовим жилим приміщенням.

Висновки
суду відповідають обставинам справи та вимогам норм житлового законодавства.

Посилання
апелянта на судове підтвердження факту сумісного проживання її та ОСОБА_6 /а.с. 4/ колегія
не може взяти до уваги,  оскільки його
встановлення не має юридичного значення на набуття права користування службовим
жилим приміщенням.  Крім того,  у спірній квартирі ОСОБА_1 взагалі ніколи не
проживала.

Право на
проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_5. виходить за межі предмету
позову,  а тому цим доводам апеляційної
скарги колегія оцінки не дає

Не має
правового значення і участь позивачки в оплаті комунальних платежів та
проведенні робіт по переобладнанню квартири,
тим більш,  що такі роботи
проводилися наймачем усупереч п.2.2.6 договору на право користування службовим жилим
приміщенням від 29.03.2002 року /а.с. 40/.

Оскільки
апеляційна скарга не містить доводів,
яки би спростовували висновки суду чи доводили порушення ним вимог
житлового та процесуального законодавства,
колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись  ст.
ст. 308,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 6 серпня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена у касаційному
порядку до Верховного Суду України.