Справа № 2-560
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада
2007 року Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово
суддею :                    Шваюк Г.В.,

при
секретарі:                                 Тарчинській
Л.Я.,

з участю
сторін:

позивача:                                        ОСОБА_1.,

представника
позивача:                ОСОБА_2.,

позивача:                                        ОСОБА_3.,

відповідачки:                                  ОСОБА_4.,

представника відповідачки:       ОСОБА_5.,

відповідачки:                                  ОСОБА_6

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Бучачі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_4,  ОСОБА_6про
визнання права на Ѕ частину спадкового майна та визнання недійсним договору
довічного утримання,

за
позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4,  ОСОБА_6про
визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами та визнання недійсним договору довічного утримання,         суд,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4. та ОСОБА_6. про визнання права
на 1/2 частину спадкового майна- житлового будинку з надвірними будівлями і
спорудамиАДРЕСА_1 та визнання дедійсним договору довічного утримання.

Позивач
ОСОБА_3. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4. та ОСОБА_6. про визнання права
власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору довічного утримання.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_2заявлені вимоги
підтримали і ОСОБА_1. пояснив,  що
1ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7і він як його син,  що проживав в будинку,  прийняв спадщину згідно  ст.
549 ЦК УРСР
(1963 p.),  вступивши в фактичне управління спадковим майном.  Крім цього,
на підставі  ст.  535 ЦК
УРСР (1963 р.) він має право на обов'язкову долю,  поскільки на момент смерті батька був
неповнолітнім.

Пізніше
брат ОСОБА_8. та він,  на земельній
ділянці,  яка належала їм,  як членам колгоспного двору,  збудували житловий будинок. В 1969 році він
вибув із двору,  одружився і збудував
окремий будинок в якому із сім'єю проживає на даний час.

Вважає,  що в спірному житловому будинку йому належить
1/4 частина спадкового майна,  а друга
половина належить дітям брата ОСОБА_8- ОСОБА_3та ОСОБА_4. Йому стало
відомо,  що без його згоди ОСОБА_4.
відчужила господарство ОСОБА_6
за що остання має її доглядати до смерті. Оскільки ущемилися його інтереси
як співвласника будинку,  то просить
визнати договір довічного утримання недійсним.

" Позивач ОСОБА_3. в судовому засіданні позов підтримав та
пояснив,  що спірне господарство
збудоване в 1969 - 1970 роках. Земельна ділянка та план забудови оформив на
себе батько ОСОБА_8. Він брав участь в будівництві,  купляв батькові покрівельне залізо на
дах,  частину якого пішло на даний
будинок,  а решту батько продав. Купляв
дерево на підлогу та вікна. При житті батько говорив,  що даний будинок належить йому.

В 1975
році вінувийшов із даного господарства,
одружився та переїхав проживати в м.
Пустомити Львівської області,  де
побудував будинок і на даний час із сім'єю проживає в ньому. З моменту,  коли ОСОБА_4. уклала договір довічного
утримання з ОСОБА_6 його інтереси як власника будинку порушилися,  тому просить визнати недійсним даний договір
та визнати за ним право власності на 1/3 частину.

ОСОБА_4.
в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1. та ОСОБА_3. заперечила та
пояснила,  що постійно проживала в
спірному будинку разом із батьками ОСОБА_8. , ОСОБА_7. та братом Степаном.  ОСОБА_1. на той час проживав окремо,  так як одружився і побудував собі житловий
будинок. Він вибув із членів двору в 1969 році,
коли сім'я ще проживала в старому будинку,  який був знесений при будівництві нового. Під
час будівництва нового будинку всі члени двору приймали участь своєю особистою
працею та коштами. Після смерті батьків вона залишилася сама так як
ОСОБА_3одружився і переїхав на постійне місце проживання в іншу місцевість.
Ніяких майнових претензій при виїзді він не заявляв. На даний час вона по стану
здоров'я не може себе обслуговувати в побуті ,
тому уклала договір довічного утримання з ОСОБА_6 яка взяла на себе
обов'язки по її догляду та утриманню. Дізнавшись про це ОСОБА_1. та ОСОБА_3.
почали вимагати переоформлення будинку на них. Частки в будинку вони не мають
так як ОСОБА_1. не будував даний будинок і ніколи в ньому не проживав.,  а ОСОБА_3. отримав свою частку в грошовому
виді в розмірі 1000 рублів,  коли вона в
1972 році продала будинок на хуторі Млинки с Стінка.

Відповідачка
ОСОБА_6. позови ОСОБА_1. та ОСОБА_3. в частині визнання недійсним договору
довічного утримання заперечила і пояснила,
що доглядає ОСОБА_4. на протязі трьох років. 13 серпня 2007 року
ОСОБА_4. запропонувала переоформити на неї житловий будинок,  а взамін за це вона бере на себе обов'язки
доглянути її до смерті. Даний договір посвідчили нотаріально. Претензій до неї
ОСОБА_4. немає.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  їх. представишь,  дослідивша матеріали,
справи,  вважає,  що позовні вимоги слід відхилити із слідуючих
міркувань:

ГосподарствоАДРЕСА_1
відносилося до категорії колгоспного
двору,    що   підтверджується  матеріалами
інвентарної  справи,

виписками
із погосподарської книги та показами сторін,
які на час будівництва були членами колгоспу.

Згідно п.6
постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12. 1995 року «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної власності» положення  ст.
ст.  17,  18,
Закону України « Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються
на правовідносини,  які виникли після
введення в дію цього Закону.

До
правовідносин,  що виникли раніше,  застосовується чинне на той час
законодавство. Зокрема,  спори,  щодо майно колишнього колгоспного двору,  яке було придбане до 15.04.1991 року,  мають вирішуватися за нормами,  що регулюють власність цього двору.
ОСОБА_8помер 1ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадщина після його смерті не відкривалася,  так як в господарстві залишилися проживати
слідуючі члени двору: його сини - ОСОБА_1. та ОСОБА_8.. ОСОБА_1. вибув
із двору в 1969 році. Питання про виділ частки із колгоспного двору не ставив.
З того часу не брав участі у веденні спільного господарства двору. Крім
того,  житлового будинку,  із якого вибув ОСОБА_1. немає,  оскільки він був знесений ОСОБА_8. при будівництві
нового.

Згідно  ст.  126 ЦК
УРСР (1963 р.) слідує,  що працездатний
член колгоспного двору втрачає право на долю в майні двору,  якщо він не менше трьох років підряд не брав
участь своєю працею і засобами у веденні спільного господарства двору.

В 1970
році ОСОБА_8. збудував нове господарство,
в якому проживали його дружина ОСОБА_7.,
діти - ОСОБА_3. та ОСОБА_4.. В 1975 році ОСОБА_8. помер. ОСОБА_7.
померла в 1976 році. ОСОБА_3. вибув із господарства в 1975 році. Питання про
виділ частки із двору не ставив. З того часу двір матеріально не підтримував.
Одружившись,  виїхав в іншу
місцевість,  де із сім'єю проживає на
даний час.  Отже,  він втратив право на частку в колгоспному
дворі. В спірному житловому будинку залишилася проживати ОСОБА_4.

Право власності
на майно,  яке належало колгоспному двору
і збереглося після припинення його існування,
мають ті члени двору,  які були
його членами до 15.04.1991 року і не втратили право на частку у його майні.
Отже ,  ОСОБА_4. стала власником цілого
господарства.

На
підставі  ст.  319 ЦК
України власник володіє,
користується,  розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії,  які не суперечать Закону.
При укладенні договору довічного утримання ОСОБА_4. не порушила інтереси
позивачів,  поскільки вони не були
співвласниками спірного господарства. Отже,
підстав для визнання договору довічного утримання недійсним,  укладеного між ОСОБА_4. та ОСОБА_6 суд не
вбачає.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  212,  215,  218
ЦПК УКраїни,   ст.  ст.
80,  120-123 ЦК УРСР (1963 p.),  317-319, 321, 744-746, 748-751 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_4,  ОСОБА_6про визнання
права на 1/4 частину спадкового майна- житлового будинку надвірними будівлями
та спорудами та визнання недійсним договору довічного утримання відмовити за
безпідставністю заявлених вимог.

В позові
ОСОБА_3до ОСОБА_4,  ОСОБА_6про визнання
права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та
спорудами та визнання недійсним договору довічного утримання відмовити за
безпідставністю заявлених вимог.

Рішення
набуває законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження подається апеляційному суду Тернопільської області
через Бучацький районний суд на протязі 10 днів з дня проголошення
рішення,  а апеляційна скарга на протязі
20 днів після подання апеляційної заяви або без попереднього подання такої
заяви в строк встановлений законом.