Справа №  22-454 2007 року
Головуючий у 1 інст. Серьодкіна І.М.
Доповідач: Мікуш Ю.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року,
вересня місяця "03" дня, Колегія суддів Судової па­лати в цивільних
справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого -
Зубарєвої К.П. Суддів - Мікуш Ю.Р.,Штефаніца. .Р. При секретарі - Жукровській
Х.І. З участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката із сторони відповідача
ОСОБА_2

Розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті ЛЬвові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на
рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 листопада 2006 року,
колегія суддів

встановила:

Оскаржуваним
рішення частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4-62350 грн.
боргу та 1700 грн. державного мита в користь держави.

Рішення суду
оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній
скарзі зазначає, що не погоджується із оскаржуваним рішенням суду, вважає його
незаконним та необгрун­тованим через недоведеність обставин, що мають значення
для справи.

Висновок суду
про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності грунтується лише на
поясненнях позивача, які змінювалися в процесі розгляду справи.

Спочатку позивач
стверджував, що останнє часткове повер­нення коштів мало місце в грудні 2005
р., однак в судовому засіданні пояснив, що останнє поверненя коштів було в
листопаді 2005 р.

Суд взагалі не
взяв до уваги пояснення відповідача про те, що борг повернуто повністю в грудні
2002 року і що, відпо­відно, ніяких коштів в грудні чи листопаді 2005 року
позивачу не сплачував.

Суд безпідставно
відкинув покази свідка ОСОБА_5 про те, що вона знала про існування боргу не
тільки із слів відповідача, але й позивача та позичала 5/п"ять/ тис.
доларів

2

США відповідачу
для його повного погашення в грудні 2002 року.

Просить
скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відновити в
задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, на заперечення
апеляційної скарги, виступ адвоката ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги,
вивчивши матеріали цивільної справи, колегія вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги у суду немає.

Згідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики позико­давець передає у власність позичальникові грошові
кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Матеріалами
справи та судом вірно встановлено, що згідно договору позики від 21.01.2002
року / ас.3/ відповідач ОСОБА_3
позичив у позивача ОСОБА_4-65000
грн. строком до 31.08.200 року без нарахування процентів. Договір позики
посвідчений нотаріу сом.

Постановляючи
рішення по справі, суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач частково
повернув борг, а саме: в сумі 2650 грн. Останнє повернення боргу відбулося в
листопаді-грудні 2005 року. Інших доказів,які б безспірно підтверджували факт
повер нення боргу, відповідачем не представлено, а пояснення відповідача про
повне погашення боргу,яке б грунтувалося на законних на це до­казах, крім
усного пояснення, відповідачем суду не надано.

Підставним є
висновок суду, що строк позовної давності по­зивачем не пропущено, оскільки
борг повертався частинами, а тому мав місце перебіг строку позовної давності
відповідно до ст. 261 ЦК
України.

Отже, з
урахуванням меж перегляду справи, з врахуванням пред'явлених сторонами доказів,
колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були
встановлені районним судом на підставі всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм
дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

За таких
обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для
скасування)оскаржуваного рішення, колегія суддії не вбачає.

Відповідно до
ст.3 Декрету КМУ від 21 січня 1993 року № 7 "Про державне мито" із
позовних заяв стягується 1 відсоток* ціни позову, але не менше 3
неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

3

Тому, в дохід держави підлягає сума стягнення 624 грн. судового
збору,  а не 1700 грн- як це зазначив
районний суд у резолютивній частині рішення.

Керуючись ст.ст.
307 ч.1 п.1, 312 ч.1 п.1,314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Галицького районного суду міста Львова від 30.11.2006 року залишити без
змін,  уточнивши в резолютивній частині
рішення, що стягнути з ОСОБА_3
- 624 /шістсот двад­цять чотири/ грн. судового збору в дохід держави, а не
1700 грн., як це зазначено в резолютивній частині рішення.

Ухвала може бути
оскаржена до Верховного Суду України на протязі 2-х місяців.