Справа №33ц- 620кс/07        Головуючий 1 -ї інстанції Яковлев О.В.
36                           Суддя -
доповідач Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Буренкової
К.О.,  Довжук Т.С. ,  Козаченка В.І.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Ленінського районного відділу юстиції м.  Кіровограда про покладення на нього обов'язку
виконати судові рішення,  рішення комісії
по трудовим спорам щодо стягнення на її користь заборгованості по заробітній
платі,  частини втраченої заробітної
плати в зв'язку з порушенням строків її виплати,  моральної шкоди,  а також про стягнення на її користь моральної
шкоди,  спричиненої неправомірними діями
відповідача за касаційного скаргою

ОСОБА_1

на
рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2003 р. та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 червня 2004 року,

встановила:

В травні
2003 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до відділу державної виконавчої служби
Ленінського районного відділу юстиції м.
Кіровограда (далі - відділ ДВС),
в якому просила зобов'язати відповідача виконати судові рішення,  рішення комісії по трудовим спорам ВАТ
«Друкмаш» (далі - КТС) щодо стягнення на її користь заборгованості по
заробітній платі,  частини втраченої
заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати,  моральної шкоди,  а також про стягнення моральної шкоди,  спричиненої неправомірними діями відповідача.

Позивачка
свої вимоги мотивувала тим,  що
відповідач не вжив передбачених Законом України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон) заходів щодо примусового виконання рішень Кіровського районного
суду м.  Кіровограда від 25 липня 2002 p.,
17 грудня 2002 р. та рішення КТС від 1 листопада 2002 р.
про стягнення на її користь з ВАТ «Друкмаш» заборгованості по заробітній
платі,  залишок якої становить 4510 грн.

Крім
цього,  позивачка зазначала,  що внаслідок неправомірних дій відділу ДВС
при виконанні вказаних судових рішень та рішень КТС їй спричинена моральна
шкода в 40000 грн.,  яку просила стягнути
на свою користь з відділу ДВС.

Посилаючись
на наведені обставини та положення статей 55,
56,  127 Конституції України,  статей 85,
86 Закону позивачка просила суд зобов'язати відповідача виконати вказані
судові рішення,  рішення КТС,  а також стягнути на її користь з відповідача
40000 грн. моральної шкоди,  спричиненої
їй неправомірними діями та неправомірною бездіяльністю відповідача при вчиненні
виконавчих дій.

Рішенням
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2003 p.,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 червня 2004р.,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено
визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС щодо неналежного
виконання судових рішень,  рішення КТС по
стягненню на користь позивачки з ВАТ «Друкмаш» заборгованості по заробітній
платі.

На
відділ ДВС покладено обов'язок вчинити дії щодо стягнення на користь позивачки
з ВАТ «Друкмаш» заборгованості по заробітній платі шляхом визначення черговості
задоволення вимог відповідно до  ст.  44 Закону.

Стягнуто на
користь ОСОБА_1 з відділу ДВС 1200 моральної шкоди.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 14 жовтня
2003 р. та ухвалу апеляційного суду від 30 червня 2004 р. скасувати і ухвалити
нове рішення,  яким зобов'язати відділ
ДВС сплатити на її користь залишок недостягнутої з вини державного виконавця
заборгованості по заробітній платі,  а
також стягнути на її користь з відділу ДВС 40000 грн. моральної шкоди,  спричиненої неправомірними діями та
неправомірною бездіяльністю відповідача. Апелянт посилається на те,  що розмір моральної шкоди визначено без
належного врахування обставин даної справи,
вини відповідача. Крім того,  на
думку позивачки,  рішення суду,  є недостатнім для поновлення її
конституційних прав,  оскільки суд не
визначив чіткого терміну усунення порушень щодо виконання судових рішень та
рішення КТС про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі.

Колегія
суддів,  вивчивши матеріали справи,  дійшла висновку,  що підстав для задоволення касаційної скарги
не вбачається з врахуванням наступного.

Із
матеріалів справи вбачається,  що в
провадженні відділу ДВС знаходилися виконавчі листи,  видані на підставі рішень Кіровського
районного суду м.  Кіровограда від 25
липня 2002 p.,  17 грудня 2002 p.,  15 травня 2003 p.,  a також КТС від 1
листопада 2002 р.,  на підставі яких на
користь ОСОБА_1 з ВАТ «Друкмаш» стягнуто 8152 грн. заборгованості по заробітній
платі,  компенсації частини втраченого
заробітку в зв'язку з порушенням строків її виплати,  вихідної допомоги при звільненні та моральної
шкоди. Сума заборгованості по заробітній платі становить 5086 грн.,  із якої в рахунок даного боргу відділом ДВС
сплачено позивачці 1000 грн.

Судовими
інстанціями встановлено,  що державним
виконавцем відділу ДВС виконавчі дії щодо примусового виконання вказаних
виконавчих документів вчинені з порушенням правил  ст.  44
Закону,  якою визначена черговість вимог
стягувачів,  що призвело до порушення
прав позивачки щодо своєчасного та належного виконання зазначених рішень судів
та рішення КТС.

В
зв'язку з чим суд першої інстанції правильно визнав дії державного виконавця
неправомірними,  зобов'язав відділ ДВС
виконати зазначені судові рішення та рішення КТС з дотриманням вимог  ст.  44
Закону України «Про виконавче провадження» та стягнув на користь ОСОБА_1 з
відділу ДВС 1200 грн. моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди
суд вірно виходив із обставин даної справи,
характеру неправомірних дій державного виконавця,  обсягу моральних страждань та переживань
позивачки.

З такими
висновками суду першої інстанції обґрунтовано погодився і апеляційний суд.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновків судових інстанцій не спростовують.

Відповідно
до ч.2  ст.  334 ЦПК підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

и
встановлені в рішенні суду,

про перевагу
одних доказів над іншими.

Водночас
встановлено,  що рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду постановлені з додержанням судами норм
матеріального та процесуального права,  а
в матеріалах справи відсутні передбачені ч.1
ст.  338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування цих судових рішень.

Керуючись  ст.
ст. 332,  336 ЦПК України та
Законом України «Про судоустрій України» (із змінами від 22 лютого 2007 p.),  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області

ухвалила:

Касаційну   скаргу
ОСОБА_1   відхилити,    а
рішення   Ленінського районного
суду м.  Кіровограда від 14 жовтня 2003
р. та ухвалу Кіровоградського апеляційного суду 30 червня 2004 р. залишити без
змін. Ухвала оскарженню не підлягає.