УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26 липня
2007 року                                                                                          м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Осипчук О.В.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерно -
комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк",  3-я особа ОСОБА_2 про поновлення на
роботі,  стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні,  відшкодування моральної шкоди,  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 1 червня 2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від
3 листопада  2004р.,

встановила:

У квітні
2002 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерно - комерційного
банку соціального розвитку „Укрсоцбанк" про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначала,  що працювала у
відповідача на посаді провідного економіста

відділу методології статистичної звітності Департаменту бухгалтерського
обліку

та звітності. 16 лютого 2001р. у зв'язку із змінами у штатному розкладі
була

переміщена на посаду провідного економіста управління організації

бухгалтерського обліку та звітності того ж Департаменту,  про переміщення не

Справа №33-ц - 1274 кс/ 2007р.                                                           Категорія
ЦП 2

Головуючий у
першій інстанції Рубан
С. М.

Доповідач
Краснощокова Н.С.

була
попереджена,  своєї згоди на переміщення
не давала. 15 січня 2002р. вона була попереджена про наступне скорочення її
посади,  їй запропонована посада
провідного економіста відділу організації бухгалтерського обліку та
звітності,  з чим вона не погодилась. 15
квітня 2002р. вона була звільнена на підставі
ст.  36 п.6 КЗпП України.
Вважала,  що звільнення проведено з
порушенням вимог законодавства,  оскільки
при переведенні її з посади провідного економіста відділу статистичної
звітності 16.02.2001р. вона була відсторонена від виконання своїх посадових
обов'язків ,  їй не давали на виконання
роботу,  не довели до відома нову
посадову інструкцію,  про це переміщення
вона не була попереджена,  їй не була
запропонована вакантна посада у тому ж структурному підрозділі. Уточнивши
позовні вимоги позивачка просила поновити її на роботі на посаді провідного
економіста за фахом,  стягнути на її
користь середній заробіток за час вимушеного прогулу,  середньомісячний заробіток у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 1 червня 2004р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 3
листопада 2004р. апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена,  рішення Дніпровського районного суду м.  Києва від 1 червня 2004р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та
направити справу на новий розгляд,
посилаючись на порушення судами вимог матеріального і процесуального
права.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1     відхилити.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 1 червня 2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.  Києва від
3 листопада  2004р.   залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.