Справа № 2- 1790/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 вересня 2007 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в
складі головуючого судді Буймової Л.П., при секретарі Корченко О.Я. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу ,
посилаючись на те що 6 червня 2003 року сторони по справі уклали договір позики
, Відповідно до умов даного договору позивач передає у власність відповідачу
грошові кошти в суммі 150 тисяч гривнів, з умовою повернення до 15 серпня 2007
року . До сьогоднішнього дня борг не повернуто .

На прохання позивача розрахуватись , відповідач направив відповідь про
відсутність наявних коштів і запропонував провести розрахунок за договором
шляхом передачі у власність позивача земельної ділянкі, власником якої є
відповідач .

В попередньому судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив суду ,
що в разі задоволення позову шляхом стягнення з відповідача грошових коштів ,
рішення суду залишиться без виконання , а його порушені права не будуть
відновлені, з цих підстав просить суд звернути стягнення на належну відповідачу
земельну ділянку .

Відповідач в попереднє судове засідання не з"явився , проте направив
до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує , оскільки гроші в
нього відсутні , а майна на яке можливо накласти стягнення недостатньо для
погашення боргу . Просить справу слухати за його відсутності.

Поскільки позов визнано відповідачем і це не суперечить закону та не
порушує права ї інтереси третіх осіб , то суд вважає за можливе ухвалити
рішення в попередньому судовому засіданні .

Суд вислухавши пояснення позивача , дослідивши матеріали справи , вважає , що
позов підлягає задоволенню з наступних підстав .

6 червня 2003 року , між сторонами було укладено договір позики .
Відповідно до умов даного договору відповідач отримує дані кошти під час
укладання договору і зобов'язується повернути до 15 серпня 2007 року . Оскільки
у відповідача відсутні кошти та цінне майно , він запропонував провести
розрахунок шляхом передачі у власність позивача належні йому земельні ділянкі.

Позивач проти цього не заперечує .

Згідно статті 378 Цивільного Кодексу України , право власності особи на
земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках , встановлених
законом .

Відповідно до статті 140 Земельного Кодексу України однією з підстав
припинення права власності на земельну ділянку є звернення стягнення на
земельну ділянку на вимогу кредитора .

Частиною 2 статті 139 Земельного Кодексу України передбачено звернення
стягнення на земельні ділянкі, призначені для ведення товарного
сільскогосподарського виробництва .

Отже , звернення стягнення на земельні ділянкі , призначені для ведення
сільскогосподарського виробництва , у випадках , коли у власників таких
земельних ділянок відсутнє інше майно , на яке може бути звернено стягнення ,
якщо інше не запропоновано власником земельної ділянки .

Враховуючі викладене , керуючись статтями 378 , 52,5 , 1049 ЦК України та статтею 125 , частиною 2 статті 139 , статтею 140 ЗК України ,
статтями 10 , 60 , 130 ЦПК України , суд ,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити шляхом звернення стягнення на земельні
ділянки загальним розміром 8,13 га, з цільовим призначенням для ведення
товарного сільскогосподарського виробництва, розташованих в межах Крушинської
сільскої ради Васильківського району Київської області, які належать
відповідачу , ОСОБА_2, на праві приватної власності на підставі Державних актів
серії ЯД № 757011 від 29 серпня 2007 року та серії ЯД № 757012 від 29 серпня
2007 року та які зареєстровані в книзі реєстрації державних актів за №
85 № 84.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом
подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення , заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги , з
подачею її копії до апеляційної інстанції або а порядку частини 4 статті 295
ЦПК України.