Справа № 22-3430/07                                       Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2007 року                                                                                           м. Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області в
складі:

Головуючого:             Приймака
В.М.

Суддів:                         Осоцького І.І.

Мануйлова Ю.С.

При
секретарі:             Батарейній О.О.

За участю адвоката Кравченко О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду м. Запоріжжя
від 13 червня 2007 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, за участю третьої особи: ВГІРФО Вільнянського РВ УМВС України в
Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права власності та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вільнянської міської територіальної громади в особі
Вільнянської міської ради про визнання угод дійсними та поділ
спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить усунути

перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття останньої з реєстраційного
обліку у

будинку
АДРЕСА_1,

пославшись на те, що вказаний будинок належить йому на праві власності.
Також зазначив,

що 12 березня 1999 р. уклав шлюб з ОСОБА_2, відповідачкою у справі. Рішенням

Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2004 р. шлюб
між ними було

розірвано, а 23 березня 2000 р. було видано свідоцтво про розірвання шлюбу.
У 2004 р.

відповідачка виїхала з будинку, забравши свої речі, але залишилась
зареєстрованою у ньому,

що перешкоджає йому, ОСОБА_1, здійснювати права власника. Також указав, що

жилий будинок одержав у спадщину після смерті матері ОСОБА_5, яка

померла 26 січня 2000 року, а нотаріально посвідчений 20 січня 2000 р.
договір купівлі-

продажу житлового будинку між ним та матір'ю був укладений формально, щоб
на будинок

не могли претендувати родичі матері.

2

ОСОБА_2, заперечуючи проти первісного позову,
звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати
дійсними договори купівлі - продажу автомобіля ЗАЗ-1102, укладений між ОСОБА_1 (покупцем) та ОСОБА_4 та автомобіля ЗАЗ-968 М, укладений між ОСОБА_1(покупцем) та
ОСОБА_6(продавцем), визнавши вказане рухоме майно спільною
сумісною власністю подружжя. Також вказала, що жилий будинок АДРЕСА_1
є спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки був придбаний за договором купівлі-продажу під час шлюбу. Просить
поділити вказане майно між нею та ОСОБА_1, визнавши за нею право власності
вказаний на жилий будинок, а за ОСОБА_1- право власності на зазначені
автомобілі.

Рішенням
Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 червня 2007 р. ОСОБА_1
у позові відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_2 задоволено частково: за нею визнано
право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 та надвірних будівель : сараю (Літ.
"Б"),погребу (літ "пг "), вбиральні (літ."В"),
сараю (літ "Г"), сараю (літ"Д"), парканів (№ № 1,2,3,4).

В решті зустрічних позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування ним норм
матеріального і процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спірного жилого будинку
скасувати і в цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалось.

Вислухавши
доповідача, дослідивши обставини справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст.60
Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх
спільною власністю .

З матеріалів справи вбачається, що
жилий будинок АДРЕСА_1, про який йде спір між сторонами, був придбаний за час
перебування в шлюбі та сумісного проживання. Тому суд правильно визнав, що він становить їх спільну сумісну власність, та вважав рівне
право кожного з них на цей будинок, бо ст.70
Сімейного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. У зв'язку з чим визнав право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину спірного будинку та надвірних будівель.

Посилання ОСОБА_1 на те, що
нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 20 січня 2000 p., укладений 20 січня 2000 р. між ним та матір'ю носив формальний характер і переслідував мету закріпити за ним право
власності на будинок , а також позбавити сестру, яка мала власний будинок,
права на спірний будинок, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки позивач не заявляв у суді вимог про визнання вказаної угоди недійсною
з підстав, передбачених діючим законодавством.

Не можуть бути прийняті до уваги й
посилання апелянта на те, що заповіт на вказаний жилий будинок на
його ім'я був складений його матір'ю 30 серпня 1999 p., тобто до укладення шлюбу між ним та відповідачкою, оскільки
на день відкриття спадщини вказаний будинок
був проданий спадкодавцем і не входив до складу спадкового майна.

Достовірність фактів, встановлених судом першої інстанції не викликають
сумнівів.

3

При цьому суд
повно дослідив обставини справи, перевірив зібрані докази, дав їм належну оцінку.

Тим самим, доводи апелянта про
незаконність і необгрунтованність рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження доказами, у зв'язку з чим не
можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та
обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для його скасування для
його скасування немає.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного жилого будинку та
надвірних будівель районний суд разом на порушення
вимог ст.60 КпШС УРСР та 70 СК України не визнав за ОСОБА_1 права
власності на 1/2 частину вказаного жилого будинку та
надвірних будівель.

Зважаючи на
це, судова колегія вважає за необхідне доповнити резолютивну частину рішення, визнавши за ним право власності на 1/2 частину
жилою-будинку АДРЕСА_1 та надвірних будівель : сараю (Літ. "Б"),погребу (літ "пг
"), вбиральні (літ."В"), сараю (літ "Г"), сараю
(літ"Д"), парканів (№ № 1,2,3,4).

Керуючись ст. ст. 307,308,314,317
ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Вільнянського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2007 р. у цій справі залишити без змін. Доповнити резолютивну
частину рішення реченням наступного змісту Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 та
надвірних будівель : сараю (Літ. "Б"),погребу (літ "пг "),
вбиральні (літ."В"), сараю (літ "Г"), сараю
(літ"Д"), парканів (№ № 1,2,3,4).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте, може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох
місяців шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.