Справа № 2-2307/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
грудня 2007 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в
складі: головуючої - судді Лузан Л.В.,
при секретарі -  Сиверин Л.А.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м.
Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської
ради,    треті особи,    які не заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору: ОСОБА_2,    ОСОБА_3,   ОСОБА_4,
про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,    -

встановив:

13.11.2007
року позивачка ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до відповідача -
Вознесенської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

В
обґрунтування позовних вимог зазначала,
що нею,    як власницею житлового
будинку АДРЕСА_1,    самовільно на
земельній ділянці біля нього,    яка була
надана для обслуговування вказаного житлового будинку та належить останній на
праві приватної власності на підставі Державного Акту на право приватної
власності на землю,    виданого
10.05.1993 року,    було збудовано
наступне нерухоме майно: сарай Д -1,
площею 5,   2 кв. м. ,    сарай Е-1,    площею 6,
2 кв.м. ,    вбиральня Ж- 1,    площею 1,
0 кв.м. ,      загальною вартістю
3 630 грн.

Посилаючись
на вимоги ч.5 cт.
376 ЦК України
та на те,    що при цьому позивачкою були
дотримані будівельно - архітектурні,
санітарні,    екологічні,    протипожежні норми,    про що,
остання,    має відповідні
довідки,    зазначена земельна ділянка
використовувалася за призначенням,    не
порушувалися права та законні інтереси держави та інших осіб,    просила винести рішення про визнання за нею
права власності на вище зазначене самочинно збудоване нерухоме майно.

Позивачка
в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник
відповідача - Вознесенської міської ради в попереднє судове засідання не
з'явився,    в заяві на ім'я суду просив
справу слухати в його відсутності,
проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1не заперечував.

Треті особи,    які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_2,    ОСОБА_3,    ОСОБА_4
в попереднє судове засідання не з'явилися,    у заявах на ім'я суду просили справу
слухати у їх відсутності,    не
заперечували проти задоволення позовних вимогОСОБА_1    щодо визнання за останньою права власності
на вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно.

Дослідивши
та оцінивши матеріали справи,    суд
встановив,    що позивачці належить
житловий будинок АДРЕСА_1,    відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за законом,    посвідченого 27.08.1980 року державним
нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори за реєстровим №
541 та зареєстрованого КП «Вознесенське МБТІ» 03.09.1980 року заНОМЕР_1.

Згідно
Державного Акту на право приватної власності на землю,    виданого 10.05.1993 року,    ОСОБА_1є також власницею земельної
ділянки,    площею 0,   0497га,
яка була надана їй для обслуговування вищевказаного житлового будинку.

На
зазначеній земельній ділянці,
позивачкою,    в порушення cm. 24 Закону
України «Про планування і забудову території»,    cm. 25 Закону України «Про

2

основи
містобудування в Україні»,    було
побудовано: сарай Д-1,    площею 5,   2 кв.м. ,
сарай Е-1,    площею 6,   2 кв.м.
вбиральню Ж - 1,    площею 1,   0 кв.м. ,
що є самочинним будівництвом.

Відповідно
до вимог,    передбачених ч.3 cm. 375 ЦК
України,    будівництво вищевказаних
будівель проведено з дотриманням будівельно - архітектурних,    санітарних,    екологічних,    протипожежних норм та Правил,    що підтверджується відповідними
довідками,    з використанням земельної
ділянки за призначенням,    не порушуючи
прав та законних інтересів держави та інших осіб,    тому,
згідно ч.5 cm. 376 ЦК України,
позивачка має право на узаконення самочинного будівництва.

Оскільки,    сарай Д-1,    площею 5,
2 кв. м. ,    сарай Е-1,    площею 6,
2 кв.м. ,    вбиральня Ж - 1,    площею 1,
0 кв.м.  є підсобними будівлями і
складають з будинком одне ціле,
тому,    відповідно до п.8
Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.1991 року з посл. змінами
"Про практику застосування судами законодавства,    що регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок",
суд визнає за позивачкою право власності на самочинно збудоване майно,    як на єдине ціле до житлового будинку,    що їй належать,    а не на кожний об'єкт окремо.

Керуючись  ст.
ст.  10,   11,
60,    130,    174,
209,   212,   213 - 215 ЦПК України,    суд,
-

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради,
треті особи,    які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2,    ОСОБА_3,
ОСОБА_4,    про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1,    як власницею житлового будинку
АДРЕСА_1,    право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно:

·
сарай Д -1,
площею 5,   2 кв. м. ;

·
сарай Е-1,
площею 6,   2 кв.м. ;

·
вбиральню    Ж
-  1,
площею  1,   0 кв.м. ,
що складають одне ціле з вищевказаним житловим будинком.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївсько/області через
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів після проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження,    або в порядку ч.4 cm. 295
ЦПК України.