Справа №22ц-3641/2007 р.
суді І інстанції Савченко
Доповідач в суді
2 інстанції Даценко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03
грудня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого
судді Приходька К.П.,

суддів Олійника
В.І.,  Даценко Л.М. ,

при секретарі
Зозулі Н.С. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,  Відкритого
акціонерного товариства „СБК-Прогрес" про визнання угоди недійсною та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства
„СБК-Прогрес",  виконавчого комітету
Ірпінської міської ради Київської області,
ОСОБА_1,  яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним та виселення,
-

встановила:

У квітні
2007 р. ОСОБА_1. звернулася в суд із зазначеним позовом,  в якому посилалася на те,  що постановою Ірпінського міського суду від
05.12.2006 року скасовано розпорядження Ірпінського міськвиконкому № 124 від
22.05.2006 року про передачу їй та її неповнолітньому сину у власність квартири
АДРЕСА_1

Постанова
суду ґрунтується на укладеній між відповідачами ВАТ „Ірпінський комбінат
„Прогрес" та ОСОБА_2. угоді від 05.09.1996 року про передачу у постійне
користування ОСОБА_2квартириНОМЕР_1жилою площею 11, 9 кв. м в гуртожитку
комбінату за АДРЕСА_1. Вказувала,  що
дана угода укладена відносно її майна і в ній право користування зазначеною
квартирою надається іншій особі,  що
порушує її права як власника.

Також
посилалася на те,  що дана угода по суті
та за змістом не відповідає вимогам закону,
оскільки містить умови про оплатне надання права на користування
житлом,  укладена без видачі ордера на
ім"я ОСОБА_2. та прийняття рішення відповідним органом про надання їй
цього житла,  на момент укладення угоди
будинок АДРЕСА_1був виключений зі статутного фонду ВАТ „Ірпінський комбінат
„Прогрес",  не перебував у його
власності і відповідно останній не мав права укладати щодо нього будь-які
угоди.

2

Просила визнати
недійсною угоду про передачу у постійне користування
ОСОБА_2квартириНОМЕР_1жилою площею 11, 9 кв.
м в гуртожитку комбінату за АДРЕСА_1,
укладену 05.09.1996 року між відповідачами ВАТ „Ірпінський комбінат
„Прогрес" та ОСОБА_2. з підстав,
передбачених  ст.   ст.
48,  148,  153 ЦК
УРСР та  ст.   ст.
61,  63,  128,
129 ЖК УРСР.

ОСОБА_2. пред'явила
зустрічний позов,  в якому просила
визнати дійсним договір купівлі-продажу квартириНОМЕР_1будинку АДРЕСА_1,  укладений 05.09.1996 року між відповідачами
ВАТ „Ірпінський комбінат „Прогрес" та ОСОБА_2.

Свої
вимоги обґрунтовувала тим,  що згідно
умов даної угоди вона придбала у ВАТ „Ірпінський комбінат „Прогрес"
зазначену квартиру шляхом передачі останньому належних їй 11506 акцій,  а ВАТ зобов'язаний був за даною угодою
укласти договір купівлі-продажу квартири. Оскільки вона виконала умови даного
договору і передала у власність ВАТ вартість квартири,  а відповідач ухиляється від нотаріального
посвідчення угоди,  то просила визнати
дійсним договір купівлі-продажу квартири від 05.09.1996 р. з підстав,  передбачених ч. 2  ст.  47
ЦК УРСР 1963
року.

Також
просила виселити ОСОБА_1. з неповнолітнім сином з квартири без надання іншого
жилого приміщення з підстав,
передбачених ч. 3  ст.  116 ЖК України.

Заочним
рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2007 р. в
задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення і ухвалити нове,  яким задовольнити її позов,  посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно
ч. 1  ст.
З ЦПК України кожна особа має право в порядку,  встановленому цим Кодексом,  звернутися до суду за захистом своїх
порушених,  невизнаних або оспорюваних
прав,  свобод чи інтересів.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1.,  суд
виходив з відсутності підстав для визнання оскаржуваної угоди недійсною,  оскільки остання не є учасником угоди від
05.09.1996 р.,  на момент її укладення вона не мала
відношення до спірної квартири ні як наймач цього жилого приміщення,  ні як власник і її права даною угодою не
порушуються.

Відмовляючи
в зустрічному позові ОСОБА_2. про визнання угоди дійсною та виселення,  суд обґрунтовував свої висновки тим,  що угода від 05.09.1996 р. не є за своїм
змістом договором купівлі-продажу,  так
як не відповідає вимогам  ст.  224 ЦК
УРСР 1963 р. щодо змісту такого договору. Крім того,  відсутні правові підстави,  передбачені ч.3  ст.
116 ЖК України,  для виселення
ОСОБА_1. із квартири без надання іншого жилого приміщення,  оскільки остання не самоправно зайняла жиле
приміщення,  а на підставі ордера.

Такі
висновки суду є правильними і такими,  що
відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено,  що 05.09.1996 р. ВАТ „Ірпінський комбінат
„Прогрес" та ОСОБА_2.  уклали
угоду,   згідно  умов
якої комбінат  зобов'язується

3

передати
у постійне користування громадянці ОСОБА_2квартируНОМЕР_1жилою площею 11, 9 кв.
м в гуртожитку комбінату за АДРЕСА_1 та прописати в цій кімнаті ОСОБА_4згідно з поданою
заявою. При цьому право розпорядження та наступного заселення цього житла залишається
за гр. ОСОБА_2.,  яка за право
користування житловим приміщенням зобов'язується передати у власність ВАТ
„Ірпінський комбінат „Прогрес" 11506 акцій на суму 2376, 5 грн. (а. с.  17)

Згідно
рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2001 р. за
ОСОБА_2. визнано право користування кімнатоюНОМЕР_1поАДРЕСА_1

Встановлено,  що ВАТ „Ірпінський комбінат „Прогрес"
06.11.2003 р. видав відповідачці ОСОБА_2. ордер № 89 на проживання в гуртожитку
поАДРЕСА_1,  кімната НОМЕР_1. (а. с.  75)

Встановлено,  що ОСОБА_1. не є учасником угоди від
05.09.1996 року,  на момент її укладення
вона не мала відношення до спірної квартири ні як наймач цього жилого
приміщення,  ні як власник і її права
даною угодою не порушуються.

Зазначені
обставини підтверджуються матеріалами справи.

З
урахуванням наведеного,  колегія суддів
вважає,  що суд вірно прийшов до висновку
про відсутність підстав для визнання оскаржуваної угоди недійсною.

Рішення
суду в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_2. в апеляційному порядку не
оскаржується.

Таким
чином,  викладені в апеляційній скарзі
доводи колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються,  не ґрунтуються на вимогах закону і висновків
суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1. не спростовують.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду відповідає обставинам справи,  ухвалено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути скасовано з підстав,  викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись
ст.
ст.  303,  307,
308,  313-315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2007 р. залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.