Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 червня   2007
року                                                                                             смт
Віньківці.

Місцевий
Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді
Потапова О.О.

При секретарі Павлішен Ю.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до агрофірми
„Україна”, про визнання угоди дійсною та визнання права власності на
будівельні матеріали,

В С Т А
Н О В И В :

До суду з позовом звернувся  ОСОБА_1 просив визнати укладеною угоду  купівлі - продажу приміщення  обгорілого телятника / як будівельних
матеріалів/ та визнати право власності на залишок  будівельних матеріалів обгорілого приміщення
ферми. Зазначив, що  11 вересня 2006 року
між ним та представником агрофірми „Україна” с. Дашківці Хоптинсько. Г.М. була
укладена усна угода у відділі ДВС Віньковецького РУЮ. Підставою укладання такої
угоди було те, що агрофірма виступала боржником по зведеному виконавчому
провадженню. Майно - приміщення телятника було арештоване працівниками ДВС. Він
викупив арештоване приміщення,  сплативши
кошти безпосередньо готівкою.

В судовому
засіданні позивач та представник підтримали позовні вимоги. Зазначили, що
ОСОБА_1 являється добросовісним набувачем приміщення телятника в с. Дашківці.
Він сплатив за нього як за будівельні матеріали 5000 грн. Віддавав кошти в
присутності представника ДВС представнику агрофірми „Україна”.   Після цього кошти були вилучені  державним виконавцем та за їх рахунок
погашена  заборгованість по зарплаті
працівників агрофірми. Підтвердив накладною № 4 вартість угоди на 5000 грн.

Представник
агрофірми ,  він же голова спілки
співвласників майнових паїв  агрофірми
„Україна”позовні вимоги визнав. Вказала, що дійсно була  укладена угода купівлі - продажу
обгорілого  приміщення телятника.  Це приміщення хотіла купити інша особа. Вона
привезла документ в якому зазначена була вартість його -  5400грн. Але йому не продали приміщення. А
через тиждень вона з позивачем приїхала у відділ ДВС  ВІньковецького  РУЮ та там написала накладну, а ОСОБА_1
сплатив 5000грн. Але вона погано розуміє закони , тому уклала таку угоду. Зараз
люди попрікають її за те, що дешево продала телятник. Також вказала, що в
накладній зазначений  телятник за номером
- 4 , а фактично обгорів та проданий телятник
за номером-6., та те, що продавався телятник , а не будівельні
матеріали.

Представник  агрофірми заперечував проти позову, зазначив,
що майно не належало агрофірмі на час реалізації його , а належало  співвласникам майнових паїв, тому агрофірма
не мала права його реалізовувати.

Представник
відділу ДВС як третя особа показав, що існувало зведене виконавче провадження.
За судовим рішенням слід було виплатити зарплату працівникам агрофірми
„Україна”. У зв'язку з цим вирішувалось питання про реалізацію майна -
обгорілого приміщення телятника в с. Дашківці. В приміщення ДВС  11 вересня 2006 року прийшли   ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 ,  остання добровільно
погасила заборгованість . Позивач сплатив 5000грн. за купівлю приміщення
обгорілого телятника , купував його як будівельні матеріали,  представник відповідача отримала ці кошти , а
представник ДВС вилучив  зазначені кошти
та  виплатив борги.

Заслухавши
позивача, його представника , представників відповідачів, третьої особи,  вивчивши письмові докази слід вважати позов
обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом
встановлено, що 26 травня 2006 року державним виконавцем відділу ДВС
ВІньковецького РУЮ було описано та арештовано майно - приміщення телятника. В
рахунок стягнення боргів з  агрофірми  „Україна” с. Дашківці. Представник агрофірми
ОСОБА_2 отримала це майно на відповідальне зберігання. Відповідно до пояснення
державного виконавця Москалюк М. приміщення телятника було  реалізоване представником агрофірми в приміщені
ДВС Віньковецького РУЮ. Згідно накладної , виданої агрофірмою „Україна” ОСОБА_1
сплатив цьому підприємству 5000 грн.  за
будівельні матеріали телятника № 4. Сторони не заперечують, що ці кошти були
виплачені  в приміщені ДВС ВІньковецького
РУЮ та вилучені державним виконавцем.

Сторонами
не оспорюється наявність угоди купівлі - продажу приміщення телятника та сплата
за нього як за будівельні матеріали 5000 грн. позивачем. Представник
відповідача зазначає, що продавався
телятник  № 6, а записаний в
накладній за  № 4. Проте в цій частині
сторони та представник не заперечують, що продавалось на будівельні матеріали
приміщення обгорілого телятника. А таке приміщення було одне на 11 вересня 2006
року. Тому суд вважає помилковим запис в накладній „№4”, фактично проданий був  телятник №6 по вул.. Пушкіна, 25 , в с.
Дашківці, Віньковецького району.

Відповідно до  ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім
випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває
право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати  його повернення.

ОСОБА_1 набув право власності на спірний
об'єкт в 2006 році. Він охороняє цей об'єкт та розпоряджається ним за
місцезнаходженням. Він являється добросовісним набувачем. В силу ч.2 ст. 388 ЦК
України майно від нього не може бути витребувано, оскільки воно було передано
йому у порядку, встановленому для виконання судових рішень.  Виконуючи судове рішення державний виконавець
дав можливість боржнику  самостійно
реалізувати арештоване  спірне майно.

Сутт'єва умова договору купівлі -продажу
телятника  №6  між сторонами була досягнута -  встановлена
вартість 5000 грн. Сторони згідно накладної №4 від 11 вересня 2006 року
домовились, що телятник продається як будівельні матеріали. Із пояснень сторін
слідує, що саме все приміщення обгорілого телятника  було продане як будівельні матеріали, а
тому  на
них набув право власності позивач.

Відповідно до ст.  392 ЦК України  власник майна може  пред'явити позов про визнання  його права власності , якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа,
який засвідчує його право власності. У відповідача відсутній документ, що
підтверджує його права на майно телятника.

Відповідно до ст. 208 ч.1  п.2  ЦК
України  правочин  між фізичною та юридичною особою належить
вчиняти в письмовій формі.  Хоча позивач
недотримався вимог зазначеної статті закону, проте  укладений ним правочин не є недійсним.
Відповідно до ст. 218 ч.1 ЦК України недодержання письмової  форми правочину не має наслідком його
недійсність. Адже сторони не заперечують факт встановлення  договору купівлі -продажу  приміщення телятника.

Відповідно до ст.  218 ч.2 ЦК України, якщо правочин, для якого
законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга підтвердила  її вчинення, зокрема шляхом прийняття
виконання, такий правочин може бути визнаний дійсним.

ОСОБА_2 не заперечувала, що ОСОБА_1
передав   5000грн.  в рахунок купівлі приміщення телятника. А
позивач факт сплати коштів підтвердив письмовим доказом - накладною. За цих
обставин угоду слід визнати дійсною, тобто укладеною.  За цією угодою позивачем передано 5000грн.
агрофірмі  „ Україна”  11 вересня 2006 року за продаж обгорілого
телятника № 6 під розборку його покупцем на будівельні матеріали.

Керуючись ст. 3, 208,  218,
388 ЦК України, ст.ст. 8,10, 60, 212, 13, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р
І  Ш И В
:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Визнати дійсним договір купівлі -продажу
обгорілого телятника № 6, розташованого по вул.. Пушкіна -25 в с. Дашківці,
Віньковецького району, Хмельницької області укладений  усно між ОСОБА_1 та агрофірмою „Україна „ с.
Дашківці, ВІньковецького району за яким підприємство продало, а ОСОБА_1
купив  за 5000 / п'ять  тисяч / грн. обгоріле приміщення для
розібрання його на будівельні матеріали.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на
залишки будівельних матеріалів  з яких
був побудований обгорілий телятник   № 6
в с. Дашківці, ВІньковецького району

Стягнути держмито 51 грн. з агрофірми
„Україна” та витрати  з інформаційно
-технічного забезпечення 30 грн.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду
може бути подана протягом 10 днів, а з часу його проголошення, а апеляційна
скарга протягом 20 днів з часу подання заяви.

Суддя
------------