РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2007
року        Луцький міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого -
судді Грушицького А.І.,

при секретарі -
Комар Л.В.,

з участю
позивача - ОСОБА_1.,

відповідача -
ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні
у залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу. Заяву мотивує тим, що 06 лютого 1993 року відділом реєстрації
актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, зареєстровано шлюб між
сторонами, про що було зроблено актовий запис № 152. Позивач покликається на
те, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе через тривале окреме
проживання, різні погляди на життя, постійні конфлікти та сварки, а тому
просить суд шлюб розірвати.

Позивач в попередньому судовому засіданні позов підтримала з підстав
зазначених в позовній заяві, просила шлюб розірвати.

Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав повністю, згідний
на розірвання шлюбу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 лютого 1993 року відділом реєстрації актів громадянського
стану Луцького міськвиконкому, зареєстровано шлюб між сторонами, про що було
зроблено актовий запис № 152 (а. с. 4).

Подружні
відносини між сторонами припинені з 2002 року.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Згідно вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої
дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем не суперечить закону і не
порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе
ухвалити рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні.

З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає
примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

До стягнення з позивача підлягають витрати при видачі свідоцтва про
розірвання шлюбу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 213-215 ЦПК України, на підставі ст. ст.
110-112 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 який зареєстрований 06 лютого
1993 року відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького
міськвиконкому, актовий запис № 152 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 17 (сімнадцять) гривень державного мита
при реєстрації розірвання шлюбу, а ОСОБА_2 від сплати звільнити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через
Луцький міськрайонний суд Волинської шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.