Справа № 2-2859/07
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 року
Солом'янський районний суд м
. Києва
в складі головуючого судді
Літвіної Н.М.
при секретарі
Царіциній Я.М.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особ
а ОСОБА_3, про визнання дог
овору дарування удаваним, ви
знання права власності на ча
стину будинку та усунення пе
решкод в користуванні будинк
ом, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася в су
д з позовом до відповідача пр
о визнання договору даруванн
я від 14.11.2002 року 1/2 частини будинк
у № АДРЕСА_1 удаваним та, я
к наслідок, визнати її право
на 1/4 частину цього будинку як
об'єкта спільної сумісної вл
асності подружжя та усунути
перешкоди для її проживання
за вказаною адресою шляхом ї
ї вселення.
В обґрунтування позовних в
имог зазначає, що в дійсності
дана частина будинку була пр
идбана для проживання всієї
сім'ї її чоловіком - відповіда
чем по справі за кошти, вируч
ені від продажу належної доч
ці позивачці - ОСОБА_6 на п
раві власності квартири, а оф
ормлена як дарунок на ім'я від
повідача, оскільки в іншій сп
осіб відчужити частину будин
ку її попередній власник - 3-тя
особа по справі ОСОБА_3 не
мала можливості.
Позивач стверджує, що в рах
унок оплати за вказаним дого
вором відповідач передав О
СОБА_3 10000 доларів США (53304 грн.).

Згодом придбана нерухоміс
ть за рахунок капіталовкладе
нь від продажу матір'ю позива
чки ОСОБА_4. та її чоловіко
м ОСОБА_5 належних їм прив
атного будинку та земельної
ділянки значно збільшилась в
об'ємі та ціні і був побудован
ий новий жилий будинок, який
до теперішнього часу не узак
онений і є самочинним будівн
ицтвом.
В подальшому відповідач, м
отивуючи тим, що нерухомість
належить тільки йому, став п
оводити себе неадекватно, вл
аштовувати сварки, перешкод
жати позивачці та її донькам
проживати в спірному будинк
у, у зв'язку з чим вони вимушен
і були звертатися за допомог
ою до міліції.
В судовому засіданні позив
ачка, вважаючи себе неправом
ірно позбавленою єдиного жит
ла, просила задовольнити її п
озов.
Відповідач заперечував пр
оти позову, посилаючись на, щ
о договір дарування укладени
й правомірно, у вдячність О
СОБА_3 йому за те, що він деяк
ий час доглядав її матір, а гр
оші в еквіваленті 8 000 доларів С
ША він віддав ОСОБА_3, вваж
аючи дарунок занадто щедрим.

Крім того, відповідач посл
ався на пропуск позивачкою с
троку позовної давності, вка
зуючи при цьому на усвідомле
ння позивачкою змісту та пра
вового значення цього догово
ру дарування, який відповіда
в волевиявленню сторін за до
говором.
3-я особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилася.
Заслухавши пояснення стор
ін, допитавши свідків, дослі
дивши матеріали справи, суд в
важає, що позов не підлягає з
адоволенню виходячи з наступ
ного.
Відповідно до ст. 58 ЦК Украї
ни (1963 року), якщо угода укладен
а з метою приховати іншу угод
у (удавана угода), то застосов
уються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно
мали на увазі.
Судом встановлено, що стор
они з 23.08.2001 року до теперішнього
часу перебувають у зареєстр
ованому шлюбі. До 2002 року власн
ого житла не мали, для прожив
ання орендували квартири.
14.11.2002 року ОСОБА_3, якій на
праві власності згідно догов
ору дарування, посвідченому
Першою Київською нотаріальн
ою конторою 11.11.1998 року за реєстр
ом № 18-

2128 та зареєстрованому в Київ
ському міському бюро технічн
ої інвентаризації 24.11.1998 року у р
еєстровій книзі за № 22790, належ
ала 1/2 частина будинку № АДРЕ
СА_1, був оформлений та посв
ідчений приватним нотаріусо
м Київського міського нотарі
ального округу Звєрьковою Н.
В. договір дарування цієї час
тини будинку відповідачу по
справі ОСОБА_1., який був з
ареєстрований 27.11.2002 року в Київ
ському міському бюро технічн
ої інвентаризації за реєстро
вим № 22790.
Натомість, як вбачається з
пояснень самого відповідача
, він передав ОСОБА_3 гроші
в сумі 8 000 доларів США.
В той же час 29.10.2002 року донька п
озивачки ОСОБА_6 за догов
ором купівлі-продажу по бала
нсовій вартості - 3958, 55 грн. відчу
жує належну їй на праві власн
ості трикімнатну квартиру №
АДРЕСА_2 де вона проживал
а разом з сестрою ОСОБА_7.

Оскільки, після продажу кв
артири ОСОБА_6 постійно п
роживала в цьому будинку та н
е мала іншого місця реєстрац
ії, вона 21.02.2004 року відповідаче
м була зареєстрована за спір
ною адресою. За цією ж адресою
з часу придбання будинку так
ож постійно проживають позив
ачка та друга її донька ОСО
БА_7. зі своїм чоловіком - О
СОБА_8 , які зареєстровані з
а іншими адресами.
За поясненнями позивачки,
в подальшому на розширення і
ремонт придбаної частини бу
динку та будівництво на цій ж
е садиби ще одного будинку бу
ли витрачені значні кошти, що
були виручені від продажу бу
динку та земельної ділянки, я
кі належали чоловікові матер
і позивачки - ОСОБА_9 Хоча п
ри цьому з даних технічного п
аспорту, складеного 09.02.2002 року
, на спірне домоволодіння не
вбачається будь-яких вказани
х позивачкою змін щодо збіль
шення площі спірного будинку
та будівництво другого.
Суд критично оцінює поясне
ння відповідача про намір О
СОБА_3 саме подарувати йому
, сторонній особі, частину бу
динку і вважає їх з цього прив
оду сумнівними та необгрунто
ваними, оскільки дійсно відп
овідно до вимог чинного зако
нодавства в іншій спосіб, ніж
укладання договору даруванн
я, правомірно відчужити свою
частку в спільній частковій
власності сторонній особі
ОСОБА_3 в даному випадку не м
огла, т.я. існувало передбаче
не ст. 114 ЦК України правило що
до права решти учасників спі
льної часткової власності пр
ивілеєвої купівлі частки, що
продається.
Той факт, що укладений 14.11.2002 р
оку договір дарування 1/2 части
ни будинку № АДРЕСА_1 в дій
сності приховував купівлю-пр
одаж будинку підтвердили доп
итані в судовому засіданні с
відки ОСОБА_10. та ОСОБА_6

Нелогічними виглядають і п
осилання відповідача про ная
вність у нього особистих зао
щаджень на передачу грошей
ОСОБА_3, оскільки вважаючи
дарунок занадто щедрим.
Виходячи з викладених обст
авин, суд приходить до виснов
ку, що укладений 14.11.2002 року дого
вір дарування Уг частини буд
инку № АДРЕСА_1 в дійсност
і приховував купівлю-продаж
будинку і був укладений з дод
ержанням аналогічних правил
, встановлених для договорів
купівлі-продажу.
Однак заслуговують на уваг
у доводи відповідача щодо пр
опуску позивачкою строку поз
овної давності.
Відповідно до п.7 Прикінцеви
х та перехідних положень ЦК У
країни 2004 року до позовів про в
изнання запере чуваного прав
очину недійсним і про застос
ування наслідків недійсност
і нікчемного правочину, прав
о на пред'явлення якого виник
ло до 1 січня 2004 року, застосову
ється позовна давність, вста
новлена для відповідних позо
вів законодавством, що діяло
раніше.
Згідно ст. 71 ЦК України (1963 ро
ку) загальний строк для захис
ту права за позовом особи, пр
аво якої порушено, позовна да
вність встановлюється в три
роки, а закінчення строку поз
овної давності до пред'явлен
ня позову є підставою для від
мови в позові, якщо суд не виз
нає причину пропуску строку
поважною ( ст. 80 ЦК України).
За визначенням ст. 76 ЦК Укра
їни перебіг строку позовної
давності починається з дня в
иникнення прав на позов, тобт
о коли особа взнала чи повинн
а була взнати про порушення ї
ї права.
Виходячи з пояснень самої п
озивачки, їй з самого початку
, тобто з моменту укладення 14.1
1.2002 року договору дарування, б
ули відомі всі обставини офо
рмлення угоди, що оспорюєтьс
я, але така ситуація її повні
стю влаштовувала.
Згодом, після змін в стосун
ках між сторонами, позивачка
стала вважати, що ця угода ук
ладена не в її інтересах, в зв
'язку з чим вона 19.07.2007 року виріш
ила звернутися до суду з дани
м позовом, що не може бути роз
цінено судом як поважна прич
ина припуску строку позовної
давності.

Таким чином, суд приходить
до висновку, що позивачка, ма
ючи вірне уявлення щодо реал
ьних намірів сторін за угодо
ю, з моменту вчинення договор
у дарування мала можливість
оспорити його, але скористал
ась цим правом з пропуском ст
року позовної давності без п
оважних причин.
З цих підстав вимоги позива
чки про визнання договору да
рування від 14.11.2002 року 1/2 частини
будинку № АДРЕСА_1 удаван
им та визнання за нею право вл
асності на 1/4 частину будинку
не можуть бути задоволені.
При цьому, виходячи з посил
ання позивачки на ту обстави
ну, що в період перебування с
торін у шлюбі цінність части
ни будинку, що належить відпо
відачу, істотно збільшилась
за рахунок її грошових затра
т, позивачка має можливість в
загальному порядку довести
виникнення у неї права спіль
ної власності стосовно цього
житла з інших підстав і наявн
ість рішення по даній справі
на визнання за позивачкою та
кого права не впливає.
Крім того, за викладених об
ставин позивачка, не будучи с
піввласником будинку, але як
ч.1ен сім'ї власника жилого бу
динку, відповідно до ст. 405 ЦК У
країни (2004 року) має право корис
тування цим житлом і фактичн
о проживає в цьому будинку.
Стаття 3 ЦПК України гаранту
є кожній особі право в порядк
у, встановленому цим Кодексо
м, звернутися до суду за захи
стом своїх порушених, невизн
аних або оспорюваних прав, св
обод чи інтересів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК Укра
їни кожна сторона зобов'язан
а довести ті обставини, на як
і вона посилається як на підс
таву своїх вимог і заперечен
ь. Нормою ч.4 ст. 59 цього ж Кодекс
у передбачено, що доказуванн
я не може грунтуватися на при
пущеннях.
Суд, враховуючи, що позивач
ка не довела належними та доп
устимими доказами наявність
порушення її права на прожив
ання та створення перешкод д
ля її проживання в спірному п
риміщенні, не вбачає ґрунтов
них підстав і для задоволенн
я її вимог про вселення в це пр
иміщення.
Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Ц
ПК України засобами доказува
ння в цивільній справі є пояс
нення сторін і третіх осіб, п
оказання свідків, письмові д
окази, речові докази і виснов
ки експертів. Суд приймає до р
озгляду лише ті докази, які м
ають значення для справи. Обс
тавини, які за законом повинн
і бути підтверджені певними
засобами доказування, не мож
уть підтверджуватися ніяким
и іншими засобами доказуванн
я. Кожна сторона має довести т
і обставини, на які посилаєть
ся, як на підставу своїх вимо
г і заперечень.
За таких обставин, суд дій
шов висновку, що позивачка не
довела ті обставини, на які п
осилалась, як на підставу сво
їх вимог.
Керуючись ст. ст. 27-30, 48, 58, 71, 7
6, 80, 114 ЦК України (1963 року), ст. с
т. 405 ЦК України (2004 року), ст. ст.
10, 11, 57-60, 88, 169, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСО
БА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа
ОСОБА_3, про визнання догов
ору дарування удаваним, визн
ання права власності на част
ину будинку та усунення пере
шкод в користуванні будинком
відмовити.
Рішення може бути оскаржен
е до Апеляційного суду м. Киє
ва через районний суд на прот
язі 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження, я
ка подається в десятиденний
термін з дня проголошення рі
шення.