Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20
листопада 2007 року                                                                  м.  Монастирище

Монастирищенський
районний суд Черкаської області

в складі:        головуючої-судді:        Мазай Н.В.

при секретарях
:     Возній В.В.,  Побережець І.І. з участю адвоката :        Стуса П.К.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Монастирище справу за позовом
ОСОБА_1доОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ,

встановив:

Позивач
10.09.2007 року звернувся в суд з позовом до відповідача про поділ майна
подружжя,  витребування особистого майна
посилаючись на те,  що 22.07.1986 року в
Івахнівській сільській раді сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх
дітей не має. Шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку 01.06.2004 року.
За час спільного проживання як подружжя сторони придбали майно : автомобілі
марки ГАЗ - 53 1977 року випуску,
автомобіль марки ГАЗ-2705,  2000
року випуску,  побудували житловий
будинок по вул.  АДРЕСА_1. Вважає,  що у разі поділу спільного сумісного майна
подружжя їх частки є рівними. Крім того у позивачки було особисте майно,  а саме : м'який меблевий гарнітур - 2 шт.,
килими на підлогу - 2 шт.,  тюль -15 м.
,  карниз - 4 шт.,
килим на стіну - 1 шт.,  трюмо - 1 шт.,  яке вона придбала за кошти,  подаровані їй бабусею в 2002 році. В даний
час між сторонами склалися недоброзичливі стосунки,  відповідач створює умови,  які виключають можливість користуватися
майном спільно,  не допускає позивачку у
житловий будинок. Враховуючи вищевикладене позивачка змушена звертатися в суд з
позовом про розподіл майна подружжя.

Ухвалою
суду від 26.09.2007 року позов в частині поділу автомобіля марки ГАЗ-53,  1977 року випуску закрито,  в зв'язку з відмовою позивача від позову в
цій частині.

Ухвалою
суду від 26.09.2007 року позов в частині витребування майна закрито,  в зв'язку з визнанням судом мирової угоди.

Ухвалою
суду від 26.09.2007 року позов в частині поділу будинку закрито,  в зв'язку з визнанням судом мирової угоди.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1позовні вимоги підтримала повністю доповнивши
їх вимогою про визнання автомобіля марки ГАЗ-2705,  2000 року випуску спільною сумісною власністю
подружжя та пояснила,  що з відповідачем
у справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі до 2004 року. В 2004 році шлюб
між ними було розірвано,  але вони
продовжували спільно проживати як подружжя. В період їх спільного проживання
вони придбали спірний автомобіль марки ГАЗ-2705,  2000 року випуску. Вона офіційно не
працювала,  але допомагала чоловіку в
бізнесі,  готувала їсти та прала йому.
Вона вважає,  що має право на половину
автомобіля,  просить суд визнати спірний
автомобіль спільною частковою власністю подружжя та зобов»язати відповідача
сплатити їй частину вартості автомобіля.

Представник
позивача ОСОБА_3 ( діюча за дорученням № 147 від 06.09.2007 року) в судовому
засіданні пояснила,  що вона вважає,  що позов піддягає до задоволення,  оскільки хоча сторони і не перебували в
момент придбання автомобіля в зареєстрованому шлюбі,  однак продовжували проживати однією
сім»єю,  вели спільне господарство.
Позивачка не працювала однак вела домашнє господарство,  готувала їсти,  прала,
а тому вона має повне право на половину вартості автомобіля.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав повністю,  заперечував
проти його задоволення та пояснив,  що з
позивачкою у справі він перебував в зареєстрованому шлюбі до 2004 року. Шлюб
між ними було розірвано в судовому порядку без його відому виключно за
ініціативою позивачки. Він дізнався про розірвання шлюбу між ними під час
сварки з позивачкою. Кошти на автомобіль він заробив сам.  Після офіційного розірвання

шлюбу він з
позивачкою однією сім»єю не проживали,
спільного господарства не вели. Позивачка розірвала з ним шлюб
тому,  що зустрічалася з іншим чоловіком,  з яким зараз і проживає. Більшу частину часу
позивачка проживала у своїх батьків та перебувала на роботі в м.  Києві. Вона йому не прала та не готувала
їсти,  навіть газифіковував будинок він
самостійно. В листопаді місяці 2006 року їх з позивачкою дочка виходила заміж і
вони вирішили жити разом на період одруження дочки. Дійсно позивачка в той час
робила ремонт в будинку. Після весілля дочки позивачка знову пішла жити до
своїх батьків. Кошти на спірний автомобіль він заробив сам,  частину з них взяв в борг,  і навіть на сьогоднішній день залишився ще
винен. Вважає,  що позивачка не має
ніякого права на спірний автомобіль,
оскільки не доклала ніяких зусиль для його придбання та в період його
придбання не була йому жінкою,  не вела
домашнє господарство,  не працювала.

Представник
відповідача адвокат Стус П.К. ( діючий за ордером № 189 від 24.09.2007 року) в
судовому засіданні пояснив,  що сторони у
справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 2004 року. В 2004 році шлюб між
сторонами за ініціативою позивачки розірвано. Спірний автомобіль придбано вже
після того коли шлюб розірвано. Сторони після розірвання шлюбу не проживали як
подружжя,  і прав та обов»язків подружжя
між ними не було. Він вважає,  що спільне
проживання на період влаштування весілля дочки не можна вважати сім»єю.
Сімейний Кодекс України дає чітке визначення поняття сім»ї зі своїми ознаками.
Позивачка не надала суду доказів існування між сторонами сім»ї,  а тому він вважає,  що позов не підлягає до задоволення.

Заслухавши
пояснення сторін,  їх представників,  свідків,
дослідивши матеріали справи суд вважає,
що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного :

Рішенням
Монастирищенського районного суду від 01.06.2004 року шлюб між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачемОСОБА_2розірвано ( а.с.
19). Рішення суду вступило в законну силу та ніким не оспорено. З
позовом про розірвання шлюбу відповідно до тексту рішення
звернуласяОСОБА_1,  відповідач ОСОБА_2в
судовому засіданні при розгляді справи про розірвання шлюбу був відсутній.

Судом
встановлено,  що автомобіль марки ГАЗ
2705,  2000 року випуску д.н.з.
НОМЕР_1придбано 17.04.2007 року,  що
підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном серії РАР №НОМЕР_2 від
16.07.2007 року ( а.с.  18 ).

Відповідно
до ч. 1  ст.  74 СК України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім»єю,  але не
перебувають у шлюбі між собою,
майно,  набуте ними за час
спільного проживання,  належить їм на
праві спільної сумісної власності,  якщо
інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом
встановлено,  що письмового договору між
сторонами стосовно майна не укладено.

У
відповідності до ч. 2  ст.  74 СК України на майно,  що є об»єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка,  які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 СК України « Право спільної сумісної
власності подружжя».

Отже,   ст.  З
СК України дає визначення поняття сім»ї - сім»ю складають особи,  які спільно проживають,  пов»язані спільним побутом,  мають взаємні права та обов»язки.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до ЦПК України,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі.

Суд
вважає,  що позивачка не надала суду
доказів того,  що після розірвання шлюбу
з відповідачем вони продовжували проживати однією сім»єю,  натомість з показів свідків ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.,
ОСОБА_6,  судом встановлено,  що позивачка в бізнесі відповідачу не
допомагала,  здебільшого проживала в
своїх батьків або в м.  Києві,  відповідачу не готувала та не прала,  фактично однією сім'єю вони не проживали.
Допомагали відповідачу по господарству ОСОБА_6,
ОСОБА_4. Газифіковував будинок відповідач сам.

Крім
цього,  свідок ОСОБА_5. показав
суду,  що він дав в борг відповідачу
кошти на придбання автомобіля. Кошти відповідач брав в борг сам і сам їх
віддавав. Давав в борг він 2000 доларів США,  на даний час відповідач винен йому 300
доларів США.

Свідки
ОСОБА_7.,  ОСОБА_4.,  ОСОБА_5. підтвердили той факт,  що автомобіль відповідач купував за власні
кошти,  які сам заробив,  а частину взяв в борг.

Посилання
позивача на те,  що спірний автомобіль
першочергово був оформлений на неї спростовується відповіддю Монастирищенського
РП № 303 від 13.11.2007 року на запит суду про те,  що 17.04.2007 року по біржовій угоді № 634423
від 17.04.2007 року був зареєстрований автомобіль ГАЗ 2705,  2000 року випуску,  д.н.з. НОМЕР_1на гр.ОСОБА_2,  жит. АДРЕСА_1,  виданий тимчасовий талон РРТ № НОМЕР_3.
20.09.2007 року видане свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4. Даний автомобіль на
іншого власника не переоформлявся. ОСОБА_1власником транспортного засобу не
являлась. ( а.с.  76).

Суд
критично оцінює покази свідка ОСОБА_8 ,
яка показала,  що сторони у справі
є її рідними батьками та те,  що після
розірвання шлюбу батьки проживали однією сім»єю,  зокрема і разом придбали спірний
автомобіль,  оскільки свідок
заявила,  що на даний час вона перебуває
в неприязних стосунках з батьком,
відповідачем у справі,  і крім
того,  судом встановлено,  що вказаний свідок в період до якого
відноситься придбання спірного автомобіля перебувала на навчанні в м.  Черкаси,
додому приїздила близько 2 разів на місяць.

Свідок
ОСОБА_9 в судовому засіданні показав,  що
позивачка у справі є його рідною сестрою. Сестра з зятем жили як всі сім»ї
сварилися і мирилися,  але господарство
тримали. Він особисто в них дома бував не дуже часто. Близько двох років назад
вони почали жити погано,  сестра тиждень
жила дома,  а тиждень в батьків. Причину
пояснювала те,  що зять зловживає
спиртними напоями та фізично її ображає,
а зять пояснював те,  що сестра
зраджує його з іншим чоловіком.  Останній
раз він був у сторін дома в листопаді місяці 2006 року коли вони святкували
весілля дочки,  після того не був
взагалі.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому
засіданні показали,  що їм від людей в
селі було відомо,  що сторони спільно
проживали. Від кого саме дізналися,  суду
не повідомили. Крім цього,  свідок ОСОБА_11 показав,  що проживав з сторонами по-сусідству. З 2004
року свідок ОСОБА_11 до
сторін додому не ходив і не може пояснити які події відбувалися між ними. Про
придбання автомобіля,  за яку ціну і де
він дізнався від сусідів.

Свідок
ОСОБА_12в судовому засіданні показав,  що
йому відомо,  що відповідач придбав
автомобіль,  а чи разом сторони його
купували він не знає.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно
до ч. 1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи
все вищевикладене,  суд вважає,  що позивачка не надала суду доказів
того,  що вони проживали з відповідачем
як сім»я і у них були права та обов»язки по відношенню один до одного,  а тому суду вважає,  що за таких обставин та наданих сторонами
доказів позов не підлягає до задоволення.

Судові витрати
підлягають розподілу згідно  ст. . 88 ЦПК України.

На
підставі викладеного  ст.   ст.
З,  60,  74 СК України та керуючись  ст.
ст.  З,  5-8,
10,  11,  14,
60,  81,  88,
208,  209,  213-215,
223,  294 ЦПК України,  суд

вирішив:

В задоволенні
позову ОСОБА_1доОСОБА_2

про визнання
майна спільною сумісною власністю та його поділ,  відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги,  з подачею її копії до
апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.