Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
жовтня 2007 року      Приморський районний
суд міста Одеси в складі:

головуючого
судді - Свяченої Ю.Б.,

при
секретарі - Гайдайчук О.М. ,  розглянувши
у судовому засіданні в залі суду в м.
Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
„ПАКО Лінкс Інтернешнл" до ОСОБА_1,  Товариства з обмеженою відповідальністю
„ТЕХНО-АЙРОН" про визнання договору купівлі-продажу недійсним,  визнання права власності,  третя особа - Комунальне підприємство
„Одеське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації об'єктів
нерухомості",  -

ВСТАНОВИВ:

Первісно
позивач звернувся з позовом до суду до ОСОБА_1
про визнання права власності,
посилаючись на наступні обставини.

17 січня
1997 року учасниками ТОВ „ПАКО Лінкс Інтернешнл" було прийнято рішення про
збільшення статутного фонду товариства,
розподілення часток між учасниками,
внесення змін до установчих документів,
що пов'язані зі збільшенням статутного фонду. На виконання вказаного
рішення одним з учасників вказаного товариства виступав ОСОБА_1,  який запропонував прийняти в якості оплати частини внеску
в статутний фонд нерухоме майно у вигляді АДРЕСА_1,  яка на той час належала йому на праві
приватної власності.

В той же
день у встановленому законом порядку були внесені відповідні зміни до
Засновницького договору та була прийнята нова редакція статуту ТОВ „ПАКО Лінкс
Інтернешнл" від 04 березня 1997 року,
в яких вже вклад учасника ОСОБА_1
в статутний фонд товариства становить 39 096,  30 гривень,
33 000 гривень з яких й являються саме еквівалентом майнового внеску за
рахунок вартості вказаної квартири.

Разом з
тим,  на виконання своїх статутних
зобов'язань між комісією ТОВ „ПАКО Лінкс Інтернешнл" та ОСОБА_1 16 березня
1997 року був складений й підписаний Акт №6 приймання-передачі матеріальних
цінностей,  відповідно до якого,  АДРЕСА_1 переходить у власність товариства та
не може бути відчужена без рішення зборів учасників товариства. У зв'язку з
викладеним,  директор ТОВ „ПАКО Лінкс
Інтернешнл" просив суд визнати за товариством право власності на спірне
нерухоме майно.

Однак,  в процесі розгляду справи,  позивачем було уточнено первісно заявлені
вимоги,  зважаючи на той факт,  що 16 травня 2007 року ОСОБА_1 відчужив спірне
майно на корить ТОВ „Техно-Айрон" на підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу.

Таким
чином,  остаточно керівник
товариства-позивача просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16
травня 2007 року,  а також визнати за ТОВ
„ПАКО Лінкс Інтернешнл" право власності на спірну квартиру.

У
відкрите судове засідання з'явився представник позивача ТОВ „ПАКО Лінкс
Інтернешнл" за довіреністю,
остаточно заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі,  просив суд позов задовольнити.

Представник
відповідача ОСОБА_1 за
довіреністю у відкрите судове засідання з'явився,  від іменні свого довірителя позов визнав у
повному обсязі,  проти задоволення позову
не заперечував.

Представник
відповідача ТОВ „ТЕХНО-АЙРОН" за довіреністю у відкрите судове засідання
з'явився,  позов визнав у повному
обсязі,  проти задоволення позову не
заперечував.

Разом з
тим,  на підставі  ст.
174 ч.4 ЦПК України,  у разі
визнання відповідачем позову,  суд за
наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким
чином,  у зв'язку з тим,  що позивач від позову не відмовився,  а відповідачі вимоги визнали у повному
обсязі,  суд вважає можливим ухвалити
рішення про задоволення сього позову.

Судом встановлено,  що 17 січня 1997 року учасниками ТОВ „ПАКО
Лінкс Інтернешнл" були проведені збори,
пунктами №№3, 4, 5, 6 порядку денного яких розглядались питання про
збільшення розміру статутного фонду товариства,
про перерозподіл часток учасників в статутному фонді товариства про
внесення коштів в статутний фонд товариства та про оцінку майнових внесків
учасників,  а також про внесення змін та
доповнень в статут товариства та засновницькій договір.

Як
вбачається з протоколу №14 збору учасників ТОВ „ПАКО Лінкс
Інтернешнл",  зокрема за п'ятим
питанням порядку денного на вказаних зборах виступив ОСОБА_1,  який запропонував прийняти в якості оплати частини внеску
в статутний фонд нерухоме майно,  а саме
АДРЕСА_1,  яка належала йому на праві
приватної власності,  згідно договору
купівлі-продажу нерухомого майна №94/0370 від 04 вересня 1994 року,  зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН" за
№3,  стор.5,  кн. Іпр від 22 листопада 1994 року

Так,  17 січня 1997 року,  у встановленому законом порядку були внесені
відповідні зміни до Засновницького договору та була прийнята нова редакція
статуту ТОВ „ПАКО Лінкс Інтернешнл" від 04 березня 1997 року.

Відповідно
до п.2  ст. 13 Закону України „Про
господарські товариства" від 19.09.1991 року,  порядок оцінювання внесків визначається в
установчих документах товариства,  якщо
інше не передбачено законодавством України. Тобто,  засновники під час підписання установчого
договору самостійно визначили процедуру оцінювання майна,  що вноститься до статутного фонду
підприємства,  а саме вартість АДРЕСА_1
була оцінена вартістю - 33 000 гривень.

Таким
чином,  вклад учасника ОСОБА_1 в статутний фонд
товариства становив загалом 39 096,  30
гривень,  33 000 гривень з яких й
являються саме еквівалентом майнового внеску за рахунок вартості зазначеної
квартири.

На
виконання своїх статутних зобов'язань між комісією ТОВ „ПАКО Лінкс
Інтернешнл" - з одної сторони та ОСОБА_1 - з іншої сторони 16 березня 1997
року був складений й підписаний Акт №6 приймання-передачі матеріальних
цінностей,  відповідно до положень якого,  з моменту підписання документу
сторонами,  АДРЕСА_1 переходить у
власність товариства та не може бути відчужена без рішення зборів учасників
товариства.

При
цьому,  з моменту отримання матеріального
внеску до статутного майна,  тобто
вказаною вище квартири,  позивач ТОВ
„ПАКО Лінкс Інтернешнл" повністю здійснював утримання майна,  сплачував амортизаційні відрахування,  комунальні послуги та інші платежі пов'язані
з утриманням нерухомості,  про що свідчать
довідки №40/В6 від 31.08.2007 року,  №41
/В6 від 31.08.2007 року.

Однак,  не зважаючи на вищевикладене відповідачем
ОСОБА_1 спірна квартира була відчужена,
про що свідчить договір купівлі-продажу від 16 травня 2007 року за
№770,  посвідчений приватним нотаріусом
Київського нотаріального округу - Міхірьовою О.А.,  на підставі якого ОСОБА_1 відчужив
АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ТЕХНО-АЙРОН".

Таким
чином,  в
ст.  215 ч.3. ЦК України,  законодавцем зазначено,  що у разі,
якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,  але одна із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом,  такий
правочин може бути визнаний судом недійсним.

Хоча ТОВ
„ПАКО Лінкс Інтернешнл" й не виступає стороною оскаржуваного
договору,  заявления ним відповідної вимоги визнається судом
обґрунтованою,  оскільки на думку
суду,  цей договір безпосередньо зачіпає
й торкається особових майнових прав й законних інтересів товариства.

Як
регламентує  ст. 216 ч.ч.1, 2 ЦК України,  недійсний правочин не створює юридичних
наслідків,  крім тих,  що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все,  що вона одержала на
виконання цього правочину,  а в разі
неможливості такого повернення,  зокрема
тоді,  коли одержане полягає у
користуванні майном,  виконаній
роботі,  наданій послузі,  - відшкодувати вартість того,  що одержано,
за цінами,  які існують на момент
відшкодування. При цьому,  якщо у зв'язку
із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано
збитків та моральної шкоди,  вони
підлягають відшкодуванню винною стороною.

.      Як вказує
ст. 236 ч. 1 ЦК України,  правочин,
визнаний судом недійсним,  є
недійсним з моменту його вчинення.

Зважаючи
на викладене та приймаючи до уваги відповідні вимоги законодавства,  суд вважає можливим визнати договір
купівлі-продажу від 16 травня 2007 року за №770 укладений між ОСОБА_1 - з одної
сторони та ТОВ „ТЕХНО-АЙРОН" - з іншої сторони - недійсним.

Згідно  ст. 202 ЦК
України,  правочином є дія
особи,  спрямована на набуття,  зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно
до  ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,  що
не заборонені законом,  зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так,  суд вважає,
що вимога позивача про визнання права власності на АДРЕСА_1 за ТОВ „ПАКО
Лінкс Інтернешнл",  також підлягає
задоволенню.

Таким
чином,  зібранні у справі докази та їх
належна оцінка вказують,  що позов ТОВ
„ПАКО Лінкс Інтернешнл" до ОСОБА_1,  ТОВ „Техно-Айрон" про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,  визнання
права власності,  третя особа - КП „ОМБТІ
та РОН" - підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 15, 57, 60, 88, 208,
209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд-

ВИРІШИВ:

Позов
Товариства з обмеженою відповідальністю „ПАКО Лінкс Інтернешнл" до ОСОБА_1,  Товариства з обмеженою відповідальністю
„Техно-Айрон" про визнання договору купівлі-продажу недійсним,  визнання права власності,  третя особа - Комунальне підприємство
„Одеське міське бюро технічної інвентаризації і реєстрації об'єктів
нерухомості" -задовольнити у повному обсязі.

Визнати
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 16 травня 2007 року за №770,  укладений між Бєловим Едуардом Валентиновичем
- з одної сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю
„ТЕХНО-АЙРОН",  посвідчений
приватним нотаріусом Київського нотаріального округу - Міхірьовою О.А. -
недійсним.

Визнати
право власності на АДРЕСА_1 - за Товариством з обмеженою відповідальністю „ПАКО
Лінкс Інтернешнл".

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження,  або в
порядку  ст. 295 ч.4 ЦПК України.