Справа
№2-411/2007
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судці                                                               Павленко
В.Д.

при секретарі                                                                        Солдатенко
О.М.

з участю: представника позивача                                       ОСОБА_2

представника  відповідача                                                   Біблі
В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду міста Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропілля про стягнення не донарахованих щомісячних страхових
виплат, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ВВД ФСС від НВВ та ПЗ України в м. Добропілля
про стягнення не донарахованих щомісячних страхових виплат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що у
зв'язку з нещасливим випадком на виробництві, який стався з ним 25 червня 1987
року, йому призначені та виплачуються страхові щомісячні виплати Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля (ФСНВ).

Надалі позивач вказує, що вважає, що через неправильне
застосування ФСС норм законодавства, а саме ч.2 ст.29 Закону "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та профзахворювання" № 1105, йому були недораховані за період
з 1.03.02р. по 01.12.06. 13362,16 грн. щомісячні страхові виплати відшкодування
шкоди.

Так, згідно ч.2 ст.2 вказаного Закону ФСС зобов'язаний
щорічно з 1 березня запроваджувати перерахунок щомісячних страхових виплат у
разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати в
галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Відповідач же запроваджував перерахування щомісячних
страхових виплат на підстава коефіцієнтів зростання реальної заробітної плати в
галузях національної економіки та видавав з цього приводу Постанови Правління
ФСС

від
14.03.02 р. № 15 з 1 березня 2002 р. на коефіцієнт 1,193;

від
04.03.03 р. № 3 з 1 березня 2003 р. на коефіцієнт 1,182;

від
15.03.04 р. № 17 з 1 березня 2004 р. на коефіцієнт 1,152;

від
28.02.05 р. № 3 з 1 березня 2005 р. на коефіцієнт 1,238;

від
06.03.06 р. № 3 з 1 березня 2006 на коефіцієнт 1,203.

Позивач у позові посилається на те, що у вказаних
постановах ФСС для перерахунків запроваджував коефіцієнти росту реальної
заробітної плати у галузях національної економіки, самостійно змінивши термін,
вказаний у ч.2 ст.29 вказаного

2

Закону, що потягнуло за
собою зменшення нарахованих страхових виплат. Позивач зазначає, що за даними
держкомстату України зростання середньої заробітної плати у галузях
національної економіки у коефіцієнтах за періоди перерахунків становило:

за 2001 р. - на
1,352, який необхідно застосовувати для перерахунку з 1-го березня 2002р.: що
на 15,9 % вище показника реальної заробітної плати;

за 2002 р. - на
1,210, який необхідно застосовувати для перерахунку з 1-го березня 2003р. що на
2,8% вище показника реальної заробітної плати;

за 2003 р. - на
1,228, який необхідно застосовувати для перерахунку з 1-го березня 2004р.; що
на 7,6% вище показника реальної заробітної плати;

за 2004р. - на
1,275, який необхідно застосовувати для перерахунку з 1-го березня 2005р.; що
на 3,7% вище показника реальної заробітної плати;

за 2005р. - на
1,367, який необхідно застосовувати для перерахунку з 1-го березня 2006 р. що
на 16,4% вище показника реальної заробітної плати.

Також позивач
вказує, що національне законодавство у сфері регулювання пенсійних, цивільних,
податкових та інших правовідносин не передбачає використання показника
"реальна" заробітна плата. Більш того, розміри страхових внесків
страхувальників розраховуються для роботодавців у відсотках до сум фактичних
видатків на оплату праці найманих працівників, включаючи видатки на виплату
основної та додаткової заробітної плати, інші заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі у натуральній формі (ст.47 вказаного Закону). Таким
чином, зростання середньої заробітної плати веде до зростання страхових
внесків, що, у свою чергу, дає змогу зростанню страхових виплат потерпілим. При
цьому купівельна спроможність населення, тобто "реальна" заробітна
плата, при визначенні страхових тарифів до розрахунку не приймається, а
приймається уся заробітна плата без урахування інших платежів, у тому числі і
прибуткового податку.

У своєму позові
позивач також посилається на ст. 18 зазначеного вище Закону, вказуючи, що ВД
ФСС (у т.ч. відділення у м. Добропілля) запроваджує свою діяльність від імені
Фонду у межах та порядку, що визначаються його Статутом та Положенням про
виконавчу дирекцію, з робочим органом Фонду та юридичним представником. Ця
стаття також вміщує положення про те, що виконавчі дирекції організовують та
забезпечують виконання рішень правління Фонду. Позивач вважає, що це положення
не надає права відповідачу застосовувати у своїй діяльності постанови Фонду, що
суперечить діючому законодавству і вважає, що його позовні вимоги обгрунтовано
заявлені до Відділення виконавчої дирекції ФСС від НВВ та ПЗ України в м.
Добропілля, як до належного відповідача, бо, як вказує позивач, відповідно до
свого Положення, саме відділення в м. Добропілля провадить йому нарахування та
виплату страхових платежів, діючи від імені Фонду, а відтак і несе
відповідальність від імені Фонду.

Крім того, що
проведення перерахунку у порядку, вказаному у ч.2 ст.29 згадуваного Закону , не
потребує видання яких-би то окремих загальних постанов про перерахунок у
зв'язку із зростанням середньої заробітної плати.

Позивач
відзначає, що для проведення перерахунку відповідачу достатньо запросити
Держкомстат України про розмір зростання середньої заробітної плати у галузях
національної економіки та здійснити перерахунок страхових виплат на підставі
отриманих відомостей згідно до згадуваного Закону.

При виданні
своїх постанов № 15 від 14.03.03р. .№ 3 від 14.03.03р., № 17 від 17.03.04 р. №
3 від 28.02.05 p., № 3 від 06.03.06 р. в частині визначення постановами
коефіцієнтів для щомісячного перерахунку страхових виплат на коефіцієнти, не
передбачені законодавством - зростання реальної заробітної плати, правління ФСС
порушило ст.17 вказаного Закону, яка регламентує повноваження правління ФСС,
про що вказує позивач у своєму позові.

Також позивач зазначає, що у ст. 17 Закону вказано, що
правління затверджує "Інструкції про порядок перерахунків, обліку та
витрати страхових коштів", узгоджені з Національним банком України та
спеціально уповноваженим центральним органом

3

виконавчої
влади. У зв'язку з чим позивач вказував у позові, що ця стаття не надає права
правлінню вносити зміни до згаданого Закону, а саме змінювати вказаний у ч.2
ст.29 Закону термін «середня заробітна плата» на термін «реальна заробітна
плата». Отже, видаючи постанови про перерахунок страхових виплат з 1 березня
2002р. на коефіцієнт 1,193; з 1 березня 2003 р. на коефіцієнт 1,182; з 1
березня 2004р. на коефіцієнт 1,152: з 1 березня 2005р. на коефіцієнт 1,238; з 1
березня 2006 р. на коефіцієнт 1,203 - тобто на коефіцієнт росту реальної
заробітної плати правління перевищило свої повноваження. Про це вказано у
постанові Київського апеляційного господарського суду у справі № 13/792 від
14.06.05р. В цій частині постанови правління ФСС визнавалися недійсними.
Вказана постанова суду була винесена після розгляду скарги на попередні рішення
за цією справою у касаційному порядку у Вищому Господарському Суді України,
який у своїй постанові від 02.02.05р. визнав, що дійсно ФСС провадило
перерахунок у протиріччі з діючим законом. 06.09.0бр. Вищий адміністративний
суд України залишив постанову Київського апеляційного господарського суду у
справі № 13/792 без змін.

Крім вказаного,
з приводу обґрунтованості своїх позовних вимог, позивач посилається у позові на
роз'яснення Міністерства юстиції України від 19.04.04р. 21- 4-71 представнику
Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. В цьому документі вказано
про порушення правлінням ФСС своїх повноважень при ухваленні постанови про
перерахунок та зміну при цьому термінів "середня заробітна плата" на
"реальна заробітна плата". Листом № 30-45-949 від 22.02.03 р. Мінюст
вказав ФСС привести у відповідність з діючим законодавством свої постанови. До
теперішнього часу ФСС не виконав вказівок Мінюсту України.

Таким чином,
позивач вказує, що відповідач, виконуючи перерахунки з порушенням 4.2 ст.
Закону, значно занизив йому розмір щомісячних страхових виплат за період з 1
березня 2002 р до теперішнього часу.

Позивач,
наводячи розрахунки страхових виплат, перерахунки яких, як він вказував,
зроблені невірно відповідачем, зазначив, що всього йому не донараховано
щомісячних страхових виплат за період з 1 березня 2002р. по 1 лютого 2007р.:
919,56грн.+1305,96грн.+2223,36грн.+3182,28грн.+5731,00грн.=13362,16грн.

З огляду на
викладене, позивач просить в позові визнати не дійсними та скасувати постанови
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України № 15 від 14.03.02р., № 3 від 14.03.03р., № 17
від 17.03.04 p.,
№ 3 від 28.02.05р., № 3 від 06.03.06р., а також просить стягти з Відділення
ВД ФСС від НВВ та ПЗ України в м. Добропілля на його користь 13362,16 грн. не
донарахованих щомісячних страхових виплат за період з 1 березня 2002 р. по 1
лютого 2007 року. Просить зобов'язати Відділення ВД ФСС від НВВ та ПЗ України в
м. Добропілля виплачувати йому з 1 лютого 2007 року щомісячно по 1687 (тисяча
шістьсот вісімдесят сім)гривень 51 копійок до наступного перерахунку та в
подальшому нараховувати щомісячні страхові виплати згідно з діючим
законодавством.

Представник
позивача ОСОБА_2 підтримав вимоги свого апонента та просить їх задовольнити.

Представник ФСС
НВ та ПЗ в м. Добропілля Бібля В.В., діюча на підставі доручення в судовому
засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1
не погодилась та пояснила, Держкомстатом розраховуються та публікуються
різні показники щодо розмірів заробітної плати: середня номінальна заробітна
плата на одного штатного працівника облікового складу; середня номінальна
заробітна плата на одну оплачувану годину; середня номінальна заробітна плата
на одного штатного працівника в еквіваленті повної зайнятості.

Згідно плану державних статистичних спостережень
зазначені, показники розробляються в цілому по економиці України, по регіонам
та за видами економічної та промислової діяльності. Відповідно для кожного з
них розраховується показник динаміки-темп зростання або індекс у порівнянні з
попереднім роком, при цьому зазначені показники можуть мати різні значення.
Індекс нарахованої номінальної

4

з/плати характеризує зміну розміру номінальної з/плати
працівника у звітному періоді

порівняно з базисним. Крім цього, Держкомстат України
розраховує та публікує

показник зміни реальної заробітної плати шляхом ділення
індексу номінальної з/плати

без урахування податків та обов*язкових платежів на
індекс споживчих цін. Таким

чином, індекс реальної з/плати враховує вплив зміни ціни.
Ці індекси дають можливість

встановити
взаємозв*язок     з         іншими     макроекономічними     показниками,

використовується для аналізу економічних циклів.
Планування, прогнозування Правління фонду не має законних підстав застосовувати
інші коефіцієнти. Вважає, що фондом були правильно проведені усі нарахування,
вимоги ОСОБА_1 та його представника необгрунтованими та просить суд відмовити в
їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом п.іч.1 ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності поширюється компетенція
адміністративних судів.

Постанови Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України, щодо яких позивач
ставить вимогу про скасування, є правовими актами індивідуальної дії, оскільки
видаються для провадження Відділеннями ВДФФСНВВ та ПЗ відповідних перерахунків
страхових виплат, конкретно для виконання Відділеннями Фонду. Фонд ССНВВ та ПЗ
України є суб'єктом владних повноважень - суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі законодавства, тому розгляд такої справи, згідно
зі ст.15 ЦПК України і ст.17 КАС України відноситься до компетенції
адміністративного суду, а не в порядку цивільного судочинства.

Крім того, слід зазначити, що належним відповідачем у
такій справі повинен бути Фонд ССНВВ та ПЗ України, оскільки постанови що
оспорюються видаються саме Фондом, а не його Відділеннями.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 5,10,60,212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_1в позові
до Відділення виконавчої дирекції

Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних

захворювань України в м. Добропілля про стягнення не
донарахованих Щомісячних

страхових виплат відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд
Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів
з дня проголошення рішення.