Справа № 22ц-2168/07         Головуючий у 1 -й інстанції Костюченко Г.С.
30                           Доповідач
апеляційного суду
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах  апеляційного суду Миколаївської області в
складі:

головуючої
Буренкової К.О.,  суддів Довжук Т.С.
,  Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю
позивачки і її представника ОСОБА_1.,
відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.  Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 12 вересня 2007 року,
ухвалене за її позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про припинення
сервітуту на житло та виселення із квартири,

встановила:

В
березні 2007 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про припинення сервітуту на житло та виселення із квартири.

Позивачка
мотивувала свої вимоги тим,  що з 2001 р.
є власником квартири АДРЕСА_1.,  яку
отримала в порядку спадкування. В 2001 р.
у дане жиле приміщення вона вселилася разом із чоловіком ОСОБА_2 та сином
ОСОБА_4 В травні 2005 р. шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. З травня 2004 р.
вона проживає у м.  Києві,  а вказаним жилим приміщенням користується її
колишній чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_4. Крім цього,  позивачка вказувала,  що ОСОБА_4. без її згоди вселив в спірне жиле
приміщення свою дружину ОСОБА_5

Посилаючись
на неможливість сумісного проживання в указаній квартирі разом з
відповідачами,  позивачка на підставі
ч.2  ст.
406 ЦК та
ч.2  ст.
156 ЖК просила суд припинити право користування спірною квартирою
ОСОБА_2. і ОСОБА_4. та виселити їх із даного жилого приміщення,  а також виселити з цього ж приміщення ОСОБА_5

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 12 вересня 2007 р. в
задоволенні позову ОСОБА_3. відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким задовольнити її вимоги.
Позивачка посилається на недоведеність обставин,  які суд вважав встановленими,  а також на порушення судом положень ч.2  ст. 406 ЦК
та ч.2  ст.  156 ЖК.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення позивачки та
її представника,  відповідача
ОСОБА_2.,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів приходить

до
висновку,  що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних підстав.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
позивачка та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 1978 р. по
жовтень 2005 p.,  а відповідач ОСОБА_4. їх син. ОСОБА_3. відповідно до свідоцтва
на право на спадщину є власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Судом
встановлено,  що в 2001 р. за згодою
ОСОБА_3. на правах членів її сім'ї в спірну квартиру вселилися ОСОБА_2 і
ОСОБА_4. Відповідач ОСОБА_4. прописаний в цій квартирі. Позивачка з травня 2004
р. в даному
жилому приміщенні не проживає.

ОСОБА_3.
просила захистити її право власника двохкімнатної квартири шляхом припинення з
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сервітуту на право користування спірною
квартирою та їх виселення із цієї квартири.

Згідно з
ч.1  ст.
156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири),  що проживають разом з ним у будинку
(квартирі),  що йому належить,  користуються жилим приміщенням нарівні із з
власником будинку (квартири),  якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За
змістом цієї статті припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним
приміщенням.  Право вимагати в судовому
порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до  ст.  157 ЖК,
але за наявності обставин,
передбачених ч.1  ст.  116 цього Кодексу.

Встановивши
ці обставини,  суд на підставі  ст.
156 ЖК прийшов до вірного висновку про те,  що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4. є колишніми
членами сім'ї позивачки,  мають право
нарівні з нею користуватися спірним жилим приміщенням,  інша угода при їх вселенні щодо порядку користування
цим приміщенням,  в т. ч.1 сервітут,  не укладалася,  а тому підстав для їх виселення немає.

Доводи
позивачки в апеляційній скарзі стосовно того,
що в 2001 р. вона як власник дала згоду відповідачам ОСОБА_2. та
ОСОБА_4. на тимчасове вселення в спірне жиле приміщення,  що,  на
її думку,  є укладенням сервітутом,  не підлягають задоволенню,  оскільки доказів на підтвердження даної
обставини вона суду не надала.

Разом з
тим,  обгрунтованими є посилання ОСОБА_3.
на помилковість висновків суду щодо відмови в її вимогах про виселення ОСОБА_6

Так,  відмовляючи в задоволенні вимог позивачки про
виселення відповідачки ОСОБА_7,  суд виходив з того,  що остання теж вселилася та проживає в
спірній квартирі на правах колишнього члена сім'ї позивачки.

Між тим
такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та наявним в ній
доказам,  що відповідно до п.3 ч.1  ст. 309 ЦПК є підставою для скасування
оскаржуваного рішення в цій частині та ухвалення в цій частині нового рішення.

Згідно
ч.2  ст.
156 ЖК лише за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Із
матеріалів вбачається,  що ОСОБА_5 з 2006
р. є дружиною відповідача ОСОБА_4.,
прописана в квартирі своїх батьків,
а в спірну квартиру вселилася без згоди позивачки,  членом її сім'ї не була.

Наведене
свідчить,  що ОСОБА_5 вселилася в
квартиру АДРЕСА_1 без законних підстав,
а тому не набула права користування цим жилим приміщенням. .

Враховуючи
наведене,  колегія приходить до
висновку,  що позов ОСОБА_3. стосовно
виселення відповідачки ОСОБА_5 підлягає задоволенню,  а остання на

підставі
ст.  109 ЖК -
виселенню із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308, 309,
316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3. задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 12 вересня 2007 р. в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3. до ОСОБА_5 про виселення із
квартири скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3.
до ОСОБА_5 про виселення із квартири задовольнити.

Виселити
ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1,  без
надання іншого жилого приміщення.

Рішення
апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.