Справа № 2 -2485/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ.

27 грудня 2007 року Приморський
районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарях           Якуніній Н.В., Шинкаренко Л.О.,
Шнуровенко В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного банку
„Південний" до Редакції газети „Слово", ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_2, про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди ;

і за позовом ОСОБА_3 до Редакції газети „Слово",
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про захист честі, гідності і ділової репутації,
та про відшкодування моральної шкоди ;

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2003
року АБ „Південний" подав до Приморського районного суду м.Одеси позовну
заяву до редакції газети „Слово" і ОСОБА_1 про захист ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди, вказуючи в обґрунтування своїх позовних вимог
наступне.

У випуску
НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року під рубрикою „Расследование" опублікована
стаття під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1"
під авторством ОСОБА_1, і ця стаття містить відомості щодо того, що в АБ
„Південний" „Кто-то
сознательно ... задержал",
маючи на увазі виконання платіжних доручень ТПФ „Голубые дороги", -
які не відповідають дійсності.

Поширенням такої
неправдивої інформації завдано непоправну шкоду ділової репутації АБ „Південний", і, як наслідок, моральну шкоду, так як
ця інформація негативно вплинула як на залучення нових клієнтів банка,
так і на взаємовідносини банка з його клієнтами, деякі з яких, закривши свої
рахунки в АБ „Південний", перейшли на обслуговування до інших банків, що,
у свою чергу, представляє серйозну погрозу для фінансового стану банка. Крім
того, керівництву і працівникам АБ „Південний" доводилося виправдовуватися
перед клієнтами з приводу відомостей, поширених у зазначеній вище статті, та
доказувати клієнтам банка, які висловлювали недовіру банку і ставили під сумнів
добросовісність його працівників та належність виконання ними своїх трудових
обов'язків, що працівники банку в своїй роботі суворо дотримуються діючого
законодавства.

У зв'язку з
такими обставинами, позивач також змушений був проводити незаплановану коштовну
рекламну компанію.

Посилаючись на
вказані обставини, позивач вимагає визнати поширені в опублікованій у випуску
НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року статті під назвою
„ІНФОРМАЦІЯ_1" під
авторством ОСОБА_1 відомості відносно того, що в АБ „Південний" „Кто-то сознательно ... задержал" виконання
платіжних доручень ТПФ „Голубые
дороги", - такими, що не відповідають дійсності та порочать ділову
репутацію АБ „Піденний", зобов'язати редакцію газети „Слово"
опублікувати спростування цих відомостей та стягнути з редакції газети
„Слово" і журналіста ОСОБА_1 солідарно на користь АБ „Південний" у
відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. і судові витрати в сумі 5 017,00
грн., пов'язані зі сплатою позивачем судового збору.

2

Крім того, в
грудні 2003 року до Приморського районного суду м.Одеси також надійшла позовна
заява ОСОБА_3 до редакції газети „Слово" і ОСОБА_1 про захист честі,
гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування
свого позову ОСОБА_3 вказує, що у випуску НОМЕР_1 газети „Слово" від 05
вересня 2003 року під рубрикою „Расследование"
опублікована стаття під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1" під авторством ОСОБА_1, в тексті якої містяться
відомості, що не відповідають дійсності.

Так, в цій
статті зазначено, що в липні 2000р. директора ТПФ „Голубые дороги» -ОСОБА_2
„...вызвал на свидание начальник
службы безопасности банка «Пивденный» господин ОСОБА_3
- так отрекомендовал
себя незнакомец. Он подтвердил наличие если не компромата на фирму, то больших
неприятностей у ее руководителя. И обещал за 10 тысяч долларов не только избавить от
них, а и «опекать» в дальнейшем. В переводе
с языка правоохранителей это означало, что ОСОБА_2 предложена «крыша», без
которой она умудрялась (какая наглость!) раньше существовать. Нарисовал он и ее
черное будущее в случае отказа: разорение фирмы, продажа за долги
квартиры..., уголовное дело и очень сурового следователя, который все это обеспечит.
Порекомендовал быстренько продать офис, уплатить требуемое и дальше мирно
сотрудничать с «кураторами». А еще предупредил, что обращаться в какие-то
инстанции не следует, так как «будет хуже».

Ці неправдиві
відомості підривають його, позивача, авторитет, носять ганьблений характер,
принижують його честь, гідність і ділову репутацію, оскільки звинувачують його
в діянні, відповідальність за яке передбачена кримінальним законодавством,
представляють його в очах сотень тисяч громадян як людину, яка використовує
своє службове положення в особистих цілях, ставлять під сумнів дотримання ним,
як керуючим робітником, діючого законодавства. Вживання автором статті
висловлювань: „...опекать"
в дальнейшем", „...предложена крыша", „...сотрудничать с
„кураторами" -посилює негативне відношення до нього, так як представляє
його організатором „даху" підприємця, і тим самим відносить його до
кримінальних структур.

Поширенням такої
неправдивої інформації йому завдано моральну шкоду, яка полягає у його душевних
стражданнях, пов'язаних з погіршенням його стосунків з близькими людьми,
колегами по роботі та друзями, які посумнілися у його принциповості і чесності,
у зв'язку з чим були порушені його нормальні життєві зв'язки, а також
пов'язаних з тим, що під час проведення АБ „Південний" службового
розслідування за фактами, викладеними у вказаній вище статті, він змушений був
доказувати свою непричетність до зазначених в статті обставин. Крім того,
поширення цієї неправдивої інформації може відобразиться на його просуванні по
службі та вплинути на його успіх в кар'єрі та суспільному житті.

Посилаючись на
зазначені вище обставини, позивач вимагає визнати поширені в опублікованій у
випуску НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року статті під назвою
„ІНФОРМАЦІЯ_1" під авторством ОСОБА_1 вищевказані відомості щодо нього
такими, що не відповідають дійсності та порочать його честь, гідність і ділову
репутацію, зобов'язати редакцію газети „Слово" опублікувати спростування
цих відомостей та стягнути з редакції газети „Слово" і журналіста ОСОБА_1
солідарно на його, позивача, користь у відшкодування моральної шкоди 30 000,00
грн. та понесені ним судові витрати в сумі 1 517,00 грн., пов'язані зі сплатою
ним судового збору.

07.02.2004р.
судом першої інстанції справа за позовом АБ „Південний" до Редакції газети „Слово" і ОСОБА_1 про захист ділової
репутації та відшкодування моральної шкоди і справа за позовом ОСОБА_3
до Редакції газети „Слово" і ОСОБА_1 про захист честі, гідності і ділової
репутації, та про відшкодування моральної шкоди - були об'єднані в одне
провадження, а також до участі у справі залучена ОСОБА_2 у якості третьої особи
на стороні відповідачів за позовами АБ „Південний" і ОСОБА_3

3

В судовому засіданні
представники АБ „Південний" і ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги позивачів,
підтвердили викладені позивачами обставини і наполягали на задоволені позовних
вимог позивачів в повному обсязі.

Представник
редакції газети „Слово", ОСОБА_1 і ОСОБА_2, яка одночасно є представником
відповідача ОСОБА_1, не визнали позови АБ „Південний" і ОСОБА_3,
посилаючись, що надрукований у газеті „Слово" матеріал, щодо якого виникли
позовні вимоги позивачів, є передруком статті ОСОБА_1 „ІНФОРМАЦІЯ_2",
раніше надрукованої газетою „Українська газета" у випуску НОМЕР_2 від 08.05.2003р.
та газетою „Дзеркало тижня" у випуску НОМЕР_3 від 30.08.2003р. Відтак
згідно п.4 ст.42 Закону України „Про друковані засоби масової інформації*"
редакція газети „Слово" і журналіст ОСОБА_1 не несуть відповідальності за
публікацію згаданої інформації, яка є дослівним відтворенням матеріалів,
опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації.

Також
відповідачі вказують, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження
наявності в їх, відповідачів, діях умислу щодо поширення недостовірної
інформації відносно позивачів, а саме - позивачі не надали доказів на
підтвердження того, що вони, тобто відповідачі, усвідомлювали недостовірність
інформації та передбачали її суспільно небезпечні наслідки, - отже згідно ст.17
Закону України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний
захист журналістів" позовні вимоги позивачів щодо відшкодування моральної
шкоди не підлягають задоволенню.

Крім того,
ОСОБА_2 пояснила, що переклад статті ОСОБА_1 „ІНФОРМАЦІЯ_2", раніше
надрукованої газетою „Українська газета" у випуску НОМЕР_1 від
08.05.2003р. та газетою „Дзеркало тижня" у випуску НОМЕР_3 від
30.08.2003р., з української мови на російську мову для газети „Слово" був
зроблений нею, назва статті „ІНФОРМАЦІЯ_1", також вигадана нею, і ілюстрації
для цієї статті надані нею газеті „Слово", та стверджувала, що усі
викладені в статті факти відповідають дійсності, у зв'язку з чим вважала, що
позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню.

Дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу та допитавши
свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги АБ „Південний" і ОСОБА_3
підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом
установлено, що у випуску НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року
під рубрикою „Расследование"
опублікована стаття під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1" під авторством ОСОБА_1 з посиланням: „Украинская газета", специально для „Слова".

У зазначеній
статті викладені відомості щодо того, що в АБ „Південний" „кто-то сознательно ... задержал", маючи на увазі виконання платіжних доручень ТПФ „Голубые дороги",
а також відомості щодо того, що в липні 2000р. директора ТПФ „Голубые дороги» -
ОСОБА_2 „...вызвал на
свидание начальник службы
безопасности банка «Пивденный»
господин ОСОБА_3 - так
отрекомендовал себя незнакомец. Он подтвердил наличие если не компромата на
фирму, то больших неприятностей у ее руководителя. И обещал за 10 тысяч долларов не только избавить от
них, а и «опекать» в дальнейшем. В переводе с языка правоохранителей это
означало, что ОСОБА_2 предложена «крыша», без которой она умудрялась (какая
наглость!) раньше существовать. Нарисовал он и ее черное будущее в случае
отказа: разорение фирмы, продажа за долги квартиры..., уголовное дело и очень
сурового следователя, который все это обеспечит. Порекомендовал быстренько
продать офис, уплатить требуемое и дальше мирно сотрудничать с «кураторами». А
еще предупредил, что обращаться в какие-то инстанции не следует, так как «будет
хуже».

4

Виходячи з
викладеного, суд погоджується з доводами позивачів та їх представників відносно того, що зазначеною
інформацією, по-перше, ставиться під сумнів добросовісність працівників
АБ „Південний" та належне виконання ними своїх трудових обов'язків, і,
по-друге, звинувачується начальник служби безпеки АБ „Південний" ОСОБА_3 у
використанні ним свого службового положення в особистих цілях та у вчиненні
діяння, відповідальність за яке передбачена кримінальним законодавством.

Частиною 4
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003
року визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли
після набрання ним чинності, а тому суд, ураховуючи, що вказаний Цивільний
кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, вирішуючи дану справу,
застосовує Цивільний кодекс України в редакції 1963 року.

Згідно ст.7 ЦК України (1963р.) громадянин або
організація має право вимагати по суду спростування таких відомостей, що не відповідають
дійсності або неправдиво викладені, які порочать їх честь, гідність чи ділову
репутації або завдають шкоду їх інтересам.

Крім того,
відповідно до ст.7 ЦК України
(1963р.) відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають
дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення
відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов.

Проте на
підтвердження правдивості інформації щодо АБ „Південний" і ОСОБА_3,
поширеної в опублікованій у випуску НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня
2003 року під рубрикою „Расследование"
статті під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1",
відповідачі не надали суду доказів, як цього вимагає ст.7 ЦК України (1963р.)
та ст.60 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_3
в своїй позовній заяві стверджує, що він ніколи не зустрічався з директором ТПФ
„Голубые дороги"
ОСОБА_2 та взагалі з нею не знайомий, а відповідачі не спростували ці доводи
ОСОБА_3

З огляду на викладені обставини, суд критично оцінює показання свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, оскільки усі обставини щодо зустрічі
між ОСОБА_2 і особою, яка, нібито, представилась начальником служби безпеки АБ
„Південний" ОСОБА_3., а також щодо теми їх бесіди, цим свідкам відомі лише
зі слів самої ОСОБА_2, яка, у свою чергу, в судовому засіданні не змогла навіть
пояснити коли саме вона зустрічалась з ОСОБА_3. та дати його словесний портрет.

Більш того,
інформація, спростування якої вимагає позивач ОСОБА_3, полягає у звинуваченні
позивача у вчиненні кримінального злочину, але, незважаючи на неодноразове
проведення перевірок компетентними правоохоронними органами за численними
зверненнями і скаргами ОСОБА_2, фактично з цих підстав ОСОБА_3 ніколи не
притягувався до кримінальної відповідальності.

Той факт, що
працівники АБ „Південний" навмисно або через недобросовісність затримали
виконання платіжних доручень ПТФ „Голубые
дороги", у судовому засіданні також не знайшов свого підтвердження.

Таким чином, суд
погоджується з доводами позивачів та їх представників відносно того, що
поширені у випуску НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року в
статті під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1" негативні відомості щодо АБ
„Південний" і начальника служби безпеки цього банку ОСОБА_3, спростування
яких вимагають позивачі, не відповідають дійсності та принижують як ділову
репутацію АБ „Південний", так і честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_3
з точки зору додержання законів.

Разом з тим,
судом установлено, що переклад статті ОСОБА_1 „ІНФОРМАЦІЯ_2", раніше
надрукованої газетою „Українська газета" у випуску НОМЕР_1 від
08.05.2003р. та газетою „Дзеркало тижня" у випуску НОМЕР_3 від
30.08.2003р., з української мови на російську мову для газети „Слово" був
зроблений ОСОБА_2, назва статті

5

„ІНФОРМАЦІЯ_1",
також вигадана ОСОБА_2,
і ілюстрації для цієї статті газеті „Слово" надані ОСОБА_2

Відповідач
ОСОБА_1 стверджує, що вона не давала своєї згоди на публікацію газетою
„Слово" статті під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1", і ОСОБА_2 не заперечує цей факт, а представник газети
„Слово" не спростував ці доводи ОСОБА_1, як цього вимагає ст.60 ЦПК
України.

Проте, фактично
відомості, викладені у зазначеній публікації, є дослівним відтворенням статті
„ІНФОРМАЦІЯ_2", опублікованої газетою „Українська газета" у випуску
НОМЕР_1 від 08.05.2003р. та газетою „Дзеркало тижня" у випуску НОМЕР_3 від
30.08.2003р., отже згідно п.4 ст.42 Закону України „Про друковані засоби
масової інформації"" у даному разі редакція газети „Слово" і
журналіст ОСОБА_1 не несуть відповідальності за публікацію відомостей щодо
позивачів, які не відповідають дійсності.

Таким чином,
позовні вимоги позивачів щодо зобов'язання редакції газети „Слово"
опублікувати спростування недостовірних відомостей, поширених в статті під назвою
„ІНФОРМАЦІЯ_1" у випуску
НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року, та щодо відшкодування
моральної шкоди - не підлягають задоволенню.

На підставі
викладеного і керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.7 ЦК України
(1963р.), п.4 ст.42 Закону України „Про друковані засоби масової
інформації*", суд, -

ВИРІШИВ :

Позов
Акціонерного банку „Південний" і позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати поширені
у випуску НОМЕР_1 газети „Слово" від 05 вересня 2003 року під рубрикою „Расследование" в статті
під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_1"
відомості щодо того, що в АБ „Південний" „Кто-то сознательно...
задержал", маючи на увазі виконання платіжних доручень ТПФ „Голубые дороги", а
також відомості щодо того, що в липні 2000р. директора ТПФ „Голубые дороги» -
ОСОБА_2 „...вызвал на
свидание начальник службы
безопасности банка «Пивденный»
господин ОСОБА_3 - так
отрекомендовал себя незнакомец. Он подтвердил наличие если не компромата на
фирму, то больших неприятностей у ее руководителя. И обещал за 10 тысяч долларов не только избавить от
них, а и «опекать» в дальнейшем. В переводе с языка правоохранителей это
означало, что ОСОБА_2 предложена «крыша», без которой
она умудрялась (какая наглость!) раньше существовать. Нарисовал он и ее черное будущее
в случае отказа: разорение фирмы, продажа за долги квартиры..., уголовное дело
и очень сурового следователя, который все это обеспечит. Порекомендовал
быстренько продать офис, уплатить требуемое и дальше мирно сотрудничать с
«кураторами». А еще предупредил, что обращаться в какие-то инстанции не
следует, так как «будет хуже.», -такими,
що не відповідають дійсності.

В решті позовних вимог Акціонерного банку „Південний"
і ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області
через Приморський районний м.Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційного суду
Одеської області або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.