Справа №2-1803/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про визнання
права власності на спадщину

24 вересня 2007
року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого
судді: Буймової Л. П. при
секретарі: Корченко О.Я.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання права власності на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на
спадщину, посилаючись на те, що після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, її матері ОСОБА_5.
відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1з надвірними будівлями. Батько
ОСОБА_6.помер раніше матері в 1977 році. Дітей було четверо: позивачка,
ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_7.
Брат ОСОБА_7. помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкоємцем після його смерті є його єдиний син - відповідач
ОСОБА_4. В 1991 році мати склала заповіт, яким заповіла належний їй жилий
будинок позивачці та відповідачам в рівних частках. Після смерті матері
позивачка одна вступила в фактичне володіння і управління спадковим майном,
оскільки зробила необхідний поточний ремонт в будинку, зібрала урожай,
господарюю в саду та доглядає за надвірними будівлями, у неї знаходяться ключі
від будинку та всі документи померлої, в тому числі і документи на будинок.
Відповідачі не вчинили жодної з дій, що свідчили би про прийняття ними цієї
спадщини, тому вважаються такими, що від спадщини відмовились. Нотконторою у
видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено і рекомендовано звернутись
до суду для встановлення факту належності заповіту, оскільки в заповіті її
прізвище записано як "ОСОБА_1", замість вірного "ОСОБА_1"
згідно її документів. Помилка виникла внаслідок того, що прізвище позивачки в
заповіті було записане зі слів матері, яка вимовляла його як
"ОСОБА_1". Та обставина, що мати дійсно мала на увазі саме позивачку,
складаючи заповіт, підтверджується: 1. її ім'я та по батькові написані вірно,
2. мати вказала в заповіті всіх своїх дочок (в т.ч. і позивачку). При
необхідності, і свідки можуть підтвердити той факт, що заповіт ОСОБА_5 від
09.09.1991 року, в тій частині, що була заповідана на ім'я ОСОБА_1, належить
позивачці, ОСОБА_1. Просить суд визнати за нею право власності на вищевказане
майно.

Відповідачі в
судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлени
вчасно та належним чином, проти позову не заперечують, своєю письмовою заявою
просять розглядати справу без їхньої участі, та просять визнати право власності
на спадщину за позивачкою, так як вона одна прийняла спадщину: фактично
вступила в управління і володіння спадковим майном.

Вислухавши
пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1у віці 80 років померла мати позивачки ОСОБА_5. Після смерті матері
відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1з надвірними будівлями. Батько
ОСОБА_6помер раніше матері в 1977 році. Дітей було четверо: позивачка,
ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_7.
Брат ОСОБА_7. помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування після його смерті
є його єдиний син -відповідач ОСОБА_4. В 1991 році мати склала заповіт, яким
заповіла належний їй жилий

2

будинок позивачці та відповідачам в рівних частках. Після
смерті матері в передбачений ст. 549 ЦК
України 6-місячний строк позивачка одна вступила в фактичне володіння і
управління спадковим майном, оскільки зробила необхідний поточний ремонт в
будинку, зібрала урожай, господарюю в саду та доглядає за надвірними будівлями,
у неї знаходяться ключі від будинку та всі документи померлої, в тому числі і
документи на будинок. Факт прийняття нею спадщини підтверджується довідкою
Малополовецької сільської ради № 1014 від 07.08.2007 року. Таким чином,
позивачка одна фактично прийняла спадщину, а відповідачі не вчинили жодної з
дій, що свідчили би про прийняття ними цієї спадщини, і відповідно до ст.553 ЦК
України (в ред. 1963 р) вважаються такими, що від спадщини відмовились. Проте,
нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено і
рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту належності заповіту,
оскільки в заповіті її прізвище записано як "ОСОБА_1", замість
вірного "ОСОБА_1" згідно її документів. Помилка виникла внаслідок
того, що прізвище позивачки в заповіті було записане зі слів матері, яка
вимовляла його як "ОСОБА_1". Та обставина, що мати дійсно мала на
увазі саме позивачку, складаючи заповіт, підтверджується тим, що її ім'я та по
батькові написані вірно, та тим, що мати вказала в заповіті всіх своїх дочок (в
т.ч. і позивачку). Також, при необхідності, і свідки можуть підтвердити той
факт, що заповіт ОСОБА_5 від 09.09.1991 року, посвідчений секретарем
Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області Дакал
Т.С., в тій частині, що була заповідана на ім'я ОСОБА_1, належить позивачці,
ОСОБА_1. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що тільки за позивачкою повинно
бути визнане право власності на спадковий будинок.

Керуючись ст.
10, 60 , 212 ЦПК України , ст.ст 6, 534, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963
року) та п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.83 р. "Про практику
розгляду судами України справ про спадкування" (із змінами, внесеними
згідно з Постановами Пленуму ВСУ № 13 від 25.12.92, № 15 від 25.05.98), суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 як спадщину за заповітом
після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до до апеляційного суду Київської області
через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачи в 10-ти денний строк заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК.