Справа № 2-549/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
жовтня 2007 р.                                   Токмацький
районний суд Запорізької області

в складі:

судді                                          Апанаскович
Н.М.

при
секретарі:                          Костенко
В.А.

за
участю адвоката:                 ОСОБА_1

розглянув в  відкритому судовому засіданні в м.
Токмак  цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від спадщини та визнання
недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, та визнання недійсним
додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсною його відмову від
спадщини, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом та
визнати недійсним додаткове свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача
ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.09.1997

Р-

Після її смерті
відкрилася спадщина на:

·
житловий будинок АДРЕСА_1;

·
1/3 частки квартириАДРЕСА_2.

КвартираАДРЕСА_2,
належала на праві спільної часткової власності матері позивача, позивачу та
його брату - відповідачу по справі в рівних долях кожному, згідно свідоцтва про
право власності на житло від 28.09.1993 р.

На
момент відкриття спадщини заповіт був відсутній.

Спадкоємцями
за законом першої черги є позивач і його брат - відповідач за даним позовом. З
часу смерті матері позивач та відповідач проживали у квартирі АДРЕСА_2 на
протязі шестимісячного строку. Як вказує позивач, він з відповідачем досяг
згоди щодо поділу спадкового майна та вирішили, що відповідач отримує
буд.АДРЕСА_1, що належав їх померлій матері на праві приватної власності і
переїжджає жити до цього будинку, а позивач отримує 1/3 частки, що належала
його померлій матері у квартирі АДРЕСА_2.

З метою оформлення
цієї домовленості позивач 09.09.1998 р. звернувся до нотаріуса у м.Токмак
ОСОБА_5, якій пояснив, що бажає з братом розділити спадщину і хоче, щоб йому
залишилася спадкова частка квартири у м.Токмак, а його брат хоче оформити на
своє ім'я спадковий будинок в с.Новомихайлівка Чернігівського району на який
він не претендує. Що нотаріус ОСОБА_5 позивачу не повідомила, що розділ
спадкового майна, яке він фактично прийняв, проводиться після отримання
свідоцтв про право на спадщину, і що вказані нотаріальні дії відповідно до
Закону України "Про нотаріат" можуть вчинятися лише в державних
нотаріальних конторах.

Нотаріус
ОСОБА_5 склала від імені позивача заяву до Чернігівської державної нотаріальної
контори і пояснила, що саме на підставі цієї заяви відповідач зможе оформити на
себе спадковий будинок матері в Чернігівському районі. Ознайомившись з текстом
заяви позивач погодився з тим, що дійсно спадщину, яка складається з будинку в
с.Новомихайлівка

Чернігівського району він не
прийняв, і тому підписав її. Вказану заяву він згодом передав своєму своєму
братуОСОБА_3

Правові
наслідки підписання заяви нотаріус не повідомила, хоча позивач чітко
сформулював їй свою внутрішню волю щодо свого відношення до спадкового майна
померлої матері та повідомив, що не має на меті відмовлятися від всієї
спадщини. Підписуючи у нотаріуса заяву позивач вважав, що підписує документ на
підставі якого буде проведено саме поділ спадкового майна між ним та
відповідачем, і не мав наміру відмовлятися від всієї спадщини. Ставлячи підпис
на заяві позивач вважав, що таким чином його брат стане власником спадкового
будинку, а він - власником спадкової частки квартири у м.Токмак. Здійснене
позивачем у 1998 р. помилкове волевиявлення у формі, як йому стало на даний час
відомо, заяви про відмову від всієї спадщини цілком і повністю не відповідало і
не відповідає його внутрішній волі.

Після
звернення позивача до нотаріуса та оформлення заяви про відмову від спадщини у
1998 p.,
відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок
матері та став його власником. З того часу відповідач не проявляв ніякої
заінтересованості до частки матері у квартирі АДРЕСА_2.

До
останнього часу позивач вважав, що він є повноправним власником спірної частки
квартири, хоча й не здійснював оформлення свого права власності у зв'язку з
важким матеріальним станом.

Заява
про відмову від спадщини, як одностороння угода, була складена позивачем у 1998
р. Про те, що він поставив підпис саме під заявою про відмову від усієї
спадщини, згідно з якою відмовляється від усієї спадщини після смерті матері, і
які правові наслідки тягне за собою вказана відмова, позивач довідався і
усвідомив лише після 09.01.2007р., коли відповід по даній цивільній справі
звернувся з позов до Токмацького районного суду про усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_2 та вселення. Отримавши копію вказаного позову
ОСОБА_2, щоб з'ясувати чому ж він не має права на спадкове майно звернувся до
Чернігівської нотаріальної контори, де нотаріус ОСОБА_6 йому роз'яснила, що у
1998 р. він відмовився від усього спадкового майна, а тому не має на нього
прав.

Помиляючись
відносно правових наслідків оформлення відмови від спадщини, не знаючи вимог
закону, що відмова від частини спадщини означає відмову від всієї спадщини, він
в наслідок неправильного уявлення про фактичні обставини цієї своєї помилкової
дії, поставив свій підпис під заявою про відмову від спадщини маючи на меті
зовсім інший правовий результат.

Вказану
заяву про відмову від спадщини позивач вважає недійсною як таку, що укладена
внаслідок помилки, що має істотне значення.

В
зв'язку з усім вищевикладеним позивач просить суд визнати недійсною з моменту
її укладення його відмову від спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті
його матері ОСОБА_4, у формі нотаріально посвідченої приватним нотаріусом
Токмацького нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 заяви від
09.09.1998 р. серії ААН №481812, що зареєстрована в реєстрі №866, що
зберігається у матеріалах спадкової справи№79 від 29.09.1998 p., що
знаходиться у Чернігівській державній нотаріальній конторі, як таку, яка
укладена ним внаслідок помилки, що має істотне значення та не відповідає
вимогам закону. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом
від 29.09.1998 p., яке зареєстровано в реєстрі за №380 та видане
державним нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори Бугайчук Г.О.
на ім'я відповідачаОСОБА_3 на спадкове майно, що складається з будинкуАДРЕСА_1,
що належав ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Визнати недійсним додаткове
свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2006 p., серія
ВЕС 341884, видане нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори
ОСОБА_6 на ім'я відповідачаОСОБА_3, на спадкове майно, що складається з 1/3
часткиАДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1

В
судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач
та його представник ОСОБА_1 позов не визнали, суду пояснили,що в даному випадку
має місце сплив позовної давності.яку просять застосувати. Суду заявили про

необхідність її застосування
відповідно до вимог ч.3, 4 ст.267 ЦК
України. Вказали, що в позовній заяві невірно викладено про те, що позивач
09.01.2007 р. дізнався про вчинення якоїсь істотної помилки, вчиненої ним у
1998 р., так як раніше ця тема між сторонами неодноразово обговорювалася в
вересні 1998 р. та в пізніший період часу. Позивач ОСОБА_2 відмовився
виконувати дії передбачені ст.549 ЦК України (в ред. 1963 р), мотивуючи це тим,
що він не хоче нічим займатися та витрачати гроші. Також на протязі всіх років
після смерті матері позивачу було відомо про те, що відповідач претендує на
спадщину. В другій половині листопада 2006 р. відповідач звертався до позивача,
щоб той віддав йому ключ та впустив в квартиру.

Відповідач
стверджував, що між ним та позивачем не існувало ніякої домовленості про поділ
спадкового майна, бо на законних підставах це можливо зробити після отримання
свідоцтва про спадщину. Так відповідно до ч.1 ст.542 ЦК України (в
ред.1963р). Поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що
прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком.
Варіант поділу спадкового майна, викладеного в позовній заяві не відповідає
вимогам закону. Відповідач зазначив, що в своїй позовній заяві позивач
посилається на те, що відповідно до ст.41 ЦК України (в ред. 1963р.) його заява
в Чернігівську державну нотаріальну контору від 09.09.1998 р. є односторонньою
угодою, це безперечно свідчить про, що заява позивача є тільки його внутрішнє
волевиявлення, в її юридичному походженні немає участі відповідача або інших
осіб. Відповідач звернувся до нотаріуса вже після свого брата, а саме
29.09.1998 р. Про те, що позивач ходив до нотаріуса, відповідач дізнався від
нього особисто. В той же час позивач повідомив, що не має намірів витрачати
гроші на спадщину і не бажає її приймати. Відповідно до ст.526 ЦК України (в
ред. 1963р.) місцем відкриття спадщини є с.Новомихайлівка Чернігівського району
Запорізької області, так як це останнє постійне місце проживання матері сторін.
Відповідач зазначив, що позивач в своїй позовній заяві безпідставно переклав
відповідальність за своє внутрішнє волевиявлення на нотаріуса ОСОБА_5, так як
зі зміною редакції позовної заяви позивач в новій інтерпретації подає обставини
звернення до нотаріуса ОСОБА_5 Між тим 3 вересня 2007 р. позивач ОСОБА_2 вже
був допитаний в якості свідка, і обставини викладалися по-іншому. Цим
підтверджується, що в останній редакції позовної заяви з цього приводу
викладені вигадані обставини.

Приватний
нотаріус ОСОБА_5 виконала дії по затвердженню підпису позивача на його заяві
про те, що він на спадщину не претендує. В даному випадку ініціатива намірів
належала лише позивачу ОСОБА_2,
що завірено нотаріусом. Позивач знав про наслідки своєї заяви, був
обізнаний з цього приводу, він отримав роз'яснення від нотаріуса, про що стало
від нього відомо відповідачу. У позивача були реальні можливості, які залежали
лише від нього самого, прийняти спадщину в установленому законом порядку. Те,
що позивач усвідомлював факт своєї відмови від спадщини, він підтверджував
своїм позовом в попередній редакції. Так, в його позові було вказано: "
мої наміри не мали за мету відмовитися повністю від спадщини". Вказаною
обставиною спростовуються вигадки позивача, що він вважав, "що ставлю
підпис під угодою про поділ спадкового майна". Крім того, відповідно до
ст.548 ЦК України (в ред. 1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв, тобто виконав якісь дії. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з застереженням.

Фактично
в управління та володіння спадковим майном вступив відповідач, бо його дії були
активні і полягали в тому, що він в шестимісячний строк після смерті матері
утримував квартиру в м.Токмак та житловий будинок в с.Новомихайлівка
Чернігівського району Запорізької області. Саме відповідачу була призначена
субсидія на оплату житлово-комунальних послуг за квартиру, лише він піклувався
про стан будинку в селі. Комунальні борги за квартиру з'явилися за час
проживання в ній позивача.

Керуючись
вищевикладеним відповідач та його представник просили суд, в задоволенні позову
відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, пояснення 3-х осіб_ державного нотаріуса
ОСОБА_6 та приватного нотаріуса ОСОБА_5 пояснення свідків та дослідивши матеріали
справи, суд визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.09.1997
р.

Після її
смерті відкрилася спадщина на:

·
житловий будинок АДРЕСА_1;

·
1/3 частки квартириАДРЕСА_2.

КвартираАДРЕСА_2,
належала на праві спільної часткової власності матері позивача, позивачу та
його брату - відповідачу по справі в рівних долях кожному, згідно свідоцтва про
право власності на житло від 28.09.1993 р.

На момент
відкриття спадщини заповіт був відсутній.

Спадкоємцями за
законом першої черги є позивач і його брат - відповідач за даним позовом. Що
відповідач в встановлений шестимісячний строк звернувся з заявою до
нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 При
цьому він повідомив, що є ще спадкоємець його брат-ОСОБА_2, який мешкає в
м.Токмак, що підтверджується заявою в спадковій справі №79, На час смерті
матері сторони проживали у квартиріАДРЕСА_2 на протязі шестимісячного строку,
що підтверджується довідками проїх прописку,оплату за квартиру в цей період
вносив відповідач і йому надавались послуги відділом субсидій, що також
підтверджено довідкою відділу субсидій. В судовому засіданні доводи позивача що
він з відповідачем досяг згоди щодо поділу спадкового майна та вирішили, що
відповідач отримує буд.АДРЕСА_1, що належав їх померлій матері на праві
приватної власності і переїжджає жити до цього будинку, а позивач отримує 1/3
частки, що належала його померлій матері у квартирі АДРЕСА_2.свого
підтвердження не знайшли.

Позивач
09.09.1998 р. звернувся до нотаріуса у м.Токмак ОСОБА_5, де оформив заяву про
відмову від спадщини. Нотаріус ОСОБА_5 позивачу повідомила, наслідки відмови
від спадщини , що вона підтвердила в судовому засіданні.

Нотаріус ОСОБА_5
склала від імені позивача заяву до Чернігівської державної нотаріальної контори
яку він підписав . Вказану заяву він згодом передав своєму братуОСОБА_3 Сторони
визнали в судовому засіданні що позивач самостійно ходив до нотаріуса.Правові
наслідки підписання заяви нотаріус йому повідомила. У суда нема підстав
ставити під сумнів пояснення приватнаго нотаріуса ОСОБА_5 І таких доказів суду
не надано.

Після передачі
відповідачеві заяви про відмову від спадщини в 1998 p., відповідач
отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок матері та став
його власником. І з того часу відповідач не проявляв ніякої заінтересованості
до частки матері у квартирі АДРЕСА_2. Та не здійснив оформлення свого права
власності, його доводи про важкий матеріальний стан голословні та нічим не
підтверджені.

Заява
про відмову від спадщини, є односторонньою угодою, була складена позивачем у

1998 р.
Про те, що він поставив підпис саме під заявою про відмову від усієї спадщини,
згідно з

якою
відмовляється від усієї спадщини після смерті матері, і які правові наслідки
тягне за

собою
вказана відмова, позивач знав так йому про це повідомила нотаріус.    Треті особи;

приватний
нотаріус-ОСОБА_5 та державний нотаріус- ОСОБА_6 допитані кожен окремо,
пояснили, що   позов вони не визнють, так
як діяли відповідно до вимог закону. Заяву про відмову від прийняття спадщини
було оформлено на підставі особистого звернення позивача до нотаріуса, що
наслідки відмови йому пояснювалися, а воля позивача викладена так як він
просив. Що позивач протягом 8-ти років з дня смерті матері дій по оформленню
своїх спадкових прав не вчинив.

У суду немає
підстав ставити під сумнів їх показання і таких доказів суду не надано.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 Підтвердила що вона була присутня
при розмові братів ОСОБА_1, коли йшла мова про відмову позивача від прийняття
спадщини і що саме йому належала ця ініціатива.У суду немає підстав ставити під
сумнів їх показання і таких доказів суду не надано. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснили що позивач на день смерті матері
проживав в спірній квартирі та проживає в ній на теперішній час, цей факт під
сумнів не ставиться, але свідкам нічого не відомо про відмову позивача від
спадщини. Пояснення позивача що він помилявся відносно правових наслідків заяви
про відмову від спадщини, суд до уваги не приймає, так як позивач є молодою
людиною,

має середню освіту, він мав можливість звернутися за
консультацією до юристів, крім того правові наслідки йому були пояснені
приватним нотаріусом ОСОБА_5

Посилання
позивача на те, що він лише 09.01.2007р. з позовної заяви брата дізнався про
своє порушене право, суд не бере до уваги, так як протягом більше як восьми
років після написання заяви про відмову від спадщини позивач мав можливість
проконсультуватися та в разі, якщо вважав, що його права порушені звернутися до
суду. За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_2
Пропустив строк для звернення із вимогами про визнання недійсною відмови від
спадщини та визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до
вимог ст. 267п.3 ЦК України
-позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Що стосується
вимог позивача в частині визнання недійсним додаткового свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16 листопада 2006р.,серія та номер бланку ВЕС 341884, виданого
нотаріусом Чернігівської Нотаріальної контори ОСОБА_6 На ім"яОСОБА_3 На
спадкове майно що складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, яка належала
ОСОБА_4 Оскількм ці вимоги є похідними від позовних вимог про визнання
недійсною відмови від спадщини від 09.09.1998р.на бланку серії ААН №481812, яка
зареєстрована в реєстрі №866 та зберігається в матеріалах спадкової справи №79
від 29.09.1998р. то в цій частині в задоволені позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 212,213, ч2
ст.128,ч.2ст.59,60 ЦПК України, ст.
ст. 48, 56, 526,562, 548, 549 ЦК
України в редакції 1963р., ст.ст.251, 256,257,266,267ЦК України в редакції
2001 р., Постановою Пленума
Верховного Суду України, "Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними" від 1992р. № із змінами та доповненнями, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсною його відмови від спадщини, у
формі нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Токмацького нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5 заяви від 09.09.1998 р. серії ААН №481812,
що зареєстрована в реєстрі №866, що зберігається у матеріалах спадкової
справи№79 від 29.09.1998 p., що знаходиться у Чернігівській державній нотаріальній
конторі, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від
29.09.1998 p., яке зареєстровано в реєстрі за №380 та видане
державним нотаріусом Чернігівської державної нотаріальної контори на ім'я
відповідачаОСОБА_3 на спадкове майно, що складається з будинкуАДРЕСА_1,
визнання недійсним додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом від
16.11.2006 p., серія ВЕС 341884, виданного нотаріусом Чернігівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_6 на ім'я відповідачаОСОБА_3, на спадкове
майно, що складається з 1/3 часткиАДРЕСА_2
-відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення ухвали заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення вступає
в законну силу з 28.10.2007 року.