Справа №2-3633 2007р.
РІШЕННЯ

Іменем                     України

15 листопада 2007 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -                                                                           Кривов"яза А.П.,

при секретарях -                                                                                            Журибеді О.М.,

Глущенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого Акціонерного Товариства «АТП-1», третя особа: ОСОБА_2 про визнання
звільнення незаконним, визнання запису в
трудовій книжці про звільнення незаконним, поновлення на роботі, виплату
середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,
зобов»язання адміністрації звільнити за власним бажанням у зв»язку із виходом на пенсію та відшкодування моральної
шкоди, суд, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, із урахуванням уточнених позовних вимог, про
визнання звільнення незаконним, визнання запису в трудовій книжці про
звільнення незаконним, поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, зобов»язання
адміністрації звільнити за власним бажанням у зв»язку із виходом на
пенсію та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді водія.
04.06.2004р. його незаконно звільнено з роботи, у зв'язку з чим просив
визнати наказ про звільнення незаконним та поновити його на роботі на
попередній посаді. Крім цього просив стягнути на його користь 18314,56 грн. за
час вимушеного прогулу та 10000грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування
своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що його звільнення було
незаконним, оскільки відповідачем не була прийнята заява про його звільнення на
пенсію за власним бажанням, у зв»язку з інвалідністю, звільнення було проведено
в період його тимчасової непрацездатності, адміністрацією не було запропоновано
йому іншу роботу, профспілковий комітет дав згоду на звільнення без його
участі, після видання наказу про звільнення.

У судовому
засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник
відповідача та третя особа в судовому засіданні проти позову заперечували,
посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість,
а також на правомірність звільнення позивача.

2

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні
встановлено, що позивач ОСОБА_1
працював на посаді водія у ВАТ «АТП-1» з 1970р.

З 20.02.2004р.
по 31.05.2004р. позивач хворів і знаходився на лікарняному. 01.06.2004р. за
рішенням МСЕК ОСОБА_1 визнаний
інвалідом другої групи. 02.06.2006р. позивач з»явився до підприємства для того,
щоб здати листи непрацездатності, копію довідки МСЕК та вирішити питання
подальшої роботи або звільнення.

Як пояснили в
судовому засіданні позивач та його представник, адміністрація підприємства
ніякої роботи йому не запропонувала і заяву про звільнення з роботи за власним
бажанням, у зв»язку з інвалідністю за ст. 38 КЗпП України не прийняла.

Судом встановлено, що 04.06.2004р. позивач ОСОБА_1 був звільнений з 31.05.2004р. за п. 2 ст. 40 КЗпП України. 10.06.2004р.
профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача. Відповідно до наказу
№629 від 19.11.2004р. було змінено дату звільнення позивача з 31.05.2004р. на
04.06.2004р.

Відповідно до п.
2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк,
а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої
невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботи внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню
даної роботи.

Частиною 2 ст.
40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2
і 6 цієї статті, допускається якщо не можливо перевести працівника за його
згодою на іншу роботу.

Таким чином,
звільнення працівника за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливо лише у випадку
коли працівник за станом здоров»я не може виконувати
належним чином своє трудові обов»язки і неможливості перевести працівника
за його згодою на іншу роботу.

Як встановлено
судом і вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 20.02.2004р. був госпіталізований до Київської міської
клінічної лікарні №7 з діагнозом «гостре порушення мозкового кровообігу по типу
ішемії у коркових гілках лівої середньої мозкової артерії на фоні
дісциркулярної енцефалопатії».

Відповідно до
довідки МСЕК від 01.06.2004р. виданий позивачу вбачається, що він не придатний
до регулярної професійної праці. Відповідно до
листа МСЕК від 26.10.2007р. ОСОБА_1 вперше оглянутий спеціалізованою кардіологічною
МСЕК №2 01.06.2004р. та визнаний інвалідом другої групи

3

загального
захворювання. При переогляді 26.05.2005р. встановлено другу групу загального
захворювання довічно. За станом здоров»я на 01.06.2004р. працювати водієм не
зміг би, але з врахуванням залишкової працездатності міг би виконувати роботу в
спеціально створених умовах у відповідності п. 2.2 Інструкції МОЗ України від
07.04.2004р.

Відповідно до
Інструкції МОЗ України від 07.04.2004р. «Про встановлення груп інвалідності»
спеціально створені умови - комплекс заходів, що забезпечують необхідні для
інваліда умови та режим праці: значно скорочений робочий день з наданням
показаних видів праці, індивідуальні норми
вироблення, введення додаткових перерв, суворе дотримання санітарно-гігієнічних
норм, систематичне медичне спостереження, можливість повністю або частково
працювати вдома та інші особливості умовах праці. Працевлаштування інвалідів у
спеціально створених умовах здійснюється на спеціальних робочих місцях, у
спеціальних цехах, спеціальних дільницях, на спеціалізованих підприємствах, що
призначені для праці інвалідів, в надомних умовах.

Судом
встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1
у ВАТ «АТП-1» були відсутні вакантні посади для працевлаштування, що
підтверджується дослідженим в судовому засідання штатним розписом працівників
ВАТ «АТП-1» станом на 01.06.2004р. ( а.с. 20-31 т. 2) Крім цього, у ході
судового розгляду ОСОБА_1
та його представник пояснили, що у зв»язку із станом здоров»я позивач не може
виконувати будь-яку роботу.

Як вбачається із
штатного розпису працівників ВАТ «АТП-1», а також пояснень у судовому засіданні
представника відповідача та третьої особи -директора підприємства, спеціально
створених умов для роботи інвалідів у відповідності п. 2.2 Інструкції МОЗ
України від 07.04.2004р. не має на ВАТ «АТП-1».

Крім цього,
судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, виборний орган
профспілкової організації дав згоду на звільнення ОСОБА_1, що
підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету від 10.06.2004р.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. згода профспілкового
органу на звільнення не може бути визнана також, що має юридичне значення, якщо
не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його
членів. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або
уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє
провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання
або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника,
розглядає спір по суті. Не бути суперечити закону якщо до профспілкового органу
в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при
підготовці справи до судового розгляду.

4

Оскільки, в протоколі засідання профспілкового комітету від 10.06.2004р. не зазначено кількість обраних членів профспілкового
комітету, а лише кількість присутніх на засіданні, то
в ході судового розгляду даної справи адміністрація ВАТ «АТГТ-1» повторно
звернулася з поданням до профспілкового
комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 Відповідно до протоколу №33 засідання профспілкового комітету ВАТ «АТП-1» від 31.10.2007р. повторно надано згоду на звільнення ОСОБА_1 У ході даного засідання були присутні
дев»ять членів профспілкового комітету з дев»яти
обраних до нього, які проголосували з цього питання одноголосно ( а.с. 32,
49-50 т. 2).

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач звертався до адміністрації ВАТ
«АТП-1» із заявою про звільнення його за власним бажанням
у зв»язку із виходом на пенсію, суду надано не було.

Також, посилання позивача та його представника у ході судового розгляду про те, що відповідач провів його звільнення з
роботи із порушенням ч. З ст. 40 КЗпП України в період
його тимчасової непрацездатності, суд до уваги не
приймає, оскільки відповідно до наказу №629 від 19.11.2004р. було внесено зміни
до наказу про звільнення позивача від 04.06.2004р. №207-ос і змінено
його дату звільнення на 04.06.2004р.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що посилання позивача та його представника на ту обставину, що відповідачем при
звільненні порушено вимоги законодавства про
працю є необгрунтованими та такими, що не підтверджені будь-якими доказами та
фактичними обставинами справи.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд
вважає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки
судом встановлено, що позивач звільнений з роботи на підставі та в порядку, передбаченому
чинним законодавством.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40 п.5, 139, 231-233 КЗпП
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 84, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до
Відкритого Акціонерного Товариства «АТП-1»,
третя особа ОСОБА_2 про визнання
звільнення незаконним, визнання запису в трудовій книжці про звільнення незаконним, поновлення на роботі,
виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов»язання
адміністрації звільнити за власним
бажанням у зв»язку із виходом на пенсію та відшкодування моральної шкоди
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом

5

десяти днів з дня проголошення рішення та подання апеляційного
скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.