УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Одеської області в складі:

Мартинової
К.П.,  Доценко Л.І.,  Журавльова О.Г.,

розглянувши
в касаційному порядку в попередньому судовому засіданні в м.  Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,  за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 17 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 25 травня 2006 року,

встановила:

У
листопаді 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про
стягнення боргу.

Позивач
посилався на те,  що 03 березня 2002 року
ОСОБА_2 отримав від нього у борт 1100 доларів США. 11 березня 2002 року ОСОБА_2 знов звернувся до нього з
проханням позичити йому 1100 доларів США,  отримавши які ОСОБА_2 написав боргову розписку. Строк
повернення був один місяць з часу передачі грошей,  але боржник свої зобов'язання по поверненню
боргу не виконав. На час пред'явлення позову сума боргу складала 11730 грн. 40 коп.,
пеня за просрочку виконання зобов'язання у розмірі 3% річних - 557 грн. 19
кон.,  які ОСОБА_1 просив суд стягнути на
свою користь зі ОСОБА_2.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Рішенням    Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області    від 17 березня
2006 року,  залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від
25 травня 2006 року,  позов
задоволено. Суд стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі
11730 грн. 40 коп.,  3% річних  з простроченої суми боргу у розмірі

557 гри. 19
коп.,  державне мито - 122 грн. 87 коп.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та передати справу
на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Справа
№33ц-1556/07                                                                  Категорія:
ЦП: 32

Головуючий у
першій інстанції - Васильцов О.В.

Доповідач - Мартынова К.П.

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судами
встановлено,  що ОСОБА_2 є
боржником,  а ОСОБА_1- кредитором і
обґрунтовано визнано,  що між сторонами
виникли правовідносини за договором позики. Зазначені обставини підтверджені
борговими розписками ОСОБА_2. ( а. с.
5-6 ) та його поясненнями у судовому засіданні,  в якому він визнав позов. (а. с.  69).

Встановивши
невиконання зобов'язання по поверненню боргу,
суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

При таких обставинах судом розглянуто справу в межах заявлених вимог і на

підставі наданих сторонами доказів.

Судом
апеляційної інстанції вказаним обставинам дана належна оцінка.

Апеляційний
суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його рішення без змін.

Відповідно
до ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставинами,  що не
були встановлені в рішенні суду,  чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно
до  ст.
337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу,  якщо визнає,
що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
рішення судів ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч. 1  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336,
337 ЦПК України,  колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.