Справа
№ 2-1736/07
РІШЕННЯ

ІМ*ЯМ   УКРАЇНИ

(заочне)

30 травня 2007 року, Приморський районний суд міста
Одеси, в складі: головуючого - судді Терьохіна С.Є., при секретарі -        Лапшинської Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі
цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської
ради, приватного підприємства „Дюйм" до громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третьої особи Управління
житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому, про визнання
недійсним договору купівлі - продажу, виселення та зобов'язання привести
приміщення в попередній стан, за позовом гром.
ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,
Одеської міської ради, про визнання недійсним розпорядження, усунення перешкод
в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі Приморська районна адміністрація Одеської
міської ради та приватне підприємство (ПП) „Дюйм", звернулися до суду із
об'єднаними в спільне провадження позовами в яких в остаточної редакції просили
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.03.2003 року, квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з одного боку та
ОСОБА_1 з іншого, в частині відчуження не житлових підсобних приміщень підвалу
площею 41,1 м. кв. (за технічним
паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв.

Виселити громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2 та будь яких інших
осіб, проживаючих разом із ними із не житлових підсобних приміщень підвалу
площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та
площею 55,4 м. кв., що
розташовані в буд. АДРЕСА_1

Зобов'язати громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -демонтувати
сходи із холу площею 21,7 м. кв.,
квартири АДРЕСА_1, що ведуть у не житлові підсобні приміщення підвалу
площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та
площею 55,4 м. кв.

Зобов'язати громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -відновити вхід з
АДРЕСА_1 у не житлові підсобні приміщення підвалу площею 41,1 м. кв. (за
технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв., зазначені в
технічному паспорті під літ. „АГ, а саме: розчистити завалений гравієм „приямок", демонтувати
вхідний проєм та відновити металеву огорожу „приямку".

Зобов'язати громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та будь-яких
інших осіб - не перешкоджати ПП „Дюйм", в користуванні зазначеним в
рішенні підвальним приміщенням, як орендарю.

Стягнути із громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3, солідарно на
користь ПП „Дюйм" моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали на те, що не
житлові підсобні приміщення підвалу площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом
від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв., що розташовані в
АДРЕСА_1 - є власністю територіальної громади міста Одеси та перебувають у
віданні Приморської рай адміністрації міста. Проте, розпорядженням органу
приватизації № 72106 від 17.11.1995 року та свідоцтвом про право власності за №
11-5513 дані приміщення були протиправно включені до складу загальної площі
квартири під АДРЕСА_1, власником якої на той час була громадянка ОСОБА_3

В подальшому, встановивши факт свого порушеного права
щодо зазначених підвальних приміщень Приморська районна адміністрація
звернулася з судовим позовом до ОСОБА_3, органа приватизації та УЖКГ Одеського
міськвиконкому в якому було поставлено питання про скасування зазначених актів
на підставі яких сспірні приміщення перейшли у власність відповідачки ОСОБА_3

Рішенням суду першої та ухвалою суду апеляційної
інстанції, позов Приморської районної адміністрації був задоволений а зазначені
акти визнані незаконними.

Разом із тим, незважаючи на факт наявного судового спору
та нехтуючи викликами до суду та всупереч вимогам ст. 659 Цивільного Кодексу (ЦК) України,
відповідачка ОСОБА_3, користуючись не вжитими судом заходами забезпечення
позову, 15 березня 2003 року, призвела відчуження квартири під АДРЕСА_1 разом
із спірними підвальними приміщеннями на користь гром. ОСОБА_1

Посилаючись на норми ст. ст. 203, ч.1, 215, ч.1, а також
враховуючи те, що спірні підвали незаконно потрапили у власність ОСОБА_3, що
позбавляло її права розпоряджатися ними - позивачі вважають що укладені угоди
стосовно даних спірних приміщень є недійсними, а особи що неправомірно займають
ці приміщення підлягають виселенню з них.

Додатково позивач ПП „Дюйм" вказує, що згідно до
розпорядження Приморської районної адміністрації м. Одеси № 1877, від
21.06.2004 року, приміщення підвалу площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом
від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.),
що розташоване в АДРЕСА_1 - було передано в оренду ПП „Дюйм" під
адвокатське бюро, проте підприємство через силові дії з боку відповідачів, не
було допущено до користування об'єктом оренди, що позбавило підприємство
можливості здійснювати свою статутну діяльність, отримувати відповідні прибутки,
що в свою чергу враховуючи неправомірний характер дії відповідачів, завдали
значної моральної шкоди підприємству, яка оцінена позивачем в суму 40 000
гривень.

Також, до суду із позовом до ПРА м. Одеси та ПП
„Дюйм", звернувся гром.
ОСОБА_1, який просив визнати недійсним розпорядження Приморської районної
адміністрації м. Одеси № 1877, від 21.06.2004 року, „Про передачу не житлового
приміщення площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7
м. кв.), що
розташоване в АДРЕСА_1 в оренду ПП „Дюйм" під адвокатське бюро".
Також позивач ОСОБА_1, просив суд зобов'язати ПП „Дюйм" не перешкоджати
йому у користуванні квартирою 12 в АДРЕСА_1, яка належить йому на праві
приватної власності.

Свої вимоги ОСОБА_1, мотивував тим, що він на підставі
договору купівлі -продажу від 15.03.2003 року, зареєстрованого в ОБТІ та РОН
02.04.2003  року - є належним власником
кв. АДРЕСА_1 Його право власності захищене ст. 41 Конституції України, а ст. 4
Закону України „Про власність", дає йому (як власнику) право на володіння,
користування та розпорядження належної

йому власності на власний розсуд. Разом із тим, ПП
„Дюйм", посилаючись на оскаржене розпорядження ПРА м. Одеси, спробувало
зайняти частину його квартири, порушивши стінку, намагаючись встановити двері.
Такі дії позивач ОСОБА_1, вважає неправомірними, так як, ніякого ізольованого
приміщення зазначеної площі в будинку 26 по АДРЕСА_1 - не має, а дії ПП
„Дюйм" порушують його права щодо володіння і користування належним йому
майном, не правомірність володіння якого, за ст. 49 Закону України „Про
власність" може встановити лише суд.

В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали в
повному обсязі.

Відповідачі, будучи неодноразово сповіщені про дату та
місце розгляду справи в судове засідання - не з*явились, причини не явки не
повідомили, окрім наданих раніше доказів, нових обставин підлягаючих
дослідженню - не надали, що дозволило суду в порядку ст. ст. 169, 224-226 ЦПК
України, розглянути позов за їх відсутністю на підставі наявних в справі
доказів.

Заслухавши пояснення та оцінивши надані сторонами доводи,
дослідивши наявні в справі докази, суд дійшов висновку про можливість
задоволення позову, виходячи із наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що приміщення підвалу площею
41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею
55,4 м. кв., що розташовані в АДРЕСА_1, дійсно є об'єктами комунальної
власності відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів „Про
розподіл державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного
підпорядкування та районів області", а також додатку №2, до цього рішення,
від 25 листопада 1991 року, яким із державного майна передано у власність міста
Одеси житловий та не житловий фонд місцевих рад народних депутатів. Прийняття
зазначеної категорії колишнього державного майна було закріплено відповідним
рішенням Одеської міської ради народних депутатів „Про формування комунальної
власності м. Одеси", від 27.09.1991 року за № 179-ХХІ.

Відповідно до ч.2, ст. 327 ЦК України, саме територіальна громада та утворені нею
органи здійснює управління майном що перебуває у комунальній власності.

Дане право комунальної власності поряд із правами інших
форм власності гарантоване державою в ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, рештою
інших аналогічних за змістом законодавчих та нормативних актів.

Разом із тим, громадянка ОСОБА_3, члени її родини ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, протиправно, без згоди територіальної громади (уповноважених органів
громади), набули права власності на спірні підвальні приміщення, шляхом їх
приєднання під час приватизації до загальної площі квартири АДРЕСА_1,
враховуючи те, що безпосередньо громадянці ОСОБА_3, згідно рішення виконкому
Жовтневої райради народних депутатів № 630, від 21.09.1995 p., була
надана квартира АДРЕСА_1, площею 57 м. кв.,
без спірних не житлових підвалів, за рахунок яких ОСОБА_3, незаконно збільшила
розмір свого житла до 212,4 м. кв.

Даний факт, отримав належну правову оцінку та був розлого
описаний в набравшому чинності рішенні Малиновського райсуду м. Одеси від 27
червня 2003 року у справі за позовом Приморської рай адміністрації м. Одеси до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, міського агентства з приватизації житла
та УЖКГ Одеського міськвиконкому, що враховуючи зміст ч. 3, ст. 61 Цивільно -
процесуального кодексу (ЦПК) України - не потребує додаткового дослідження.

Згідно наведеного вище рішення суду першої інстанції,
залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 квітня
2004 року - позов Приморської рай адміністрації було задоволено в повному
обсязі, та визнано незаконним розпорядження органу приватизації № 72106, від
17.11.1995 року, про приватизацію ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартира
АДРЕСА_1, в частині включення в загальну площу квартири підвальних приміщень

площею 41,1 м. кв.,
та 55,4 м. кв. Також було визнано недійсним свідоцтва про право власності
квартири АДРЕСА_1 від 17.11.1995 року, зареєстрованого під № 11-5513, видане
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині включення в загальну площу
квартири підвальних приміщень площею 41,1 м. кв., та 55,4 м. кв. Рішенням суду
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підлягали виселенню із зазначених
підвальних приміщень площею 41,1 м. кв., та 55,4 м. кв., а крім того, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за рішенням суду зобов'язувались закласти самочинно
влаштований вхід з холу пл. 21,7 м. кв., квартири АДРЕСА_1 в підвальні
приміщення площею 41,1м. кв., та 55,4 м. кв.

За таких вищенаведених обставин, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - не мали речових прав (права власності) на спірні
приміщення, а разом із тим, не мали правових підстав на будь-яке розпорядження,
в т.ч. і відчуження підвальних приміщень площею 41,1м. кв., та 55,4 м. кв., розташованих в
буд. АДРЕСА_1 Уклавши з відповідачами ОСОБА_1,2, оспорювану угоду
купівлі-продажу зазначених підвальних приміщень, відповідачі ОСОБА_3 - порушили
одну з найсуттєвіших вимог матеріального права - норму ч.1, ст. 321 ЦПК
України, яка встановлює принцип непорушності права власності, який з
неаналогічним змістом гарантований в ст. 41 Конституції України. Стаття 317 ЦПК
України наголошує, що саме власникові належить право володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Підвальні приміщення зазначені в справі - є виключною
власністю територіальної громади міста Одеси і саме територіальна громада,
права суб'єкта комунальної власності якої відповідно до ч.5, ст. 16 Закону
України „Про місцеве самоврядування..." уособлюють відповідні ради - має
та мала правові підстави володіння та розпорядження зазначеними підвальними приміщеннями.

Спеціальна норма договірних зобов'язань в частині
купівлі-продажу (ст. 658 ЦК
України) імперативно визначає, що право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків встановлених законом, належить власникові
товару.

Довід представника відповідача про те, що на час
укладання оспорюваної угоди, право ОСОБА_3 на підвальні приміщення не було
скасоване судом - не може сприйматись як обставина що ставить під сумнів вимоги
позову, тому що факт протиправного отримання спірних підвалів ОСОБА_3 до
вчинення їх продажу ОСОБА_1 - не втрачає свого правового змісту, не залежно від
часу його встановлення, як незалежно від кількості наступних угод (відчужень) -
територіальна громада міста Одеси, (в особі уповноваженої Приморської рай
адміністрації м. Одеси), підлягає поновленню в своєму незаконно позбавленому
праві власності на зазначене нерухоме майно.

Крім того, відповідачами при укладені спірного договору
купівлі-продажу - навіть якщо сприйняти зазначений вище їх довід - було
допущено ще одне суттєве порушення вимог чинного цивільного законодавства, а
саме вимог ст. 659 ЦК України,
яка передбачає обов'язок продавця попередити покупця про права третіх осіб на
об'єкт покупки (товар). На час укладення спірного договору купівлі-продажу від
15.03.2003 року, Жовтневим, а згодом Малиновським районним судом м. Одеси, ще з
листопада 2001 року, розглядався спір за позовом Жовтневої (згодом Приморської)
рай адміністрації м. Одеси.

Відповідно до ч.1, ст. 215 ЦК України - підставою недійсності право чину є недодержання
в момент вчинення право чину стороною (сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5-ю та 6-ю статті 203 цього Кодексу.

Частина перша статті 203 ЦК України, прямо відносить до загальних вимог чинності
право чину те, що зміст право чину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За таких вимог матеріального законодавства, суд вважає що
наявність та кількість вище перелічених порушень відповідачами як норм
Цивільного Кодексу так і норм Основного

закону
України - є більш ніж переконливою підставою для визнання недійсною угоди
купівлі-продажу від 15.03.2003 року, квартири АДРЕСА_1, укладеної між
відповідачами, а також як наслідком є підставою для усунення перешкод
власникові в користуванні та володінні належним йому майном (ст. 386, 388,
п.3), ч.1 ЦК України), шляхом виселення громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2 та будь яких
інших осіб, проживаючих разом із ними із не житлових підсобних приміщень
підвалу площею 41,1 м. кв.
(за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв., що розташовані в
буд. АДРЕСА_1

Додатково, в підтвердження доводів про не належність
вказаних вище підвальних приміщень судом була проведена будівельно-технічна
експертиза (заключения № 2650,
від 30.03.2006 року) висновками якої було встановлено що вхід в підвальне
приміщення площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7
м. кв.) - здійснювався через спуск до підвалу з боку двору житлового будинку,
через двірний проєм. Реконструкція квартири АДРЕСА_1 з приєднання до квартири
спірних підвальних приміщень - виконана з порушенням вимог СНІП, ДБН, без
дозволу інспекції ДАБК. Можливість організації самостійного проходу до
приміщення площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7
м. кв.) поза квартири АДРЕСА_1 - присутня, як присутня можливість відновлення
раніше існувавшого проходу.

Аналогічні обставини що регулюються наведеними вище
правовими нормами, одночасно з підтвердженням законності вимог позивачів, свідчить
про безпідставність вимог позову гром.
ОСОБА_1, який не може вимагати усунення перешкод у користуванні власністю
право на яку в нього виникло не законно.

Крім вищенаведених обставин, судом також було
встановлено, що на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації
(далі ПРА) Одеської міської ради № 1877, від 21.06.2004 року - не житлове
підвальне приміщення площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004
р. - 39,7 м. кв.), було
передане в оренду ПП „Дюйм", під адвокатське бюро терміном до 05.06.2005
року.

ПРА як особа уповноважена власником майна, що діє на
підставі „Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради" мало
право на передачу в оренду зазначеного підвального приміщення на підставі ч.2.
ст. 327 ЦК України.

Відповідно до загальних умов найму (оренди), визначених в
ст. 759 ЦК України
- за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний строк.

Згідно до ч. 2, ст. 761 ЦК України, зазначеного „Положення про районну
адміністрацію..." - ПРА, мала право на передачу в оренду ПП „Дюйм"
зазначеного нерухомого майна.

Одночасно, дані обставини свідчать про законний характер
зазначеного вище розпорядження ПРА м. Одеси щодо передачі в оренду приміщення
ПП „Дюйм" яке гром.
ОСОБА_1 просив визнати недійсним.

Проте, у зв'язку із продовженням володіння без законних
до того підстав даним приміщенням відповідачами - ПП „Дюйм", так і не
отримало фактичної можливості скористуватись своїм правом наймача (орендаря)
хоча б протягом нетривалого часу.

Орендар мав право на звернення до суду щодо захисту свого
права на строкове користування орендованим майном, закріпленого за ним ст. ст.
759 та 773, ч.1 ЦК України
і якого ПП „Дюйм" було позбавлене через укладення відповідачами оспорю
ванного договору, а також наступних дії (бездіяльності) відповідачів,
спрямованої на недопущення орендаря до об'єкту оренди, що додатково найшло
підтвердження в листі заступника голови районної адміністрації № 4528, від
30.06.2004 p.,
акті КП „ДЄЗ Жовтневий", від 13.07.2004 p., комісійному акті
КП „ДЄЗ Жовтневий", від 16.07.2004 року, іншими матеріалами справи.

В
своему позові до відповідачів, ПП „Дюйм", додатково від ПРА, заявило вимогу щодо
стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 40 000 гривень.

За підсумками розгляду справи суд вважає таку вимогу
обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1, ст. 1167 ЦК України -
моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини,
крім випадків, встановлених ч.2, цієї ж статті.

Як було зазначено вище і встановлено судом під час
розгляду справи, відповідачі без належних правових підстав заволоділи не
житловими підсобними приміщеннями підвалів площею 41,1 м. кв. (за технічним
паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв., що розташовані в
АДРЕСА_1, одне з яких, органом уповноваженим законним власником було передано в
оренду ПП „Дюйм". Наслідком порушення відповідачами зазначених вище норм
матеріального права, стало те, що позивач ПП „Дюйм", було позбавлено
можливості скористатися наданим йому правом орендувати зазначене приміщення, що
в свою чергу створило суттєві перешкоди в здійсненні ПП „Дюйм" своєї основної
статутної діяльності (надання юридичних послуг) враховуючи що приміщення
передавалося підприємству під цільове використання -адвокатське бюро. Таким
чином суд вважає за необхідне зазначити, що окрім позбавлення ПП „Дюйм"
можливості здійснювати свою безпосередню діяльність та отримувати відповідний
прибуток, через дії відповідачів також було завдано шкоди і інтересам
територіальної громади м. Одеси, у вигляді неотримання коштів, які б потрапили
до місцевого бюджету в якості орендної плати від ПП „Дюйм".

керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 169, 208 - 213 ЦПК України,
суд -

РІШИВ:

Позов Приморської районної адміністрації Одеської міської
ради та приватного підприємства „Дюйм" - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.03.2003
року, квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з
одного боку та ОСОБА_1 з іншого, в частині відчуження не житлових підсобних
приміщень підвалу площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р.
- 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв.

Виселити громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2 та будь яких інших
осіб, проживаючих разом із ними із не житлових підсобних приміщень підвалу
площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та
площею 55,4 м. кв., що
розташовані в буд. АДРЕСА_1

Зобов'язати громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -демонтувати
сходи із холу площею 21,7 м. кв.,
квартири АДРЕСА_1, що ведуть у не житлові підсобні приміщення підвалу
площею 41,1 м. кв. (за технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та
площею 55,4 м. кв.

Зобов'язати громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -відновити вхід з
АДРЕСА_1 у не житлові підсобні приміщення підвалу площею 41,1 м. кв. (за
технічним паспортом від 10.06.2004 р. - 39,7 м. кв.) та площею 55,4 м. кв., зазначені в
технічному паспорті під літ. „А1", а саме: розчистити завалений гравієм „приямок", демонтувати
вхідний проєм та відновити металеву огорожу „приямку".

Зобов'язати громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та будь-яких
інших осіб - не перешкоджати ПП „Дюйм", в користуванні зазначеним в
рішенні підвальним приміщенням, як орендарю.

Стягнути із громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3, солідарно на
користь ПП „Дюйм" моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 на користь ПП „Дюйм", суму витрат по сплаті проведеної експертизи
в розмірі 563, 53 гривні.

Гром.
ОСОБА_1 в позові до Приморської районної адміністрації Одеської міської
ради, Одеської міської ради, про визнання недійсним розпорядження, усунення
перешкод в користуванні власністю - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження даного рішення, може бути
подана до суду протягом 10-ти днів, після його проголошення. Апеляційна скарга
на дане рішення, протягом 20-ти днів, після звернення із заявою про оскарження
рішення, може бути подана до Апеляційного суду Одеської області, через
Приморський районний суд м. Одеси.

Заява про перегляд даного заочного рішення, може бути
подана відповідачами протягом 10-ти днів, після отримання її копії.