Справа № 2-32/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 року                                                                              м. Харків

Московський
районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - Яремчука В. І., при
секретарі - Новаковій Т.Е.,

за участю адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_8,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватні нотаріуси Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 і Полехіна Алла Миколаївна, Московська районна у
місті Харкові рада в особі відділу опіки і піклування, про визнання довіреності
недійсною, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2003
року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи - приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і
Полехіна A.M., про визнання
виданого ним 26.04.2003р. доручення на ім'я ОСОБА_2, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, недійсним, та
про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного
23.05.2003р. ОСОБА_2, який діяв від імені та в інтересах позивача згідно з
дорученням, посвідченим нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_3, що діяла особисто за себе
та від імені і в інтересах своєї неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.,
як продавців, і покупцем ОСОБА_4, недійсним.

Свої вимоги
позивач у позові обґрунтував тим, що при підписанні 26.04.2003р. доручення на
ім'я ОСОБА_2 перебував у стані, у якому не міг розуміти значення своїх дій і не
міг керувати ними (а.с.3).

Під час розгляду
справи позивач змінив підстави своїх вимог і просив задовольнити позовні вимоги
посилаючись на те, що відповідачі скористалися його неграмотністю та спонукали
до помилки при підписанні ним доручення (а.с.235-236).

У суді позивач підтримав свої вимоги і просив суд їх задовольнити. Він
пояснив, що до 2000 року періодично здавав ізольовану однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, у якій був прописаний тільки він, у найм, або проживав там
сам. У 2000р. з його дозволу у квартирі стала проживати з онукою його дочка -
відповідачка ОСОБА_3, а він переважно проживав на квартирі чоловіка своєї
матері по АДРЕСА_2. На початку 2003 р. спірну квартиру приватизували він, його
дочка ОСОБА_3 і онука ОСОБА_5 Після цого ОСОБА_3 і її чоловік ОСОБА_2 стали
його умовляти продати цю квартиру, обіцяли взамін купити йому житло у сільській
місцевості, він їм у цьому відмовив. Скориставшись його неграмотністю та
хворобливим станом, вони привезли на квартиру, де він перебував, нотаріуса і
скориставшись нерозумінням та помилкою його, спонукали до підписання
довіреності на ім'я ОСОБА_2, яка надала тому право розпоряджатися усім його
майном. На підставі цієї довіреності у травні 2003р. відповідачі, не
повідомивши його, продали квартиру ОСОБА_4 Про цю угоду він дізнався від
сусідів. Усі його спроби повернути у свою власність квартиру, були марними, що
змусило звернутися з позовом до суду.

Представник позивача адвокат
ОСОБА_6 у суді підтримала вимоги позивача.

Відповідач
ОСОБА_2, діючи у суді особисто за себе та на підставі довіреності від імені і в
інтересах своєї дружини ОСОБА_3 (а.с.272), та неповнолітньої дитини - ОСОБА_5,
позов не визнав і пояснив, що з 1997р. він проживає з дочкою позивача -
ОСОБА_3, з якою у 2003р. зареєстрував шлюб, та мають доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. У 2000 році їх сім'я з дозволу позивача- оселилася у спірній
квартирі, відремонтувала квартиру, оплатили борги за комунальні послуги, які
становили, більше 3 000 грн. У грудні 2002р. за згодою позивача підготували та
подали документи на приватизацію квартири на трьох осіб - позивача, ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 У січні 2003р. отримали свідоцтво про право власності на квартиру.
Виникло бажання продати цю квартиру та купити будинок у селі. Позивач дав на це
згоду. 26.03.2003р. ОСОБА_1 відмовився їхати до нотаріальної контори, пославшись
на хворобу ноги і труднощі пересування по східцях, і тому він привіз нотаріуса
на квартиру по АДРЕСА_2, де проживав позивач у двокімнатній квартирі, що
належить чоловіку з яким одружена мати позивача - ОСОБА_7 Там позивач підписав
необхідне для продажу квартири доручення, при цьому позивач був тверезим,
розумів значення довіреності і діяв добровільно. Отримали дозвіл від виконкому
Московської районної у місті Харкові ради на продаж квартири. Після чого він
уклав угоду з ріелтерами, які знайшли покупця в

2

особі ОСОБА_4, і 23.05.2003р. спірну квартиру продали за
7 000 доларів США, з яких 1
000 доларів він передав особисто ОСОБА_1, який сказав, що цієї суми для нього
достатньо. На виручені від продажу квартири гроші купили на ім'я ОСОБА_3
будинок з опаленням у садівничому товаристві у Харківському районі. Мати
позивача ОСОБА_7
дізнавшись про продаж квартири, стала подавати заяви до прокуратури і міліції,
протестуючи проти продажу квартири і спонукала позивача до вимог про розірвання
угоди продажу квартири. Сам позивач на час продажу квартири заперечень не мав,
з часу видачі довіреності до продажу квартири, мав можливість відмовитись від
довіреності, чого не зробив. Подача позову це ініціатива матері позивача, а не
самого позивача.

Відповідач
ОСОБА_4 позов у суді не визнала і пояснила, що вона є добросовісним набувачем
спірної квартири, придбала квартиру за допомогою ріелтерів, які не знайшли
жодних підстав, які б суперечили укладенню угоди. Передала гроші продавцям,
отримала від них квартиру, усі умови угоди виконала.

Представник
відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8 у суді
заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа,
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_9, у суді пояснила, що 2 6 березня 2003 р. до неї
звернувся ОСОБА_2 з проханням виїхати на місце проживання довірителя та
засвідчити доручення на розпорядження майном від імені ОСОБА_1, його тестя, у
зв'язку з хворобою останнього. Згідно з п.8 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, дії вчиняються в приміщенні яке є робочим
місцем приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли громадянин не може
з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості
посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними
приміщеннями. Приїхавши на розташовану у м. Харкові по вул. Гв. Широнінців
квартиру до ОСОБА_1, вона проінформувала його, що є приватним нотаріусом,
назвала своє призвіще та повідомила мету свого приїзду. ОСОБА_1 пред'явив свій
паспорт. Після цього вона прочитала йому текст доручення, а потім він сам
ознайомився із змістом доручення і власноруч підписав його. Під час підписання
доручення ОСОБА_1 перебував поруч з нею і, крім них, у кімнаті нікого не було.
Після підписання доручення вона повернулась до себе в офіс, де завірила
доручення печаткою. На момент підписання доручення стан ОСОБА_1 був задовільний
для вчинення таких дій, він адекватно реагував на запитання, вважає, що він
розумів обсяг повноважень, які надавав ОСОБА_2, та наслідки посвідчення такого
доручення, був згоден з ними. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії
не було, вчинення такої дії не суперечило закону. Окрім того ОСОБА_9 подала
суду письмові пояснення (а.с.94).

Третя особа,
приватний нотаріус ХМНО Полехіна A.M.
просила суд розглядати справу у її відсутності (а.с.113).

Суд залучив до
участі у справі як третю особу Московську районну у місті Харкові раду
(а.с.268).

Представник
третьої особи, головний спеціаліст відділу соціального захисту дітей служби у
справах неповнолітніх Московської районної у місті Харкові ради Фомичов O.K., діючи по
довіреності, у суді завив, що вважає позов безпідставним, підстав для
розірвання угоди купівлі-продажу спірної квартири не вбачає.

Свідок ОСОБА_7 у суді
показала, що позивач це її син, він був прописаний у спірній квартирі. З 2000
року ОСОБА_1 протягом трьох років проживав з нею у селищі Ліпци, Харківського
району, а у його квартирі проживала його дочка ОСОБА_3 з співмешканцем і
дочкою. З весни 2003 року ОСОБА_1 став проживати з квартирантом у АДРЕСА_1, яка
належить її чоловіку. У 2000 році дізналася, що ОСОБА_3 прописалася у цій
квартирі. їй відомо було про приватизацію квартири. У березні 2003р. дізналася,
що квартира продана. ОСОБА_1 після закінчення школи, закінчив технікум, служив
у армії, працював водієм на пасажирському автобусі. З 1993р. стала помічати
розлади у його психічному здоров'ї. Син неодноразово перебував на стаціонарному
лікуванні, заяви про визнання сина обмежено дієздатним не подавала.

Свідок ОСОБА_10
у суді показала, що проживає у квартирі, яка розташована у одному тамбурі зі
спірною квартирою, з 2004 року пенсіонерка. З 2000 року у квартирі позивача
проживала його дочка з чоловіком і дочкою. Про те, що спірна квартира продана,
дізналась від вахтера під'їзду, а від ОСОБА_1 дізналась, що він видав
генеральне доручення на розпорядження його майном.

Свідок ОСОБА_11 у суді показав, що
має двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2, десять років проживає з матір'ю
позивача. ОСОБА_1  спиртними напоями не
зловживає, розуміє значення своїх дій.

Суд, заслухавши
пояснення сторін по справі, їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши
письмові докази, встановив наступні факти, та відповідні їм правовідносини.

26.03.2003р. о
14 год. у
квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_1 підписав у присутності приватного нотаріуса ХМНО
ОСОБА_9 доручення, яким уповноважив ОСОБА_2 управляти та розпоряджатися всім
його майном, у тому числі і продавати, одержувати належні йому гроші, з правом
часткового, або повного передоручення, строком на три роки, до 26.03.2006р. Це
підтверджується копією доручення, та випискою з журналу обліку викликів
нотаріуса (а.с.35-37).

3

23 травня 2003
року ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1, що проживав: АДРЕСА_1,
згідно з дорученням, посвідченим 26 березня 2003 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 577;
ОСОБА_3, діюча особисто за себе та від імені та в інтересах своєї
неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, згідно Рішення
Виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 13 травня 2003 року
за № 166/15, що проживали: АДРЕСА_1, діючи як продавці, уклали угоду
купівлі-продажу однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1, з покупцем -
ОСОБА_4.

Ця квартира на
час укладення угоди належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого
Відділом приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської
ради 16 січня 2003 року за реєстровим № 5-03-239965 та зареєстрованого в КП
«Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 31 січня 2003 року за
реєстровим № П-5-60531.

У власність покупця перейшла спірна квартира складена з однієї кімнати
житловою площею - 16,7 кв.м., загальною - 32,9 кв.м. Продаж
вчинено за 37 100 гривень які покупець сплатила, а продавці отримали, у тому
числі ОСОБА_2 для ОСОБА_1, ОСОБА_3 особисто для себе та для неповнолітньої
ОСОБА_5, у рівних частинах кожний, повністю, ще до підписання договору. Договір
був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Полехіною A.M. 23.05.2003р. за
реєстровим № 2728. Це підтверджується копіями договору купівлі-продажу від
23.05.2003 p.. Свідоцтва про право власності на житло, витягом з
реєстру прав власності на нерухоме майно, рішення виконкому Московської
районної ради м. Харкова № 166/15 від 13.05.2003р. (а.с.5,29,ЗО,31,32) .

Вік співвласниці
спірної квартири - ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про її народження
(а.с.33).

На час спірних
правовідносин, а саме на час видачі доручення і укладення оспорюваної угоди
купівлі-продажу спірної квартири, діяв Цивільний кодекс УРСР, нормами якого
слід керуватися при розгляді цієї справи.

Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором
купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову
суму.

Вимоги ст.224
цього Кодексу сторонами по угоді виконані. Продавці передали у власність
ОСОБА_4 спірну квартиру, а вона прийняла цю квартиру та передала їм грошову
суму у розмірі 37100 гривень.

Згідно ст.227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча
б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає
реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Сторони по угоді
виконали вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу
квартири та реєстрації права нового власника ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Згідно ст.65 ЦК УРСР довіреність на
укладення угод, що потребують нотаріальної форми, повинна бути нотаріально
посвідчена.  Ця вимога Закону
відповідачем дотримана.

Згідно ст.62 ЦК УРСР угода, укладена
однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу
повноваження, що ґрунтується на довіреності, безпосередньо створює, змінює і
припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Оспорювана позивачем угода продажу спірної квартири укладена ОСОБА_2 як особою,
уповноваженою довіреністю позивачем, в межах наданих повноважень, і вона
припинила права позивача на спірне майно.

Твердження
позивача про те, що під час підписання доручення, посвідченого 26 березня 2003
року приватним нотаріусом ОСОБА_9, він не розумів значення своїх дій і не міг
ними керувати, спростовується Актом стаціонарної судово-психіатричної
експертизи № 297 від 13.XII.2006р.,
згідно висновку якого ОСОБА_1 ознак психозу та недоумкуватості не виявляє,
страждає залежністю від алкоголю, по своєму психічному стану може вірно
розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.216-218).

Згідно ст.56 ЦК УРСР угода, укладена
внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за
позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Твердження
позивача про те, що під час підписання цього доручення відповідачі скористались
його неграмотністю та ввели в оману, внаслідок чого він невірно розумів
значення своїх дій, спростовується наступним:

·
показаннями свідка ОСОБА_7, матері позивача, про те, що
позивач успішно навчався у школі, закінчив технікум, служив у армії, працював
водієм на пасажирському автобусі. З цього слідує, що недоумкуватістю позивач не
страждає.

показаннями
свідка ОСОБА_10 про те, що позивач після продажу спірної квартири говорив їй
про видачу ним генерального доручення на розпорядження його майном. Це свідчить
про те, що позивач усвідомлював наслідки видачі довіреності і маючи достатньо
часу,  протягом майже двох місяців,  не
вчинив  дій по  відміні

4

довіреності.  Це підтверджує згоду позивача про відчуження
належної йому частки спірної квартири.

довідкою  №
2037  від  21.03.2005р.
згідно  якої  ОСОБА_1  до психоневрологічного диспансеру не звертався (а.с.142).

Із письмового пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_9 слідує, що на момент підписання доручення стан ОСОБА_1 був задовільний для
вчинення таких дій, він адекватно реагував на запитання,
розумів обсяг повноважень, які надавав ОСОБА_2, та наслідки посвідчення такого доручення, був згоден з ними.

Окрім того, позивач не вказав у чому полягала його помилка при підписанні оспорюваного
доручення, які наміри він переслідував при цьому.

Згідно ст.57 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди представника
однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом
державної чи громадської організації.

Позивач не надав доказів на підтвердження того, що підписав оспорюване доручення
внаслідок обману, не вказав у чому він „заблуждався".

Підстави, для визнання довіреності, виданої ОСОБА_1 26 березня 2003р. на
ім'я ОСОБА_2, недійсною, відсутні. Підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 23 травня 2003 року між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_2, і ОСОБА_4, укладеного недійсним, немає. Суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних
вимог повністю.

Арешт, накладений ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова 27 жовтня 2003 року на квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4, після набрання рішенням законної сили, належить
відмінити.

При розрахунку судових витрат суд
виходить із наступного.

Спірна квартира була продана за 37 100 гривень. Власниками квартири були
три особи, які мали рівні права, частка позивача
складає 12 367 грн. (37 100 : 3) , із цієї суми він
мав заплатити державне мито у розмірі 123 грн. 67 коп., а заплатив лише 51 грн. З позивача належить стягнути державне мито у
розмірі 72 гривні 67 коп. (123,67 грн. - 51 грн.) і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі
ЗО (тридцять)  гривень.

Керуючись ст.ст.56, 57, 62, 65, 224, 227 ЦК УРСР, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
про визнання довіреності, виданої ОСОБА_1 26 березня 2003р. на ім'я
ОСОБА_2, недійсною, про визнання договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_2, і ОСОБА_4, укладеного 23 травня 2003 року,
недійсним, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 державне мито у розмірі 72 (сімдесят дві) гривень 67 коп. і витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцять)
гривень.

Арешт, накладений ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова 27 жовтня 2003 року на квартиру АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4, після набрання рішенням законної сили -
відмінити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду

Харківської області через суд який
постановив рішення шляхом подачі в 10-денний строк

із дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом 20 днів апеляційної
скарги, або поданням апеляційної скарги протягом 10 днів

в порядку ч.4
ст.2 95 ЦПК України.