Справа 2-429/2007року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 року                                                                                          м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді:                                    Барашкова В.В.

при секретарі:                              Шевчук І.Ю.

за участю
сторін та представників сторін: позивача - ОСОБА_1, адвоката - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визнання права власності на 32/100 частини квартири, визнання
недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,
зобов»язання не чинити перешкод в користуванні квартирою та
вселення, суд ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3   про визнання права власності на 32/100
частини квартири, визнання недійсним
свідоцтва про право власності на квартиру,
зобов»язання не чинити перешкод в користуванні
квартирою та вселення. Під час
провадження по справі позивачем уточнено позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_2 позов підтримали і просили суд постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_1
право власності на 32/100 частини квартири АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_3 68/100 частин в цій же квартирі, визнати недійсним свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1, що видане 05.09.2003 року на ім»я
ОСОБА_3, зобов»язати ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_1 перешкод в користуванні квартирою
АДРЕСА_1, а також вселити ОСОБА_1в квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнали, вважаючи такий позов безпідставним, просили суд постановити
рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судові
засідання 25.06.07р. та 10.07.07р. відповідачка ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 повторно не з»явилися, з невідомих суду причин, хоч про день та час слухання
справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

2

Заслухавши думку позивача та адвоката, які вважають за можливим слухання
справи у відсутності нез»явившихся
учасників процесу, зазначивши про те, що останні належним чином повідомлені про день та час слухання справи і повторно не з»явилися в
судове засідання, про причини неявки суду
не повідомили, а також давали свої пояснення в попередніх судових засіданнях, суд ухвалив, справу слухати у відсутності
нез»явившихся учасників процесу.

Під час провадження по справі
свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є сестрою позивача по даній справі ОСОБА_1, який одружився з ОСОБА_3 в 1976 році. їй
відомо про те, що у них була кооперативна квартира.

Вона стверджує про те, що останній
внесок за спірну квартиру вніс позивач ОСОБА_1, ця сума приблизно складає 900 рублів. У 1978 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, однак ОСОБА_1 і надалі продовжував
проживати з ОСОБА_3 в спірній квартирі, вести спільне
господарство. Разом ними було спільно придбано всі меблі, холодильник, телевізор. У 1983 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знову зареєстрували
шлюб, а у 1985 році у них народився син. У
2000 році вони знову розлучилися. З 2004 року ОСОБА_3 не впускає ОСОБА_1 в
спірну квартиру, тому останній змушений проживати у батьків, оскільки
іншого житла у нього немає.

Під час провадження по справі
свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що з 1976 року знайомий з сім»єю ОСОБА_1, його колишня дружина товаришувала з ОСОБА_3 У
1976 році ОСОБА_1 поселився в квартиру ОСОБА_3 Йому відомо про те, що спірна
квартира була кооперативною. Десь у 1980
році при зустрічі з ОСОБА_3 остання сказала йому про те, що ОСОБА_1 поїхав на роботу десь на північ. Через деякий час коли він
зайшов в їхню квартиру, то побачив в квартирі нові меблі, телевізор тощо. Йому
відомо про те, що з 2004 року ОСОБА_3 не впускає ОСОБА_1 в
квартиру, а також те, що вони розлучилися. Окрім пояснень сторін та свідків
судом були досліджені наступні письмові докази:

1.
Довідка про склад сім»ї від
15.06.2006 року.

2.
Довідка про право власності на
квартиру від 15.06.2006 року.

3.
Копії Свідоцтв про укладення шлюбу
та про розірвання шлюбу.

4.
Копія Висновків експерта
№351/07-06.

5.
Копія Довідки.

6.
Копія Свідоцтва про право власності
на нерухоме майно.

7.
Копія Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

8.
Довідка від 06.07.2006 року.

9.
Копія Угоди від 03.10.2000 року.

10.
Копія Довідки від 25.07.2006 року.

11.
Копія Довідки від 25.07.2006 року.

12.
Копія Заповіту від 13.09.2004 року.

13.
Копія Витягу з рішення від
09.10.2000 року.

14.
Копія Довідки від 13.07.2006 року.

15.
Відповідь на запит від 13.12.2006
року.

16.
Копії Довідок від 29.08.2006 року.

17.
Копія Довідки від 22.08.206 року.

18.
Копія Архівного витягу з рішення
від 28.08.2006 року.

19.
Копія квитанцій.

20.
Відповідь на запит від 03.10.2006
року.

21.
Копія контрольного талону.

22.
Копія корінця ордеру на житлове
приміщення НОМЕР_1.

23.
Копія довідки від 08.09.2006 року.

24.
Копія Довідки від 27.07.2004 року.

25.
Копія Довідки від 26.07.2004 року.

26.
Копії Довідок.

Відповідь
Державного ощадного банку від 14.08.2006 року.

3

28.
Копії видаткових касових ордерів.

29.
Копія Постанови № 1922 про відмову
в порушенні кримінальної справи

30.
Копії квитанцій та товарних чеків.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ,60 ЦПК України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх права
та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке право
мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено
вимоги. Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення
у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановилено, що в серпні 1976 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 почали спільно
проживати в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1. 19.12.1976 року позивач та
відповідачка зареєстрували шлюб. Зазначена
квартира була кооперативною і на момент вселення ОСОБА_1 відповідачкою було оплачено 1350 руб. із загальної вартості
квартири 2772 руб. 09 березня 1978 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Проте сторони
продовжували спільно проживати і
вести господарство, в т.ч. і по оплаті пайових внесків за квартиру. 14.09.1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було повторно
зареєстровано шлюб, а 7.02.1985 року від шлюбу народився син ОСОБА_7.

05.04.1991 року Івано-Франківський міськвиконкомом сім'ї ОСОБА_1 на сім»ю в
складі трьох осіб видав ордер на вселення в кооперативну двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Попередньо зайняте житло було вивільнено та вартість однокімнатної квартири
була врахована при отриманні спірного житла. Вартість
двокімнатної квартири складала 3786 рублів, в
сплату якої було зараховано вартість попередньої квартири в розмірі 2772, 00 руб. та 1014,00 руб, які
були сплачені в повному обсязі.

09.10.2000 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між
позивачем та відповідачкою було розірвано. Після
розірвання шлюбу в спірному житлі ОСОБА_8 проживав
безперешкодно до вересня 2004 року.

З вказаного часу ОСОБА_3 почала створювати позивачу перешкоди в
користуванні майном: не впускала позивача в квартиру, поміняла заміси. При
цьому, ОСОБА_8 ніс витрати по утриманню житла -
оплачував комунальні платежі, з відповідачкою, спільно подавали
документи на оформлення субсидії, так як є інвалідами.

05.09.2003
року на ім'я ОСОБА_3 на підставі розпорядження міського голови від 29.08.2003 року Івано-Франківським МУЖКГ видано свідоцтво
про право власності на спірну квартиру в цілому.

4

Відповідно до вимог ч. 1 ст.15, ст. 16, ч.1 ст. 17 Закону України « Про
власність» , член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу
будівлю або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між
ними.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана за рахунок не
тільки зарахування вартості однокімнатної квартири, але і коштів одержаних
внаслідок сумісної праці ОСОБА_8 та ОСОБА_3, як членів
однієї сім'ї. Як співвласники квартири позивач та відповідачка
вказаною квартирою відповідно до ст.369 ЦК
України володіли і користувались спільно.

Згідно з вимогами п.7 ст.57 СК Україні, якщо у придбання майна вкладені
крім спільних коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

З зібраних по
справі доказів суд приходить до висновку, що в квартирі АДРЕСА_1 позивачу належить 32/100 часток квартири, а
відповідачці 68/100 квартири,
оскільки на момент первинної реєстрації шлюбу з відповідачкою в грудні 1976 року, нею було особисто оплачено половину
вартості квартири по АДРЕСА_1, яка і
була в подальшому зарахована при оплаті вартості спірної квартири, як надбаної
в шлюбі.

Диспозицією ст. 48 ЗУ «Про власність» встановлено, що Україна
законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови
захисту права власності. Власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування
завданих цим збитків.

Виходячи з
наведеного суд вважає, що позов є підставним і підлягає до задоволення

Керуючись ст. ч. 1 ст.15, ст. 16, ч.1 ст. 17, 48 ЗУ « Про власність», п.7 ст.57 СК України, ст. ст.
10,11,60,208,209,212-218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_3 про визнання права
власності на 32/100 частини квартири, визнання недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні квартирою
та вселення - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 32/100 частини квартири АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_3 68/100
частин в цій же квартирі.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, що видане 05.09.2003 року на ім'я ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1в квартиру АДРЕСА_1.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження через суд першої інстанції.

5

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було
подано.

У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку.