У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 листопада 2007 року                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.

суддів:

Балюка М.І.,                           Гуменюка
В.І.,
Барсукової В.М.,
Данчука В.Г.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на
те, що він є власником жилого будинку АДРЕСА_1, у якому зареєстровані
відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітній
син ОСОБА_3 Відповідачка ОСОБА_2 є
колишньою невісткою позивача, шлюб між нею та ОСОБА_4 у 2005 році розірвано.
ОСОБА_2 у жовтні 2001 року забрала свої речі із вказаного будинку та переїхала
проживати до своєї баби у будинок АДРЕСА_2. У 2003
році народився внук позивача ОСОБА_3, який також зареєстрований у спірному
жилому приміщенні, хоча у ньому ніколи не проживав. Посилаючись на вимоги     ст. 107 ЖК
України ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_2.

Рішенням
Сарненського районного суду від 31 травня 2006 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Рівненської області від 22 вересня 2006 року рішення
Сарненського районного суду від 31 травня 2006 року скасовано і ухвалено нове
рішення про задоволення позову. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у жилому будинку АДРЕСА_1.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд
апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 з жовтня 2001 року
без поважних причин в спірному жилому будинку не проживає, то згідно статей 71,
72 ЖК України вона втратила право на користування ним.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником будинку АДРЕСА_1. У будинку, крім позивача, зареєстровані його
дружина ОСОБА_5, брат ОСОБА_6, колишня невістка ОСОБА_2, яка була зареєстрована
у 2001 році та її неповнолітній син ОСОБА_3

Відповідно до  статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач звернувся з позовом про
визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням на
підставі статті 107 ЖК України.

Згідно частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що
суд апеляційної інстанції розглянув цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 31
травня 2006 року на підставі статей 71, 72 ЖК України.

Отже, суд апеляційної інстанції
вийшов за межі вимог, заявлених ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Частиною 3 статті 9 ЖК України
передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до пункту 11 Постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України” суд може визнати особу такою, що
втратила право користування жилим приміщенням лише з однієї, вказаної позивачем
підстави, передбаченої статтею 71 або статтею 107 ЖК.

На підставі статті 107 ЖК України
можна визнати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням
в разі, якщо особа є наймачем або членом сім'ї наймача та було укладено цією
особою договір найму жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є
членом сім'ї ОСОБА_1 та договору найму між останніми укладено не було.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням на підставі статті 107 ЖК України.

Згідно зі статтею 339 ЦПК України
суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасоване судове
рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної
інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 22 вересня 2006 року скасувати, залишивши в силі рішення
Сарненського районного суду від 31 травня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук