Справа № 2о-167/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20  листопада
2007  року  Крюківський
районний  суд  м.
Кременчука,  Полтавської
області,  в складі: головуючого судді
Демиденко І.О.,  при секретарі Коптяєвій
Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.   Кременчуці цивільну справу за заявою
фізичної особи - ОСОБА_1,   за участю
зацікавленої особи - юридичної особи Другої Кременчуцької державної
нотаріальної контори про визнання особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця,  ОСОБА_1.
звернулася до суду з заявою,  де просить
суд постановити рішення,  яким визнати
ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження -
померлою.

В судовому засіданні ОСОБА_1. заяву підтримала,  суду пояснила,  що вона є єдиною спадкоємницею першої черги
за законом,  після померлої матері,  ОСОБА_3. Але оформити на своє ім"я право
власності на спадкове майно не може,
оскільки мати не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом,  після смерті ОСОБА_2.,  так як були відсутні будь - які дані про
смерть останньої. ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження виїхала з м.  Кременчука
в 1958 році на тимчасове проживання до Росії,
з 1964 року більше про неї ніхто не чув.. Оскільки людина у віці 129
років ніяк не може бути живою,  просить
суд визнати її  померлою.

Представник зацікавленої особи - Другої Кременчуцької
державної нотаріальної контори до судового засідання не з"явився,  направив на адресу суду заяву відповідно до
якої прохає справу слухати без присутності нотаріуса та прийняти рішення на
розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4.
та ОСОБА_5.
суду пояснили,  що
ОСОБА_2 знали особисто,  відомо їм,  що вона виїхала з м.  Кременчука у 1958 році до Росії,  можливо до Москви,  в неї там проживали родичі,  з 1964 року більше про неї не чули.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення заявниці,  свідків дослідив матеріали справи,  суд вважає,
що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні,  ОСОБА_1. є дочкою  ОСОБА_3,
що  підтверджується  копією

свідоцтва про народження. Після укладення шлюбу та його
розірвання має прізвище
"ОСОБА_1".

Відповідно до копії
свідоцтва про смерть мати заявниці,
ОСОБА_3. померла
ІНФОРМАЦІЯ_2  року.

ОСОБА_3. була власницею 8/10 частин будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі - продажу від 22.05.1951 року. В даному
договорі,  в технічному паспорті,  в довідці з МЕТІ мати ,  як власник 8/10 частин будинку значиться під
дівочим прізвищем - ОСОБА_3.

Також матері заявниці ОСОБА_3. - ОСОБА_2. заповіла 2/10
частини будинку АДРЕСА_1,  що
підтверджується копією заповіту від 22.05.1951 року.

Заявниця є єдиною спадкоємницею першої черги за
законом,  після померлої матері,  ОСОБА_3. Як вона пояснила в судовому
засідання,  оформити на своє ім"я
право власності на спадкове майно не має змоги,
оскільки її мати,  ОСОБА_3. не
отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом,  після смерті ОСОБА_2. .

Так трапилося,  тому що відсутні будь
- які дані про смерть ОСОБА_2..,  а тому
мати за життя так і не встигла оформити документи про право на спадщину за
заповітом у вигляді 2/10 частин будинку за вище зазначеною адресою. Так як
пояснила заявниця і про що підтвердили в судовому засіданні свідки,  ОСОБА_2. виїхала з м.  Кременчука в 1958 році на тимчасове
проживання до Росії,  з 1964 року більше
про неї ніхто не чув.

Відповідно до довідки з Крюківського РАЦС Кременчуцького
МУЮ в книзі актових записів про смерть особа під прізвищем -ОСОБА_2. за період
з 1954 року по 1959 рік померлою не числиться. Суд вважає,  що дана особа не може бути живою в силу
фізіологічної нездатності людини так довго жити. Так з запису домової книги
вбачається,  що ОСОБА_2. при реєстрації
як проживаючої в будинку АДРЕСА_1,  в
графі рік народження стоїть ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Отже людина у віці 129 років ні
як не може бути живою.

Згідно 21 Цивільного кодексу (1963 р.) - громадянин може
бути у судовому засіданні оголошений померлим,
якщо в місці його постійного проживання нема відомостей про місце його
перебування протягом трьох років.

Відповідно до  ст.  17
ЦК
України місцем проживання визначається те місце,  де громадянин постійно або переважно
проживає. Днем смерті громадянина,
оголошеного померлим,  вважається
день набрання  законної  сили
рішення  суду  про
оголошення  його померлим(  ст.  21
ч.3 ЦК України)

Суд обґрунтовує своє рішення,  посилаючись на цивільне законодавство,  1963 року,
оскільки на підставі Прикінцевий та перехідних положень ЦК України(2004
року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин,  що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки з 1964 року,
тобто більше ніж на протязі 40 років немає ніяких відомостей про особу -
ОСОБА_2 за місцем її постійного проживання,
тому вважає,  що є всі підстави
для визнання судом даної особи померлою.

2

Керуючись  ст.
ст.  10, 60, 79, 88,  212 , 213, 215,  249,
250 ЦПК
України,   ст.  17, 21 ЦК(19бЗ р.)України,  Прикінцеві та перехідні положення ЦК України(2004 року),
суд, -

РІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
проживаючу за останнім відомим постійним місцем проживання: АДРЕСА_1 -
померлою.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.