Справа № 2 -2470/2007
2007 року Приморський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді
секретарях                Шинкаренко Л.О.,
О.І. Шнуровенко В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Акціонерного комерційного
агропромислового банку „Україна" в особі Ліквідатора банку „Україна"
, Державної госпрозрахункової установи Агентство з питань банкрутства Міністерства
економіки та європейської інтеграції України про визнання звільнення незаконним
і поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу, недоотриманої компенсації (допомоги) при розрахунку у зв'язку зі
звільненням у розмірі 800, 00 грн., незаконно утриманих із заробітної плати
грошових коштів в сумі 2 400, 00 грн. і заборгованості по заробітній платі, та
про відшкодування моральної шкоди;
ОСОБА_13вернувся в Приморський районний суд м.Одеси з позовом до Ліквідаційної
комісії Одеської дирекції Акціонерного комерційного агропромислового банку
„Україна" про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що 11.09.1995 року він уклав з банком
„Україна" трудовий договір на невизначений строк, а наказом Одеської
дирекції АКАП „Україна" від 02.02.2001р. № 53 з ініціативи адміністрації
був звільнений з посади начальника юридичного відділу дирекції з 05.02.2001р.
згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням посади. Однак, на
підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.06.2001р. він був
поновлений на роботі з 09.07.2001р., про що Одеською дирекцією банку
„Україна" виданий наказ від 09.07.2001р. № 365. Але наказом Регіонального
уповноваженого Ліквідатора банку „Україна" в Одеській області від
21.09.2001р. № 143 він повторно був звільнений з 24.09.2001р. по п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку з ліквідацією банку. Проте на день його звільнення було
проведено лише часткове скорочення чисельності штату робітників, у зв'язку з
чим він вважає, що адміністрація мала можливість його працевлаштувати як
громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, чим, у свою
чергу і зумовлені його позовні вимоги щодо поновлення на роботі зі стягненням заробітної
плати за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі.
подальшому позивач неодноразово доповнював і змінював свої позовні вимоги, і
остаточно в цей час, крім вимог щодо поновлення на роботі зі стягненням
заробітної плати за час вимушеного прогулу, він також вимагає визнати його
звільнення незаконним та стягнути на його користь :
компенсацію у розмірі 800, 00 грн., що підлягала виплаті йому при звільненні на
підставі наказу Одеської дирекції банку „Україна" від 02.02.2001р. № 53 ;
утриманні із його заробітної плати в серпні 2001 року компенсаційні виплати в
сумі 2 400, 00 грн., що були йому виплачені при звільнені на підставі
зазначеного вище наказу від 02.02.2001р. за № 53 ;
-           та заборгованість по
заробітній платі за серпень 2001р. у розмірі 800, 00 грн. і за
вересень 2001р. у розмірі 640, 00 грн., що разом складає 1 440, 00 грн.
позивач вимагає, по-перше, зобов'язати відповідачів провести індексацію  затриманої
заробітної  плати,   як
це   передбачено   Законом
19.10.2000р. „Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати", і, по-друге,
допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі.
обґрунтування незаконності наказу Регіонального уповноваженого Ліквідатора
банку „Україна" в Одеській області від 21.09.2001р. № 143 позивач вказує,
що цей наказ був виданий за повною відсутністю законних підстав для скорочення
посади начальника юридичного відділу Одеської дирекції банку „Україна" ; з
грубим порушенням законодавства України щодо вивільнення працівників та п.7
ст.20 і п.1 ст.22 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ; а також особою, яка не
мала не це належним чином оформлених повноважень ліквідатора.
того, позивач, посилаючись, що зазначеними вище діями відповідачів грубо
порушені його цивільні та трудові права, що утруднювало можливість його
працевлаштування, призвело до настання для нього серйозних труднощів матеріального
і морального характеру та, як наслідок, порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагає стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в розмірі 14
200, 00 грн. на підставі ст.237-1 КЗпП України.
судовому засіданні позивач підтримав позов, підтвердив викладені вище обставини
і наполягав на задоволені позову в повному обсязі.
розгляду справи судом було залучено до участі у справі Акціонерний комерційний
агропромисловий банк „Україна" в особі Ліквідатора банку „Україна" і
Державну госпрозрахункову установу Агентство з питань банкрутства Міністерства
економіки та європейської інтеграції України у якості відповідачів, а також
виключено з кола відповідачів Ліквідаційну комісію Одеської дирекції
Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна", оскільки на
підставі рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків
Управління Національного банку України в Одеській області від 28.07.2006р. за №
149 було закрито МФО Одеської дирекції банку „Україна" і останню виключено
з Довідника банківських установ - учасників СЕП, Довідника банківських установ
України RCUKRU. dbf та з Державного реєстру банків.
неодноразово повідомлялися судом про дату, час і місце розгляду справи, про що
свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток,
причини неявок своїх представників суду не повідомляли. Заяви відповідачів про
розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надходили.
позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.
Судом
установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 11.09.1995р. позивач
ОСОБА_1 уклав з Одеською дирекцією банку „Україна" трудовий договір на
невизначний строк і працював на посаді провідного юрисконсульта, а з 05.08.1996
року - на посаді начальника юридичного відділу.
Одеської дирекції банку „Україна" від 30.11.2000р. за № 362 ліквідовано
юридичний відділ дирекції.
Одеської дирекції банку „Україна" від 01.12.2000р. № 533 позивач був
попереджений про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням його посади з
Одеської дирекції банку „Україна" від 02.02.2001р. № 53 позивач був
звільнений з посади начальника юридичного відділу дирекції з 05.02.2001р.
згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням посади. При цьому
позивачеві було проведено виплату : заробітної плати за відпрацьовані дні у
лютому 2001р.; компенсації за невикористану відпустку ; вихідної допомоги у
розмірі середньомісячного окладу в сумі
це передбачено ст.44 КЗпП України ; та матеріальної допомоги у розмірі
двократної (замість належної трикратної) середньомісячної заробітної плати в
сумі 1 600, 00 грн. (800, 00грн. х 2 = 1 600, 00грн.) відповідно до п.1 ст.22
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач є особою,
віднесеною до 3 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської
своє звільнення незаконним, ОСОБА_13вернувся в суд з позовом до Одеської
дирекції банку „Україна" про визнання незаконним наказу Одеської дирекції
банку „Україна" від 30.11.2000р. за № 362 щодо ліквідації юридичного
відділу, поновлення на роботі, оплаті вимушеного прогулу, стягнення доплат до
основного окладу та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням
Приморського районного суду м.Одеси від 29.06.2001р. ОСОБА_1. поновлено на
роботі в Одеській дирекції банку „Україна" на попередній посаді й стягнуто
на його користь з Одеської дирекції банку „Україна" заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 4 000, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 27 760,
00 грн., в решті позовних вимог відмовлено. Крім того, це рішення суду було
звернене до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі та
виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми середнього
заробітку за один місць у розмірі 800, 00 грн. (а.с.111-116).

Як
вбачається з вказаного рішення суду, фактично судом стягнуто на користь
ОСОБА_1. середній заробіток за п'ять місяців вимушеного прогулу за період з 06
лютого по 08 липня 2001 року ( 800, 00 грн. х 5 = 4 000, 00 грн.).

На
виконання зазначеного рішення суду від 29.06.2001р. Одеською дирекцією банку
„Україна" був виданий наказ від 09.07.2001р. № 365 про скасування наказу
від 02.02.2001р. № 53 про звільнення ОСОБА_1. та про поновлення його на роботі
на посаді начальника юридичного відділу з 06.02.2001р., а також виплачено
позивачеві заробітну плату за час вимушеного прогулу в межах суми середнього
заробітку за один місяць у розмірі 800, 00 грн., після чого залишок суми
заробітної плати за час вимушеного прогулу, визначений вказаним рішенням суду,
склав 3 200, 00 грн. (4 000, 00грн. -800, 00грн. = 3 200грн.).

Також
судом установлено, що Одеською дирекцією банку „Україна" була нарахована і
виплачена позивачеві заробітна плата за період з 06.02.2001р. по 11.04.2001р. у
розмірі 1 800, 00 грн.

Крім
того, з поновленням позивача на роботі на підставі рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 29.06.2001р. та виплатою йому заробітку за час
вимушеного прогулу, йому не належить виплата компенсаційних сум при звільнені,
а фактично позивачеві при звільнені було проведено виплату компенсаційних сум у
розмірі 2 400, 00 грн., із яких 800, 00 грн. - вихідна допомога згідно ст.44
КЗпП України та 1 600, 00 грн. -матеріальна допомога як постраждалому від
наслідків Чорнобильської катастрофи у розмірі двох середньомісячних окладів.

Таким
чином, з моменту поновлення ОСОБА_1. на роботі з 06.02.2001р. зазначені
компенсаційні виплати підлягають зарахуванню у рахунок розміру суми заробітної
плати за час вимушеного прогулу, визначеної рішенням Приморського районного
суду м.Одеси від 29.06.2001р.

Фактично
за період з 06.02.2001р. по 31.07.2001р. позивачеві проведено нарахування
заробітної плати у сумі 4 680, 00 грн., в тому числі за усі дні вимушеного
прогулу - 4 061, 82 грн. (а.с.240), отже з поновленням ОСОБА_1. на роботі на
підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.06.2001р., Одеською
дирекцією банку „Україна" було проведено позивачеві виплату заробітку за
п'ять місяців вимушеного прогулу за період з 06 лютого по 08 липня 2001 року в
повному обсязі.

Виходячи
з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1. щодо стягнення на його
користь з відповідачів недоотриманої компенсації у розмірі 800, 00 грн.

(матеріальної
допомоги як постраждалому від наслідків Чорнобильської катастрофи у розмірі
одного середнього заробітку), що підлягала виплаті йому при звільненні на
підставі наказу Одеської дирекції АКАБ „Україна" від 02.02.2001р. № 53, та
компенсаційних виплат в сумі 2 400, 00 грн. (вихідної допомоги у розмірі
середнього місячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України в сумі 800, 00грн. та
матеріальної допомоги як постраждалому від наслідків Чорнобильської катастрофи
у розмірі двох середньомісячних заробітків в сумі 1 600, 00грн.), що були йому
виплачені при звільнені на підставі зазначеного вище наказу від 02.02.2001р. за
№ 53 та утримані в серпні 2001 року із його заробітної плати у зв'язку з
поновленням на роботі на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси
від 29.06.2001р., - не підлягають задоволенню.

Також
судом установлено, що поновленому на підставі рішення Приморського районного
суду м.Одеси від 29.06.2001р. ОСОБА_1. на посаді начальника неіснуючого з 05.02.2001р.
юридичного відділу наказом В.о.директора Одеської дирекції банка „Україна"
Внукової В.Г. № 365 від 09.07.2001р. був встановлений оклад у розмірі 800, 00
грн., а наказом регіонального уповноваженого Ліквідатора Ржепішевського К.І. №
39 від 04.09.2001р. була встановлена персональна надбавка в сумі 785, 00 грн. з
17.07.2001р. (а.с.319, 320).

У
зв'язку з початком з 16.07.2001р. процедури ліквідації банка „Україна" на
підставі постанови Правління Національного банку України № 249 від 29.06.2001р.
(а.с.380-385) усі працівники Одеської дирекції банку „Україна"
20.07.2001р., в тому числі позивач ОСОБА_1, наказом регіонального
уповноваженого представника Ліквідатора (Агентства з питань банкрутства) від
20.07.2001р. за № 2 були персонально попереджені про наступне звільнення по
ст.40 п.1 КЗпП України через два місяці, що повністю відповідає вимогам ст.49-2
КЗпП України (а.с.310-312).

21.09.2001р.
регіональним уповноваженим Ліквідатора був виданий наказ № 143 про звільнення
працівників Одеської дирекції і відділень банку „Україна" у зв'язку з
ліквідацією банку „Україна" по п. 1 ст.40 КЗпП України з 24.09.2001р.
(а.с.313-315).

Розрахунок
з ОСОБА_1., який знаходився за штатом та був звільнений з 24.09.2001р. по ст.40
п.1 КЗпП України зазначеним вище наказом № 143 від 21.09.2001р., був проведений
із окладу у розмірі 800, 00грн., встановленого наказом № 369 від 09.07.2001р.,
та персональної набавки в сумі 785, 00 грн., встановленої наказом № 39 від
04.09.2001р.

При
цьому ОСОБА_1. було проведено виплату належного розрахунку, а саме -заробітної
плати за серпень та вересень 2001р., вихідної допомоги у розмірі
середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та компенсації за
невикористану відпустку.

У
зв'язку з тим, що згідно ст.63 Закону України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплати
допомоги у розмірі трикратного середньомісячного заробітку фінансуються за
рахунок коштів бюджету, а також у зв'язку з ліквідацією банку „Україна" та
неможливістю перерахування грошових коштів працівникам банку за місцем роботи,
24.09.2001р. В.о. регіонального уповноваженого Ліквідатора був направлений лист
за № 131/20/472 на ім'я начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій у
справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Одеської
облдержадміністрації з проханням перерахувати за місцем отримання ОСОБА_1.
пенсії належну йому при звільнені по ст.40 п.1 КЗпП України допомогу у розмірі
трикратного середньомісячного заробітку відповідно до п.1 ст.22 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Цей лист
отриманий Управлінням з питань надзвичайних ситуацій у справах захисту
населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Одеської облдержадміністрації
25.09.2001р. (а.с.37), а, ОСОБА_1, у свою чергу, був повідомлений про
необхідність терміново повідомити дані про свій пенсійний рахунок.

Проте, у
зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не повідомив своєчасно дані щодо свого пенсійного
рахунку, Приморський райфінвідділ м.Одеси лише 02.01.2002р. перерахував належну
ОСОБА_1. допомогу у розмірі 4 166, 25 грн. на рахунок Одеської дирекції банку
„Україна", і 04.01.2002р. ці кошти були перераховані ОСОБА_1. на його
пенсійний рахунок, і позивач не оспорює розмір вказаної компенсаційної виплати.

Крім
того, судом установлено, що 21.09.2001р., тобто в день видання регіональним
уповноваженим Ліквідатора наказу № 143 від 21.09.2001р. про звільнення
робітників Одеської дирекції та відділень банку „Україна" з 24.09.2001р. по
п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією банку „Україна", в Одеську
дирекцію банку „Україна" надійшов наказ № 250 від 17.09.2001р., яким
Голова виконавчої дирекції Ліквідатора банку „Україна" ОСОБА_2 затвердив
штатний розпис Одеської дирекції банку „Україна" з відділеннями на період
ліквідації цього банку чисельністю 296 одиниць, і дозволив його введення в дію
з 01.08.2001р. Новим штатним розписом було встановлено, що юридичний відділ
дирекції на період ліквідації банку „Україна" складається із двох чоловік,
начальнику відділу встановлюється оклад у розмірі 1 600, 00 грн., при цьому усі
персональні надбавки до окладів було ліквідовано (а.с. 139-140).

Оспорюючи
правильність проведеного йому розрахунку при звільнені 24.09.2001р. по п.1
ст.40 КЗпП України, ОСОБА_1 вимагає проведення розрахунку по заробітній платі
за серпень та вересень 2001р., виходячи з окладу у розмірі 1 600, 00 грн.,
встановленим новим штатним розписом чисельністю 296 одиниць, з урахуванням
персональної надбавки, встановленої йому з 17.07.2001р. наказом регіонального
уповноваженого Ліквідатора № 39 від 04.09.2001р., так як вважає, що на новий
штатний розпис працівники дирекції повинні були бути переведені з 01.08.2001р.,
але при цьому не визнає скасування усіх персональних надбавок до окладу,
установлених попереднім штатним розписом Одеської дирекції з кількістю 953, 25
одиниць.

Разом з
тим, судом установлено, що регіональний уповноважений Ліквідатора Ржепішевській
К.І., отримавши 21.09.2001р. наказ Голови виконавчої дирекції Ліквідатора банку
„Україна" Русаліна К.А. за № 250 від 17.09.2001р. та видавши вже наказ про
звільнення з 24.09.2001р. основної частини працівників Одеської дирекції банку
„Україна" з розрахунком за попереднім штатним розписом чисельністю 953, 25
одиниць, 24.09.2001р. видав два окремих накази № 146 і № 151 про вивільнення та
переведення з 25.09.2001р. колишніх працівників Одеської дирекції банку
„Україна" і працівників Агентства з питань банкрутства, прийнятих на
роботу в Одеську дирекцію банку „Україна" на період ліквідації банку, на
новий штатний розпис чисельністю 296 одиниць (а.с.316, 317-318).

З огляду
на викладене, суд доходить висновку, що при звільнені ОСОБА_1.3 24.09.2001р. по
ст.40 п.1 КЗпП України на підставі наказу регіонального уповноваженого
Ліквідатора від 21.09.2001р. № 143, нарахування і виплата належного позивачеві
розрахунку згідно штатного розпису Одеської дирекції банку „Україна"
чисельністю 953, 25 одиниць повністю відповідає діючому законодавству, отже
позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за
серпень 2001р. у розмірі 800, 00 грн. і за вересень 2001р. у розмірі 640, 00
грн., що разом складає 1 440, 00 грн., виходячи із загальної суми персональної
надбавки у розмірі 785, 00 грн., встановленої йому з 17.07.2001р. наказом
регіонального уповноваженого Ліквідатора № 39 від 04.09.2001р., та з окладу у
розмірі 1 600, 00грн., встановленого новим штатним розписом чисельністю 296
одиниць на період ліквідації банку, - не підлягають задоволенню.

Таким
чином, суд критично оцінює наявний в матеріалах справи висновок № 5516/5517
судово-бухгалтерської експертизи, складений 30.09.2002р. ОНДІСЕ (а.с. 196-202)
і повністю погоджується з доводами, наведеними у запереченнях регіонального
уповноваженого Ліквідатора від 21.11.2002р. № 050/120-09/637 (а.с.239-246).

Оспорюючи
своє звільнення з 24.09.2001р. по ст.40 п.1 КЗпП України на підставі наказу
регіонального уповноваженого Ліквідатора від 21.09.2001р. № 143, позивач
ОСОБА_1 вказує, що на день його звільнення було проведено лише часткове
скорочення

чисельності
штату робітників Одеської дирекції банку „Україна", а тому вважає, що він,
як громадянин, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, мав
переважне право на залишення на роботі на період ліквідації банку
„Україна", але всупереч чинного законодавства йому не були запропоновані
вакантні посади.

Вирішуючи
питання щодо законності звільнення позивача, суд виходить з наступного.

Повна
ліквідація підприємства передбачає повне скорочення посад, затверджених штатним
розписом підприємства на момент початку його ліквідації.

Статтею
42 КЗпП України визначені категорії громадян, які мають переважне право на
залишення на роботі при вивільнені працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, але ст.49-2 КЗпП України передбачено, що
переважне право на залишення на роботі враховується лише при вивільнені
працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці, отже ця правова
норма підлягає застосуванню лише у випадках реорганізації і не розповсюджується
на випадки ліквідації підприємства.

Ліквідація
банку „Україна" здійснювалася у відповідності з вимогами глави 16 Закону
України „Про банки та банківську діяльність". Цим законом визначено, що з
дня прийняття рішення про відзив ліцензії та призначення ліквідатора, останній
очолює ліквідаційну процедуру, повідомляє працівників банку про звільнення та
здійснює його згідно законодавства України про працю (п.8 ст.91, п.п.5, 8
ст.92).

Крім
того, згідно п.4.2 глави 4 розділу VI „Відзив ліцензії
і ліквація банку" Положення „Про застосування Національним банком України
заходів впливу за порушення банківського законодавства", затвердженого
постановою Правління НБУ від 28.08.2001р. № 369, із змінами та доповненнями, -
ліквідатор має право залучати до процедури ліквідації працівників банку, який
ліквідується, а також учасників банку, частка участі яких у статутному капіталі
банку складає не більш 0, 1% (за відсутності конфлікту інтересів). Отже ніяких
зобов'язань в частині залучення до роботи ліквідаційної комісії працівників, які
звільняються, у ліквідатора не має, це є виключно його правом.

З огляду
на зазначені обставини, суд вважає, що наведені позивачем доводи щодо
незаконності його звільнення, є надуманими.

Також є
надуманими доводи позивача стосовно того, що наказ № 143 від 21.09.2001р.
виданий особою, яка не мала не це належним чином оформлених повноважень
ліквідатора, оскільки при виданні цього наказу регіональний уповноважений
Ліквідатора банку „Україна" в Одеській області Ржепішевській К.І. діяв у
межах своїх повноважень, визначених довіреністю № 050/2775 від 24.07.2001р.,
виданої йому Ліквідатором банку „Україна" ОСОБА_2який, у свою чергу, діяв
на підставі Постанови НБУ від 29.06.2001р. № 249 (а.с.345).

Крім
того, суд бере до уваги, що фактично позивачем не пред'явлені позовні вимоги у
даній справі щодо визнання недійсною довіреності № 050/2775 від 24.07.2001р. на
ім'я регіонального уповноваженого Ліквідатора банку „Україна" в Одеській
області Ржепішевського К.І.

Враховуючи
необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1. щодо поновлення на роботі зі
стягненням заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також щодо стягнення
компенсаційних виплат та заборгованості по заробітній платі, а тому суд вважає,
що його позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними, отже
не підлягають задоволенню.

Оскільки
позов ОСОБА_1. не підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому понесені ним
витрати, пов'язані з розглядом даної справи, також не підлягають стягненню з
відповідачів.

На
підставі викладеного і керуючись ст.ст.88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК
України, п.8 ст.92 Закону України „Про банки та банківську діяльність",
п.1 ст.40, ст.ст.42, 44, 49-2, 116, ч.3 ст.117, ст.237-1 КЗпП України,
Положенням „Про застосування

Національним
банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства",
затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001р.
№ 369, суд, -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_1в
позові до Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна" в
особі Ліквідатора банку „Україна" , Державної госпрозрахункової установи
Агентство з питань банкрутства Міністерства економіки та європейської
інтеграції України про визнання звільнення незаконним і поновлення на роботі,
про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, недоотриманої компенсації
(допомоги) при розрахунку у зв'язку зі звільненням у розмірі 800, 00 грн.,
незаконно утриманих із заробітної плати грошових коштів в сумі 2 400, 00 грн. і
заборгованості по заробітній платі, та про відшкодування моральної шкоди -
відмовити в повному обсязі.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської
області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подання в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.