Справа
№2-121 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

/заочне/

6 серпня
2007 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді-
Шереметьєвої Л.А.

при
секретарі-        Волковій В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом   ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до
ОСОБА_3,     ОСОБА_4   про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні
2005 року позивачі звернулися до суду з позовом і просять стягнути з
відповідачів солідарно 2 976гр.42коп. матеріальної шкоди,  завданої їм в результаті пошкодження
автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  3 000гр. в відшкодування моральної шкоди та
судові витрати по справі.

Посилаються
в позові на те,  що 14.08.2004 року об 11
год.20хв. на Кільцевій дорозі в. районі вул. Ватутіна, 102 в м. Києві сталася
ДТП,  в результаті якої зіткнулися
автомобілі ЗАЗ 1102 д/н НОМЕР_1,  під
його,  позивача ОСОБА_2,  керуванням,
який належить їй,  позивачці
ОСОБА_1,  ВАЗ 21063 д/н НОМЕР_2,  під керуванням відповідача ОСОБА_3,  який належить відповідачці ОСОБА_4.

В
результаті даної ДТП їх автомобіль ЗАЗ 1102 отримав механічні ушкодження,  розмір завданих їм збитків складає 2 976гр.42
коп.

Крім
матеріальних збитків їм була завдана і моральна шкода,  яка полягає в тому,  що вони тривалий час не могли експлуатувати
свій автомобіль,  яким вони користуються
щодня по роботі та для власних потреб.

В
зв»язку з цими обставинами він,  позивач
ОСОБА_2,  не може оперативно вирішувати
питання,  пов»язані з його бізнесом,  та партнерами по бізнесу,  т.я. він є ПП.

Відсутність
автомобіля змушує його вирішувати службові питання за рахунок особистого
часу,  що обмежує його спілкування з
сім»єю та часу відпочинку.

Виходячи з
цього,  просять задовольнити позов.

Відповідачі
в судове засідання не з"явилися,
про час розгляду справи сповіщалися належним чином.  Про причину неявки суд до відома не
поставили.

Відповідач
ОСОБА_3 власноручно розписався про отримання судової повістки 13.06.2007
року,  тобто своєчасно,  а судова повістка на ім. »я відповідачки
ОСОБА_4 повернулася до суду з відміткою поштового відділення про її
непроживання за адресою,  вказаною в
матеріалах справи,  та за якою нею раніше
отримувалися судові повідомлення.

Виходячи
з викладеного та вимог  ст. 77 ЦПК
України суд вважає повідомлення відповідачки ОСОБА_4 про день розгляду справи
належним.  Згідно  ст.
224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача,  який належним чином повідомлений і від якого
не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини
визнані неповажними,  суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у справі доказів,  якщо позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Таким
чином,  суд,  заслухавши думку представника позивачів,  вважає за можливе ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши
пояснення представника позивачів,
дослідивши матеріали справи,  суд
приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачів,  виходячи з наступного.

Встановлено,  що 14.08.2004 року об 11 год.20хв. на
Кільцевій дорозі в районі вул. Ватутіна, 102 в м. Києві сталася ДТП,  в результаті якої зіткнулися автомобілі ЗАЗ
1102 д/н НОМЕР_1,  під керуванням
позивача ОСОБА_2,  який належить на праві
власності позивачці ОСОБА_1,  та ВАЗ
21063 д/н НОМЕР_2,  під керуванням
відповідача ОСОБА_3,  який належить
відповідачці ОСОБА_4.

Встановлено
також,  що в даній дорожньо-транспортній
пригоді позивач порушив п.13.1 ПДР,
здійснивши зіткнення з автомобілем «Опель», д.н. НОМЕР_3, який рухався
попереду його автомобіля.

За
обставинами даної дорожньо-траспортної пригоди органами ДАЇ було складено
адмінпротоколи за  ст. 124 КпАП Укриаїни
відносно обох водіїв- сторін по справі.

постановами
судді Солом"янського районного суду м.
Києва від 20.09.2004 року позивач та відповідач були визнані винними в
скоєнні даних ДТП за  ст. 124 КпАП
України та піддані адміністративним стягненням у вигляді штрафу в розмірі
17гр.кожний.

Судовим
рішенням відносно відповідача ОСОБА_3 було встановлено,  що в дорожньо-транспортній пригоді,  в якій зіткнулися автомобілі під його
керуванням та керуванням позивача ОСОБА_2,
винним є відповідач,  який,  в порушення п.п. 13.1 ПДР,  не дотримався безпечної дистанції,  не врахував дорожню обстановку,  внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем
ЗАЗ,  Д.Н.НОМЕР_1,  під керуванням позивача.

Постановою
судді відносно ОСОБА_2 була встановлена винність останнього в порушенні п.13.1
ПДР при зіткненні з автомобілем»Опель»,
д, н.НОМЕР_3,  тобто його вини при
зіткненні з автомобілем під керуванням ОСОБА_3,
нема.

В
результаті даної ДТП був
пошкоджений автомобіль позивачів «ЗАЗ» д/н НОМЕР_1.

Згідно   з
висновком   №   279-2
автотоварознавчого   дослідження
від

29.09.2004року,  розмір збитків,  завданих позивачу внаслідок ДТП,
складає 2 976гр.42 коп.

/а.
с.  13-22/

Згідно з
висновком №7977 судової автотехнічиої експертизи від 14.05.2007 року в даній
дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_2 можна вбачати технічні невідповідності
вимогам розділів 12 та 13 ПДР,  які
стосуються лише першої пари контакту,  а
в діях відповідача ОСОБА_3 можна вбачати невідповідності вимогам розділів 12 та
13,  які стосуються даної пригоди в
цілому.

/ ах. 86-87/

Виходячи
з цього,  суд приходить до висновку,  що саме відповідач є винним в даній ДТП та зіткненні з
автомобілем під керуванням позивача і має нести перед позивачами
відповідальність за завдані їм збитки.

Не
погоджуючись як зі своєю виною в даній ДТП,  так і з розміром завданих позивачу
збитків,  відповідач посилається на
те,  що відповідно до протоколу про
адмінправопорушення відносно самого позивача,
в його автомобілі були пошкоджені задній бампер,  задній ліхтар,  заднє праве крило,  задня панель кузова,  передня декоративна решітка/тріщина/.

В
протоколі відносно позивача йдеться про пошкодження передньої частини автомобіля
останнього,  т.я. він скоїв зіткнення з
іншим автомобілем,  який рухався попереду
нього,  а тому він не має нести
відповідальності за пошкодження,  які
виникли на передній частині автомобіля,
т.я. він не має до них ніякого відношення.

За
клопотанням відповідача ухвалою суду від 24:01.2006 року була призначена судова
автотехнічна та судова автотоварознавча експертизи.

Ухвала
тривалий час не виконувалася і експертиза не проводилася в зв»язку з неоплатою вартості послуг
експерта,  яка була покладена на
відповідача,  що привело до тривалої переписки: з ним.

/а.с.  67-81/

За
вимогою суду судова автотехнічна експертиза відповідачем була проведена,  а судова автотоварознавча не була оплачена.

Відповідно
до п.2 ч.20 постанови №8 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року
«Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» оплата експертизи в
цивільній справі провадиться за рахунок сторони,  яка порушила відповідне клопотання.

У разі
незгоди сторони оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі
наявних доказів.

Виходячи
з викладеного,  неоплатою вартості судової
автотоварознавчої експертизи відповідачем,
суд приходить до висновку про розгляд справи в цій частині за наявними
доказами.

Крім
того,  представник позивачів в судовому
засіданні пояснив,  що автомобіль
позивачів в даний час відремонтовано повністю за власний рахунок рік тому
назад,  т.я. з вини відповідача
експертиза тривалий час не проводилася і огляд автомобіля також не
проводився,  а тому вони змушені були
провести ремонт автомобіля за власні кошти.

Відповідно
до п.8.4.1 Методики товарознавчих експертиз та оцінки дорожньо-транспортних
засобів,  затвердженої Міністерством
юстиції України

та Фондом держмайна
України за № 142/5/2092 від 24.11.2003 року калькуляція пошкодженого автомобіля
складається за результатами його технічного огляду.

Якщо
дорожньо-траиспортний засіб відновлений повністю або частково калькуляція не
складається,  а замовнику направляється
повідомлення про неможливість її складання.

В таких
випадках калькуляція може бути складена лише за клопотанням замовника при
наданні ним офіційно завірених документів установи,  яка проводила ремонт,  про його обсяги та понесені в зв"язку з
цим витрати.

Виходячи
з викладеного вище,  суд вважає за
можливе розглянути справу в цій частині вимог позивачів за наявними в справі
доказами з врахуванням висновку автотоварознавчого дослідження від 27.09.2004
року.

Відповідно
до сї.60 ЦГПС України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

"
Доказуванню підлягають обставини,  які
мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та нших
осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір.

4,
4  СТ. 59 ЦПК України передбачено,  що доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім
того,  ч.2 постанови №11 Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.11976 року "Про судове рішення" /з
наступним змінами /передбачено,  що
відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване
лише тими доказами,  які одержані у
визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні,  в якому постановлюється рішення.

Аналізуючи
вищевикладене,  суд не приймає до уваги
заперечення відповідача щодо обставин ДТП
та приходить до висновку про його винність в ній.

Відповідно
до  СТ. 1187 ЦК України
шкода,  завдана джерелом підвищеної
небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі/право
власності,  інше речове право,  договір підряду,  оренди тощо/володіє транспортним
засобом,  зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Згідно з
п.2  ст. 4 постанови №6 Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992року з наступними змінами" Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична
особа або громадянин,  що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності,  повного господарського відання,  оперативного управління або з інших підстав/
договору оренди,  довіреності,  тощо/.

Судом
встановлено,  що на момент скоєння ДТП автомобілем ВАЗ
21063 д/н НОМЕР_2 керував відповідач ОСОБА_3,
а належить він на праві власності відповідачці ОСОБА_4.

Відповідно
до вимог закону відповідач ОСОБА_3 є тією особою,  яка зобов'язана нести відповідальність за
завдану шкоду в результаті ДТП.

Відповідно
до  ст.
ст. 23 та 1167 ЦК
України моральна/немайнова/ шкода,
заподіяна фізичній або юридичній особі,
відшкодовується в повному обсязі особою,
яка її завдала.

Виходячи
з обставин,  викладених вище,  суд приходить до висновку,  що позивачі зазнали моральних страждань з
вини відповідача,  було порушено їх право
власності на автомобіль,  пошкоджений
внаслідок ДТП,  пережили стрес в момент ДТП,  а тому і
вимоги про відшкодування моральної шкоди суд вважає такими,  що підлягають задоволенню.

З
врахуванням вищевикладеного,  висновку
суду про винність відповідача ОСОБА_3 в ДТП
та його обов»язку відшкодувати завдані ним: збитки,  суд приходить до висновку про відсутність
підстав для покладення такої відповідальності на відповідачку ОСОБА_4.

Керуючись    ст.
ст. 23, 1167, 1187   ЦК
України,  ст.  ст. 57-60, 209, 212-214, 224 ЦПК
України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2,  ОСОБА_1 2 976гр.42 коп.
матеріальної шкоди,  500гр.в
відшкодування моральної шкоди,  284гр.3.6
коп. судових витрат,  500гр. за надання
правової допомоги та 59гр.50 коп. судового збору , а всього 4 320 гр.28 коп.

В решті позову
відмовити.

В позові
ОСОБА_2,  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3 30гр.витрат на
інформаційно-технічне забезпечення на користь держави.

Рішення
може бути оскаржено на протязі 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження,  яка подається протягом 10
днів з дня його проголошення.

Рішення
може бути переглянуто судом,  який його
ухвалив,  на підставі заяви
відповідачів,  яка подається протягом 10
днів з дня його отримання.