Справа № 2
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ

02
серпня 2007 року                           Ленінський
районний суд міста Луганська в складі:

головуючого -
судді Тарановій О.П. при секретарі - Ждановій Ю.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луганську справу за позовом
ОСОБА_1до Державного підприємства Виробничого об'єднання "Луганський
верстатобудівельний завод" про стягнення заборгованності по компенсації за
несвоєчасно виплачену зарплатню,  -

ВСТАНОВИВ:

В
обгрунтування позову позивачка вказала,  що 06.06.2001 року на засіданні комісії по
трудовим спорам Луганського верстатобудівельного заводу було прийнято
постанову: зобов'язати адміністрацію завода
віплатити згідно  ст.  115,
116 КЗпП України заробітну платню та розрахункові в сумі 2685, 85 грн.
колишньому слюсарю - ремонтнику цеху № 41ОСОБА_2

16.07.200Іроку
посвідчення КТС ВО "Луганський
верстатобудвельний завод" № 3 від

2001
року про стягнення заборгованності надійшло на виконання
до відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління
юстиції. Згідно черговості за списком черга ОСОБА_2 була № 555.

2002
року за нотаріальною довіреністю НОМЕР_1 від 16.04.2002
року позивачкою було отримано 2132, 97 грн в касі завода.

Компенсацію
за несвоєчасно віплачену заробтну платню в сумі 552, 88 грн керівництво завода пообіцяло
виплатити в серпні 2002 року,  але до
теперішнього часу ця виплата не здійснена.

14.01.2004
року позивачка звернулася з письмовою заявою до виконавчого директора
ОСОБА_3  з проханням виплатити
залишившуся суму,  оскільки ОСОБА_2  потребує в лікуванні. Письмовою відповіддю
керівництво ДПВО "Луганський верстатобудівельний завод" підтвердило
факт заборгованності перед колишнім робітником завода - ОСОБА_2 та посилання на тяжке фінансове становище завода не могло служити
приводом для невиплати грошей.

ІНФОРМАЦІЯ_1у
ОСОБА_2 помер,  так і не отримавши
грошей.

Тому
позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому просить суд,  стягнути з Державного підприємства
Виробничого об'єднання "Луганський верстатобудівельний завод"
заборгованість в сумі 552, 88 грн та компенсацю на дану суму на її
користь,  як на правонаступника свого
чоловікаОСОБА_2

В
судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і
просив суд їх задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково:
просив задовольнити позов в частині стягнення залишку частини,  компенсації в сумі 75, 97 грн.,  а в частині стягнення компенсації в сумі 552,
88 грн. просив відмовити та пояснив суду,
що 06.06.2001 року на засіданні комісії по трудовим спорам ДП ВО "Луганський
верстатобудівельний завод" було прийнято постанову зобов'язати
адміністрацію завода виплатити
заробітну платню та розрахункові колишньому слюсарю - ремонтнику цеху № 41
ОСОБА_2 в сумі 2685 грн. 85 коп.

16.07.2001
року посвідчення КТС ДП ВО
"Луганський верстатобудівельний завод" № З від 06.06.2001 року
про стягненя заборгованності надійшло на виконання до відділу Державної
виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції.

Відповідно
до  ст.
230 КЗпП України,  КТС
підприємства видається посвідчення,  що
має силу виконавчого листа.

ст.  205
ЦПК України передбачено,  що якщо набрало
чинності рішення суду з приводу спору між тими ж самими сторонами,  по тому ж самому предмету спору і по тим же
обставинам,  суд своєю постановою
закриває провадженя по справі.

Таким
чином,  зазначена в позовній заяві сума
заборгованості в розмірі 552, 88 грн. задоволена бути не може,  оскільки вона вже стягнута та знаходиться на
виконанні у виконавчій службі Ленінського районного управління юстиції.

За
даними розрахункового відділу сума компенсації складає 628, 85 грн. Відповідно
задоволенню підлягає 75, 97 грн. /628, 85 грн. - 552, 88 грн. - 75, 97 грн./.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  дослідивши письмові докази,  вважає позовні вимоги обгрунтованими та
такими,  що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
116 КЗпП України,  при звільнені
працівника виплата всіх сум,  що належать
йому від підприємства,  установи,  організації,
проводиться в день звільнення.

Відповідно
до  ст.
117 КЗпП України,  в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівнимкові сум у строки,  зазначені
в  ст.
116 КЗпП України,  при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа,  організація повинні
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2  перебував в трудових відносинах з
відповідачем.  06.06.2001 року на
засіданні комісії по трудовим спорам ДП ВО "Луганський верстатобудівельний
завод" було прийнято постанову: зобов'язати адміністрацію завода виплатити
заробітну платню та розрахункові колишньому слюсарю - ремонтнику цеху № 41
ОСОБА_2 в сумі 2685 грн. 85 коп. 16.07.2001 року посвідчення КТС ДП ВО
"Луганський верстатобудівельний
завод" № 3 від 06.06.2001 року про

стягненя
заборгованності надійшло на виконання до відділу Державної виконавчої служби
Ленінського районного управління юстиції. 14.05.2002 року за нотаріальною
довіреністю НОМЕР_1 від 16.04.2002 року позивачкою було отримано 2132, 97 грн.
в касі завода. ІНФОРМАЦІЯ_1у
ОСОБА_2  помер. Оскільки дані
правовідносини допускають правонаступництво,
то позивачка обгрунтовано звернулася до суду з даним позовом.  Забогованість по зарплатні та розрахунковим
ОСОБА_2 ,  на момент пред'явлення позову
до суду складає 628 грн. 85 коп.,  де
552, 88 грн. заборгованість по зарплатні та розрахунковим,  а 75 грн. 97 коп. - компенсація за втрату
частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати на дану
суму.

Доказів
відсутності своєї вини в несвоєчасному проведенні розрахунку з ОСОБА_2
відповідач суду не предоставив,  а лише
факт прийняття рішення про санацію підприємства не є підставою для звільнення
відповідача від обов'язку відшкодувати позивачці належні відповідно до закону
суми відшкодування середнього заробітку.

За таких
обставин позивачка обгрунтовано звернулася до суду з даним позовом.

Крім
того,  відповідно до вимог  ст.
ст.  79,  80,
81,  88 ЦПК України,  та ДКМУ "Про державне мито" пдлягає
стягненню з відповдача державне мито в розмірі 51 грн.,  виходячи із ставок державного мита та
нформацйно - технчне забезпечення розгляду справи в розмірі ЗО грн.

На
підставі висловленого,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212,  214-215,
218 ЦПК України,   ст. 116,  117 КЗпП України,   ст.
ст.  3, 4 ДКМУ "Про державне
мито" від 12.02.1993 року.,

суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити.

Стягнути
з Державного підприємства Виробничого об'єднання «Луганський
верстатобудівельний завод» на користь ОСОБА_1552 гривні 88 копійок
заборгованість по зарплатні та розрахунковим та 75 гривень 97 копійок -
компенсація за втрату частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків
її виплати,  а всього стягнути 682
/шістьсот двадцять вісім/ гривень 85 копійок.

Стягнути
з Державного підприємства Виробничого об'єднання «Луганський
верстатобудівельний завод» в доход держави судовий збір у розмірі 51 гривня та
витрати по оплаті інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільної
справи в розмірі 30 гривень,  а всього
стягнути 81 /вісмдесят одну/ гривню.

Рішення може
бути оскаржене в апелляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк,  з дня проголошення
рішення,  заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.