Справа №№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 вересня 2007
року     Київський районний суд міста
Донецька в складі головуючого судді: Рассуждай
Я.М.  при секретарі: Янатьеєвої С. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного
суду міста Донецька справу за повозом:

ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  про розірвання шлюбу,  суд-

встановив:

ОСОБА_1. та
ОСОБА_2.,  перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 6 березня 1993 року.

Від цього шлюбу
сторони неповнолітніх дітей не мають.

Позивач ОСОБА_1. просить суд шлюб
із відповідачкою ОСОБА_2розірвати. Вважає те,
що сім'я сторін остаточно розпалася ще з початку 2007 року,  оскільки між подружжям відсутнє взаємо
порозуміння. На протязі останнього часу між сторонами виникали часті конфлікти
та сварки,  які фактично і привели їхню
сім*ю до припинення шлюбно-сімейних стосунків.

Також заявив
суду,  що з вказаного часу сторони по цій
справі фактично проживають різними адресами.

Позивач ОСОБА_1. в судовому
засіданні свої позовні вимоги підтримав,
стверджує те,  що сім'я сторін по
цій справі розпалася остаточно.

Вважає на
те,  що примирення між сторонами по цій
справі неможливе.

Категорично
наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідачка
ОСОБА_2. в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1визнала в повному
обсязі,  на розірвання шлюбу згодна.

Суд,  дослідивши обставини по цій справі,  заслухавши пояснення сторін,  надані суду документи та докази приходить до
висновку про те,  що між сторонами по цій
справі виникли стосунки,  які регулюються
вимогами  ст. .
ст. . 112-115 Сімейного кодексу України.

Суд
дослідивши обставини по цій справі приходить до висновку про те,  що позовні вимоги позивача ОСОБА_1підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Судом
було встановлено те,  що сторони по цій
справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 6 березня 1993 року. Від шлюбу
сторони неповнолітніх дітей не мають.

В
судовому засіданні також було встановлено те,
що шлюбні відносини сторін,
сторони припинили фактично ще з початку 2007 року року.

Сторони
по цій справі з вказаного часу шлюбні відносини не поновлювали. З вказаного
часу,  як стверджує позивач ОСОБА_1. він проживає за
іншою адресою.

Сторони
по цій справі в даному судовому засіданні наполягали на розірванні шлюбу,  примирення не бажають.

Між сторонами відсутній
спір по розподіл спільного майна.

Згідно
із вимог  ст. .
ст. . 51 Конституції України ... шлюб ґрунтується на вільний
згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі
та сім'ї. Згідно із вимогами  ст. .  ст. . 112 СК України ... суд з'ясовує
фактичні взаємини подружжя,  дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
бере до уваги наявність малолітньої дитини... та інші обставини життя
подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу,  якщо буду встановлено що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них,  інтересам їхніх дітей,  що мають істотне значення.

При наявності
вказаних обставин суд вважає те,  що шлюб
сторін необхідно розірвати,  оскільки на
думку суду,  сім'я сторін розпалася
остаточно ще з початку 2007 року. Витрати по розірванню шлюбу,  суд вважає за необхідне покласти на позивача Лосева А.В.,  згідно із бажанням самого позивача.

Керуючись
ст.
ст.  10,  11,
60,  212,  213,
214,  215,  224-228 ЦПК України,   ст.
ст.  112-115
Сімейного кодексу України,  суд-

ВИРІШИВ:

Розірвати
шлюб зареєстрований 6 березня 1993 року по актовому запису №№ 185
зареєстрований в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану міста
Донецька між ОСОБА_1 1960 року народження і ОСОБА_2 1963   року народження.

Стягнути
при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу державне мито на користь держави з
ОСОБА_1у розмірі 25 гривень,  ОСОБА_2 від
сплати державного мита звільнити.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через суд першої
інстанції шляхом подання в деятиденний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарженя і подання після цого протягом двадцяти днів
апеляційної скарги з подачею через Київський районний суд міста Донецька її
копії до Апеляційної інстанції обо
в порядку ч. 4  ст.
ст.  295 ЦПК України.