Справа №2-646/2007р.
РІШЕННЯ

Іменем України

1 серпня 2007
року        Полтавський районний суд
Полтавської області

в складі
головуючого судді - Шелудякова Л.В.

при секретарі -
Шевченко Г.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення

боргу за
договором позики,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про стягнення боргу за договором
позики,  зазначивши,  що згідно розписки від 11 березня 2006 року
останній взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 15000 грн. і надав
власноручно написану розписку,  в
якій,  з метою збереження грошей від
знецінення зазначив,  що він отримав 3000
доларів США,  що дорівнювалось на той час 15000 грн. Борг зобов'язався
повернути до 10 вересня 2006 року. Термін повернення боргу закінчився,  однак боржник повернути борг відмовляється.
Враховуючи зазначене,  позивач просив
стягнути з відповідача на його користь 15000 грн.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав,  просив їх задовольнити і дав свідчення
аналогічні тим,  що викладені в позовній
заяві.

Відповідач
в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і заперечував факт існування
боргу.

Заслухавши
пояснення сторін,  вивчивши матеріали
справи суд приходить до висновку,  що
позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як
вбачається з матеріалів справи 11 березня 2006 року між сторонами був укладений
договір позики,  про що свідчить
представлена розписка позичальника,  яка
посвідчує передання йому в борг позикодавцем грошової суми в розмірі 3000
доларів США,  що дорівнювалось 15000 грн.,  які зобов'язався повернути до 10 вересня 2006
року (а.с. 4).

Згідно
ч.2  ст.
1047 ЦК України,  на підтвердження укладення договору позики та
його умов дана розписка може посвідчувати передання позивачем грошей
відповідачу.

За
змістом  ст.  ст. 10,
11,  60 ЦПК України суд розглядає
справи в межах заявлених сторонами вимог,
та на підставі доказів наданих сторонами,  які повинні довести обставини на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи
з приводу задоволення позову відповідач посилається на ту обставину,  що розписка була написана в 2006 році під
тиском позивача і ніяких грошей у позивача він не брав.

Між тим
вказані твердження відповідача не відповідають фактичним обставинам по
справі,  є суперечливими між собою і
такими,  що спростовуються показаннями
позивача та іншими матеріалами справи.

Так,  відповідач підтвердив,  що розписка написана ним особисто в
присутності позивача та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Разом з тим зазначив,  що розписка написана під психічним тиском
позивача.

З метою
підтвердження або спростування доводів відповідача судом була призначена
судово-почеркознавча експертиза (а.с. 27). Однак в подальшому відповідач
відмовився від проведення даної експертизи (а.с. 29).

Постановляючи
рішення по суті суд вважає,  що в
матеріалах справи достатньо доказів для постановления
рішення без проведення експертизи.

Так,  на протязі всього часу існування розписки
договір позики відповідачем не оспорювався.

Допитані
у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4підтвердили,  що вони були присутні під час укладення
договору позики 11 березня 2006 року та передачі грошей позивачем відповідачу.

За таких
обставин суд вважає повністю доведеним факт існування договору позики між
сторонами та той факт,  що відповідачем
за цим договором не виконані зобов'язання.

Суд також
вважає,  що заперечення відповідача не
грунтуються на законі.

Отже
враховуючи,  що відповідачем та його
представником не доведений факт повернення боргу то сума боргу підлягає
стягненню в повному розмірі.

Враховуючи
задоволення позову судові витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись  ст.
ст. 10,  11,  60,
208-215 ЦІЖ України,   ст.  ст.
625,  1046,  1047,
1049 ЦК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_115000 грн. боргу за договором позики,  судові витрати,  які складаються з державного мита у сумі 150
грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн.,  а всього 15 180 грн. (п'ятнадцять тисяч сто
вісімдесят гривень).

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через Полтавський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного суду або
в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.