Справа № 22-2825/2007 р.                                                    Рішення ухвалено під головуванням
Категорія: 44                                                                           Вишаря І.Ю.
Доповідач Якута О.І.
УХВАЛА

Апеляційного суду Вінницької області від 30
листопада 2007 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Якути О.І.

Суддів: Щолокової О.В., Мартьянової
Л.І.

При секретарі Яблонській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань апеляційного
суду Вінницької області апеляційну скаргу відповідача Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 22
жовтня 2007 року, -

встановила:

10 вересня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій
області про визнання права на призначення
пенсій за вислугою років, визначення розміру пенсії та
стягнення заборгованості по виплаті пенсії.

Третіми особами
на стороні відповідача зазначив УМВС України у Вінницькій області, Управління
державного департаменту України з питань виконання покарань

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у період з 20 червня 1973 року до 06 грудня 1988 року він проходив службу в органах внутрішніх
справ Павлодарської області Казахської ССР безперервно.

Наказом від 06
грудня 1988 року за № 327 був звільнений з органів внутрішніх справ в званні старшого лейтенанта внутрішньої служби з
посади інженера з організації праці
засуджених ВТК-15 в зв'язку із скороченням штату.

Його перші звернення про призначення пенсії за вислугою років до третіх осіб за даним позовом мали місце в січні 2006 року, які
не визнали його право на призначення пенсії за вислугою років з посиланням на те,
що на день його

2

звільнення з ОВС йому ще не
виповнилося 45 років і він не мав 25 років загального трудового стажу, як того
вимагає закон.

Проте на час звернення у січні 2006 року йому було 54 роки і відповідно до записів
у трудовій книжці його загальний трудовий стаж становив близько 32 років, з
яких вислуга років в органах внутрішніх справ становила 15 років 5 місяців 16
днів.

Тобто, його вимоги були відповідними до чинної на час звернення редакції ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 04 липня 2002.

Просив винести рішення, яким визнати за ним право на призначення пенсії за
вислугою років з 01 січня 2006 року. Визначити розмір пенсії за вислугою років,
яка підлягає виплаті на його користь. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по пенсії за вислугою років
з 01 січня 2006 року по день ухвалення судом рішення по суті.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на те, що на
день звільнення позивач не мав повних сорок п'ять років, вислуга в ОВС складала
15 років 5 місяців 16 днів. Загальний трудовий стаж не складав 25 років.

Представник
третьої особи УМВС України у Вінницькій області - ОСОБА_3 із заявленими вимогами не погодилась з тих же
міркувань, що і представник відповідача.

Представник третьої особи Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явився, при цьому на адресу суду
подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також
висловив свою думку про те, що позивачу за призначенням пенсії слід було б звертатися за місцем, де він проходив
службу в ОВС - місто Павлодар республіки Казахстан.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22 жовтня 2007 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити, посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі,
прийшла до наступного.

Так, по справі встановлено.

3

На вимогу суду від 10 жовтня 2007 року третьою особою у справі - УМВС України у Вінницькій області проведено розрахунок вислуги
років на пенсію позивача ОСОБА_1 за яким служба в
Збройних Силах в період з 06.05.1971 р. по 13.05.1973 р. становить 2 роки 7
днів; служба в органах внутрішніх справ в період
з 20.06.1973 р. по 06.12.1988 р. становить 15 років 5 місяців 16 днів. Робота в
цивільних організаціях становить 15 років 8 місяців 7 днів.

Загальна вислуга років на 12 жовтня
2007 року складає 33 роки 2 місяці.

На час звернення
позивача за призначенням пенсії у січні 2006 року він був у віці старше 45 років, його загальний трудовий стаж складав більше
25 років,

3 яких вислуга років в ОВС становила 15 років 5
місяців 16 днів.

За змістом ст.
12 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції
від 04 липня 2002 року, яка була чинною в період з 01 серпня 2002 року по 29
квітня 2006 року, коли набрав
чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законів України з питань
пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" від

04    квітня
2006 року, незалежно від підстав та часу звільнення правом на

призначення пенсії за вислугою років користувалися перелічені в цій статті
особи,

які досягли на
час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку, мали

загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12

календарних років і 6 місяців становить військова служба, або служба в
органах

внутрішніх справ
(крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а

також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин,
вчинений

з використанням
свого посадового становища, або вчиненням корупційного

діяння).

Таке розуміння
зазначеної норми матеріального права при її застосуванні і саме в таких
випадках висловив Верховний Суд України у своїй
постанові від 07 листопада 2006 року при перегляді судового рішення за винятковими обставинами, в якій також вказав, що
та обставина, що на час розгляду справи законодавець змінив зміст
конфліктної норми права, в даному випадку не має правового значення.

Зважаючи на викладене суд першої інстанції визнав право позивача на призначення пенсії за вислугою років з 01 січня 2006 року
доведеним.

Правовідносини, які склалися між позивачем і третіми особами, виникли до 01 січня
2007 року, виходячи з того, що до цього часу питання призначення і виплати пенсій такого характеру входило до
компетенції відповідних служб третіх осіб.
І лише з 01 січня 2007 року ці функції було передано відповідачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02
листопада 2006 року за № 1522 з подальшою передачею всіх пенсійних
справ.

Зазначений факт
передачі від третіх осіб відповідачу функцій щодо призначення і виплати пенсій за вислугу років особам, які проходили
службу в ОВС, суд першої інстанції визнав таким, що дає підстави для
покладення юридичної відповідальності на
відповідача за винні дії третіх осіб.

4

В порядку досудової
підготовки на виконання вимоги суду від 10 жовтня 2007 року третьою особою УМВС
України у Вінницькій області здійснено розрахунок основного розміру пенсії
позивачу ОСОБА_1, згідно якого її розмір становить 765 грн. 76 коп.

Заборгованість по виплаті пенсії з 01 січня 2006 року по жовтень 2007 року становить 16 080 грн. 96 коп. (765,76x21), які підлягають
стягненню з відповідча.

Такі висновки суду першої інстанції є законними і обґрунтованими. Судове
рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно із ст. 308 ЦІЖ України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Твердження
відповідача, що спір, який виник, мав би вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, є необгрунтованими, оскільки
відповідач за обставинами, що
склалися, не наділений владними повноваженнями щодо призначення пенсії
такого характеру за період до 01 січня 2007 року, а повноваження третіх осіб по справі з часу, що вказаний, припинені.

Тобто має місце
спір про оспорюване право на пенсію, яке фактично не визнали треті особи,
повноваження яких вже припинені.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких
справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, судова колегія
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відхилити, а рішення
Ленінського районного суду міста Вінниці від 22 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня її проголошення.