Справа № 33ц- 193кс/07      Категорія:   2
Головуючий у І інстанції: Зайцев А.В.
Суддя-доповідач: Нікушин В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

28 вересня 2007
року           м. Вінниця

Колегія
суддів  судової палати у цивільних
справах  апеляційного суду Вінницької
області у складі: Нагорняка В А.,
Нікушина В.П.,  Гуцола П.П.

Розглянувши
у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської
об'єднаної державної податкової інспекції,
за участю третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду від 6 жовтня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 25 листопада 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Бердичевської
об'єднаної державної податкової інспекції про поновлення на роботі,  стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 6 жовтня 2004 року ОСОБА_1
в позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 листопада 2004 року
рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Не погоджуючись з ухваленими рішеннями ОСОБА_1. оскаржив їх в касаційному
порядку з вимогою про їх скасування та ухвалення нового рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги він посилався на те,  що при ухваленні рішення,  судом першої інстанції було допущене
порушення норм матеріального права і зокрема ч. 2 Ст. 38 КЗпП України якою
регулюється порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Він
вважав,  що вийшовши на наступний   день
після   закінчення   строку
попередження   про   звільнення
він

продовжив   дію
трудового   договору,    який
відповідач   не   міг
розірвати   в односторонньому
порядку.

Колегія суддів дійшла висновку,  що
підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що звільнення ОСОБА_1 було здійснено з дотриманням трудового
законодавства і зокрема ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається із поданої позивачем заяви про звільнення її було подано в
четвер 8 липня 2004 року без зазначення дати про звільнення і тому його
звільнення проведено на загальних підставах,
передбачених ст. 38 КЗпП України з двохтижневим попереджувальним
строком.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП України строк,
що обчислюється тижнями,
закінчується у відповідний день,
в даному випадку цей строк завершився 22 липня 2004 року і в цей же день
був виданий наказ про звільнення позивача.

Заява про відклик своєї заяви про звільнення позивачем подана поза межами
двохтижневого строку,  а саме 23 липня
2004 року.

Подання такої заяви можливе лише до закінчення строку попередження,  на що звернув увагу Верховний Суд України в
постанові №9 від 6 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових
спорів (п. 12)

За наведених обставин ухвалене судом першої інстанції рішення є
обґрунтованим і таким,  що відповідає
чинному законодавству.

Апеляційний  суд
обгрунтовано  погодився  з
висновками  суду  першої інстанції.

Отже є встановленим і це вбачається з матеріалів
справи,  що судові рішення,  ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права і відсутні передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Доводи,  наведені в касаційній скарзі не спростовують
висновків суді. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 332,  336 ЦПК України,  колегія суддів апеляційного суду Вінницької
області,  розглядаючи справу в касаційному
порядку,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської
області від 6 жовтня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області
від 25 листопада 2004 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.