Справа № 2-2309/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

02
березня 2007 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючого                                                                           Лили В.М.,

секретаря                                                                                 Зурак
А.А.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради,
відділу з питань громадянства, імміграції, та реєстрації фізичних осіб
Новомосковського міського відділу управління міністерства внутрішніх справ
України в Дніпропетровській області про визнання права користування житловим
приміщенням та постановки на облік, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новомосковської міської ради,
відділу з питань громадянства, імміграції, та реєстрації фізичних осіб
Новомосковського міського відділу управління міністерства внутрішніх справ
України в Дніпропетровській області про визнання права користування житловим
приміщенням та постановки на облік, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1р. померла
його мати ОСОБА_2. Прізвище його матері до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 -
ОСОБА_4. Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2р., а його мати була одинокою матір'ю,
тому що шлюб з його батьком вона не зареєструвала. Він немає свого житла і з
1982р. проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації. Квартира має одну кімнатну,
коридор, кухню, туалет, житлова площа 16,2 кв.м. Після смерті матері він весь
час продовжує проживати в цій квартирі, тому, що не має ніякого іншого жила, не
має родичів і вважає, що набув право користування цієї квартири, тому що мешкає
в ній в з 1982р., як член сім'ї померлої ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсягу.

Представники відповідачів Новомосковської міської ради та відділу з питань
громадянства, імміграції, та реєстрації фізичних осіб Новомосковського міського
відділу управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській обл. у судове засідання не з'явилися, були належно повідомлені про час та місце
слухання справи, (а.с.13-14) тому на підставі ст. 169 ЦПК України вважає
можливим розглянути справу за їх відсутністю та винести по справі заочне
рішення.

Суд, дослідивши докази в підтвердження та заперечення позову вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що
згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, є сином
ОСОБА_4 (а.с.8), яка 03.03.1958р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (а.с.8-а),
згідно довідки № 660 від 09.02.2007р. ОСОБА_1 проживає в квартирі з 1988р. без
прописки (а.с.10), акт від 22.01.07р. підтверджує, що позивач проживав в
квартирі разом з матір'ю (а.с.6). У відповідності зі ст.64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого
приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 необхідно визнати
права користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від
12.04.85р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому
приміщенні,  чи  було це приміщення постійним місцем їх

2

проживання,
чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи
не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що
проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 p. N 9 "Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі
не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди
членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами
справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

З вищенаведених підстав повинно бути відмовлено в позові до
Новомосковського міського відділу з питань громадянства, імміграції, та
реєстрації фізичних осіб управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській
області, так як позивач не надав суду підстав про порушення відповідачем його
права, сам позивач до відповідача з заявою про реєстрацію не звертався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64 ЖК України, ст. ст. 10, 60, 169,
212, 213,214 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити, визнати за ним право користування житловим
приміщенням квартирою АДРЕСА_1, як за особою, що з 1988року по теперішній час
постійно проживає за вказаною адресою.

В позові ОСОБА_1 до відділу з питань громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Новомосковського міського відділу з питань громадянства,
імміграції, та реєстрації фізичних осіб управління міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській області відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської обл. шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
оголошення рішення, та на нього може бути подано апеляційну скаргу протягом
двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.