АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
9 кв-780 2007 р.                                                  Головуючий
47                                                                          Фоменко І.М.
апеляційній Інстанції Данильченко Л.О. Доповідач        в
касаційній інстанції Магда Л.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня
2007 р.                                                                                                           м.  Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області у складі:

головуючого       Вініченка Б.Б.

суддів                                                                         Ювшина
В.І.

Качана О.В.
Бородійчука В.Г. Магди Л.Ф.

розглянувши
у судовому засіданні касаційну скаргу Заступника Прокурора Сумської області на
рішення апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2006 р. по справі за
заявою Прокурора м.  Суми,  зацікавлені особи: Орган опіки і піклування
Ковпаківського райвиконкому м.
Суми,  ОСОБА_1,  про визнання ОСОБА_2 недієздатним,  вивчивши матеріали справи,

встановила:

Прокурор
м.  Суми,
зацікавлені особи: Орган опіки і піклування Ковпаківського райвиконкому
м.  Суми,
ОСОБА_1,  28 січня 2002 р.
звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним.  Зазначав,
що ОСОБА_2,  1960 р.
народження,  з дитинства страждає
олігофренією,  в зв'язку з чим навчався у
Гребеніківській школі-інтернаті для розумово-недорозвинених дітей. В даний час
страждає хронічним психічним захворюванням у формі епілепсії,  перебуває на обліку у Сумському
психоневрологічному диспансері,
являється інвалідом 3 групи,
інвалідність пов'язана з психічним захворюванням.

Посилаючись
на те,  що внаслідок психічного
захворювання ОСОБА_2 не може розуміти значення своїх дій чи керувати ними,  прокурор з метою захисту його майнових та
інших прав просив суд визнати ОСОБА_2 недієздатним внаслідок психічного
захворювання. Під час розгляду справи в суді прокурор

уточнив свої
вимоги і просив суд визнати ОСОБА_2 недієздатним згідно з висновком
судово-психіатричної експертизи від 20 червня 2002 р. з 1994 р.

Рішенням
Ковпаківського районного суду м.  Суми
від 13 серпня 2002 р. ОСОБА_2 визнано недієздатним з 1994 р.

Ухвалою
апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2006 р. було поновлено строк
апеляційного оскарження рішення суду ОСОБА_3,  який
посилався на те,  що рішенням суду
порушено його право власності на квартиру,
яку він придбав у ОСОБА_4 13 березня 2003 р. і яка раніше належала на
праві власності ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2006 р.
апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково,
рішення Ковпаківського районного суду змінено,  виключено з мотивувальної та резолютивної частин
рішення вказівку суду про визнання ОСОБА_2 недієздатним з 1994 р.,
в частині визнання ОСОБА_2 недієздатним рішення суду
залишено без змін.

В
обгрунтування касаційної скарги на рішення апеляційного суду Заступник
прокурора м.  Суми посилається на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,  в
зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції
і залишення в силі рішення суду першої інстанції

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга
підлягає до задоволення з таких підстав.

Змінюючи
рішення суду першої інстанції і ухвалюючи рішення про виключення з
мотивувальної та резолютивної частин рішення вказівку суду про визнання ОСОБА_2
недієздатним з 1994 p.,  апеляційний суд виходив з того,  що у справі окремого провадження суду не слід
було входити в обговорення недієздатності ОСОБА_2 з визначенням часу настання
недієздатності,  оскільки згідно з
ч.3  ст.
255 ЦПК України,  що діяв на час
ухвалення рішення,  при наявності спору
про право у справі,  яка розглядається в
окремому провадженні,  суд залишає заяву
без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам їх право подати позов на
загальних підставах.

Однак з
такими висновками апеляційного суду погодитися не можна,  зважаючи на те,  що вони не узгоджуються з вимогами  ст.  16
ЦК України (1963 p.),   ст.  ст.
254,  256-260 ЦПК України (1963 p.).

Так,  у п. п. 8,
9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 р. (з
послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про визнання громадянина
обмежено дієздатним чи недієздатним» роз'яснено,  що судам слід мати на увазі,  що від вирішення питання щодо дієздатності
громадянина залежить можливість його участі у розв'язанні інших цивільних
справ. Тому заяви про визнання громадянина недієздатним підлягають розглядові
окремо від інших вимог у порядку,
передбаченому статтями 256-260 ЦПК України.

Одночасно
з спором про право цивільне питання про недієздатність громадянина може
вирішуватись лише в тому разі,  коли спір
виник після смерті цього громадянина.

Також
Пленум роз'яснив,  що за загальним
правилом громадянин вважається недієздатним з часу набрання законної сили
рішенням суду про визнання його недієздатним.

У тих
випадках,  коли від часу виникнення
недієздатності залежать певні правові наслідки,
суд на прохання осіб,  які беруть
участь у справі,  з урахуванням висновку
судово-психіатричної експертизи й інших даних про психічний стан
громадянина,  в рішенні може
зазначити,  з якого часу громадянин є
недієздатним.

Однак
апеляційний суд,  змінюючи рішення
суду,  вказані роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України не врахував і помилково змінив рішення суду,  яке відповідає вимогам закону.

Крім того,  апеляційний суд змінив
рішення суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
який,  як видно з матеріалів
справи,  став власником спірної квартири
13 березня 2003 p.,  тобто на час ухвалення рішення суду 13 серпня 2002 р.
апелянт власником квартири не являвся і рішення суду не могло порушити його
право власності,  якого він на той час не
мав.

Таким
чином,  апеляційним судом при вирішенні
справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права,  внаслідок чого було помилково змінено рішення
суду першої інстанції,  а тому рішення
апеляційного суду Сумської області підлягає скасуванню з підстав,  передбачених
ст.  339 ЦПК України,  а рішення Ковпаківського районного суду
повинно бути залишено без змін.

Керуючись  ст.
ст.  336,  339 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу
Заступника прокурора Сумської області задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2006 р. скасувати і залишити
без змін рішення Ковпаківського районного суду м.  Суми від 13 серпня 2002 р.

Ухвала
оскарженню не підлягає.