Справа №2-98/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 липня
2007 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого -
судді Хомика А.П.

про
секретарі -        Кіндратишин Л.Р.,

з участю
адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради, третьої особи - Дрогобицького міського управління
земельних ресурсів про усунення перешкод в користуванні заїздом,

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів та третьої особи про
усунення перешкод в користуванні заїздом, посилаючись на те, що їм згідно
свідоцтв про право на спадщину за законом на праві власності належить по Уг
будинковолодіння та прилеглої земельної ділянки по АДРЕСА_1. По сусідству з
ними, в будинку №5/1, проживає відповідач по справі. Останній постійно
самовільно захоплює землю, яка у відповідності з рішенням Дрогобицької Ради
встановлена проїздом між їхніми будинковолодінням, з приводу чого у них
виникають конфлікти та спори.

Згідно рішення Дрогобицької міської Ради від 18.06.1981 року №320 та
схем-плану до даного рішення проїзд між будинками встановлений шириною 4 м. 33
см. Однак, відповідач захопив проїзд по довжині своєї земельної ділянки шириною
3 метри 33 см., залишивши для проїзду тільки 1 метр.

В 1983 році вже було знято паркан з проїзду та передано
металічні секції в кількості 10 шт. на склад комбінату комунальних підприємств
по вказівці та розпорядженню міськвиконкому № 9 від 25.01.1983 року. Однак, не
дивлячись на вказане розпорядження міськвиконкому, відповідач забрав металічні
секції огорожі та знову встановив їх на проїжджій частині.

Оскільки даний проїзд їм необхідний для заїзду до господарських будівель,
вони неодноразово звертались до міськвиконкому для врегулювання спору з приводу
користування заїздом. Листом № 601 від 27.07.2004 року їх було повідомлено, що
заїзд відноситься до земель загального користування, а тому вважають, що
відповідач самовільно його захопив.

При таких обставинах просять суд постановити рішення, яким зобов'язати
відповідача усунути перешкоди в користуванні проїздом шириною 4,33 м., довжиною
23,30 м., який знаходиться між АДРЕСА_1 шляхом перенесення встановленої ним
огорожі.

В судовому засіданні позивачка, від свого імені та від імені ОСОБА_4, позов
підтримала і доповнила, що дійсно її батьком будинок збудований не в місці
передбаченому проектом, а зміщений через проходження по їх земельній ділянці
трубопроводу. У зв'язку з цим ними не було облаштовано окремого заїзду на
земельну ділянку, як це передбачено рішеннями Дрогобицького міськвиконкому. На
сьогоднішній день вона з братом є власниками земельної ділянки розміром 600
кв.м. Крім цього, їх батькові в тимчасове користування було виділено 186 кв.м.
земельної ділянки, на якій ним було збудовано господарські будівлі, до яких
інакше як по спірному проїзду добратись неможливо.

Відповідач свою земельну ділянку не приватизував, хоча ухвалою сесії
Дрогобицької міської ради має право на приватизацію 600 кв.м. земельної
ділянки. На сьогоднішній день розмір його земельної ділянки є більшим за
рахунок самозахоплення спірного проїзду. Просить позов задоволити.

Відповідач позову не визнав і пояснив суду, що спір між
ним та позивачами триває вже багато років. Неодноразово Дрогобицький
міськвиконком приймав рішення по цьому питанню і визначав, що і він і позивачі
повинні мати окремі заїзди до своїх будинковолодінь. Дійсно був випадок, що
йому знімали огорожу, встановлену на проїзді, але в подальшому така була повернута
на місце за рішеннями органів місцевого самоврядування. Вважає, що позов є
безпідставним, оскільки він, встановивши огорожу, жодних прав позивачів не
порушив. Просить в позові відмовити.

Представник виконавчого комітету Дрогобицької міської
ради - ОСОБА_6 не заперечив проти задоволення позову, пояснивши суду, що спір
між сторонами вирішується вже протягом тривалого часу. Неодноразовими рішеннями
Дрогобицький міськвиконком чітко встановив, що між АДРЕСА_1 повинен існувати
проїзд шириною 4,3 м. Відповідач ОСОБА_5 самовільно загородив цей проїзд, незаконно збільшивши
розмір своєї земельної ділянки. Спірний проїзд відноситься до земель загального
користування і необхідний для очистки водотоків від намулу, заторів під час
проходження паводків, повеней та льодоходу річки Серет.

Представники
третьої особи Дрогобицького міського управління земельних ресурсів - ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 відносно задоволення позову покладаються на думку суду. Суду пояснили,
що як власникам АДРЕСА_1 передбачено окремі заїзди до їх земельних ділянок.
Разом з тим, рішенням Дрогобицького міськвиконкому №320 від 18.06.1981 року
передбачено влаштування проїзду між цими будинок володіннями шириною 4,3 м.
Відповідач ОСОБА_5 самовільно загородив вказаний проїзд і збільшив розмір своєї
земельної ділянки.

Вислухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає. Що позов підлягає
до задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами
справи встановлено і сторонами не оспорюється, що сторони - позивачі і
відповідач є відповідно власниками АДРЕСА_1.

Як
вбачається з копії рішення №320 від 18.06.1981 року, проведено зміну
конфігурацій земельних АДРЕСА_1 та визначено окремі проїзди до будинковолодінь,
вилучено самозахоплені землі в розмірі 197 кв.м. з земельної ділянки №9 і 107
кв.м. із земельної ділянки №5/1 з передачею їх в міський земельний фонд,
довівши площу кожної з земельних ділянок до 600 кв.м.

Відповідно
до схем-плану до вище згаданого рішення проїзд шириною 4,33 м. між ділянками
повинен був бути виконаним до 01.09.1982 року.

Як
вбачається з рішення Дрогобицького міськвиконкому №464 від 24.09.1987 року (п.
1.4.), ОСОБА_9 затверджено акт прийомки в експлуатацію індивідуального
житлового АДРЕСА_1 та залишено в тимчасовому користуванні лишки землі
міськземфонду в кількості 186 кв.м.

Згідно
копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №048468,
ОСОБА_9на підставі рішення виконкому Дрогобицької міської ради від 18.12.1997
року №411 є власником земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована в
АДРЕСА_1.

Згідно
витягу з ухвали Дрогобицької міської ради №401 від 15.10.2004 року (п. 7.1)
передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 600 кв.м. на вул.
Довбуша, 5/1 Коваль Катерині Степанівні.

Відповідно
до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою
Дрогобицькою державною нотаріальною конторою 27.12.2004 року, та
зареєстрованого в реєстрі за №2-3053, ОСОБА_5 успадкував житловий будинок з
господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Листом
№33 від 03.06.2005 року Дрогобицький міський відділ Львівської регіональної
філії Центру державного земельного кадастру повідомив, що згідно проведених
обмірів на місцевості станом на 30 травня 2005 року межа між будинковолодіннями
5/1 та 9 по вул. Довбуша не відповідає схем-плану спорудження проїзду, затвердженого
рішенням Дрогобицького міськвиконкому №320 в минулих роках в слідуючому: межа
проїзду від правого нижнього кута будинку повинна проходити на віддалі 1,12 м.
паралельно стіні будинку № 5/1 в північному напрямку - фактично ця віддаль
становить 4,10 м.; ширина проїзду повинна становити 4,33 м. - фактично
становить 1,30 м. (якщо стежку вважати проїздом).

Таким
чином судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_5 самовільно зайнято проїзд між
будинковолодінням, який відноситься до земель загального користування і порядок
надання якого визначається органами місцевого самоврядування. Дрогобицький
міськвиконком своїм рішенням за №320 від 18.06.1981 року визначив порядок
облаштування проїзду між будинковолодіннями сторін, а тому позов є підставним і
підлягає до задоволення.

З
врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. ст. 12, 38,
152,158 ЗК України, суд, -

вирішив:

Позов
задоволити.

Зобов'язати
ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні проїздом шириною 4,33 м., довжиною
23,30 м., який знаходиться між АДРЕСА_1 шляхом перенесення встановленої ним
огорожі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.