Справа№2-80407
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007 року Голосіївський районний суд м. Києва у
складі:

Головуючого судді                                          Валігури
Д.М.

При
секретарі                                                 Літоміній
Н.В.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Київської Міської
Ради,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4,  управління з контролю за використанням та
охороною земель у м. Києві та Київській області про визнання незаконним п.56
рішення Київради №1081318 від 18.03.2004р.,
визнання недійсним акту про право власності КВ123246№01049 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1виданий 25.09.2004р. ОСОБА_3визнання за ОСОБА_1 права
користування земельною АДРЕСА_2,
визнання недійсним акту на право власності серія КВ№135386 на земельну
ділянку по АДРЕСА_2  виданий 04.10.2005р.
ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулась
до суду з позовом до Київської міської Ради, ,
треті особи ОСОБА_4,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Київради від 18 березня 2004
року № 1081318 ( пункт 56),  про
визнання недійсним акта про право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1,  наданого 25.09.2004 року
(серія KB №123246)
ОСОБА_3  ,  акта про право власності на земельну ділянку
по АДРЕСА_1,  наданого 04.10.2005 року
(серія KB № 135386) ОСОБА_2 про визнання права користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Позов мотивувала тим,  що вона,
як власник будинку,  розташованого
по АДРЕСА_3,  якій їй належить на
підставі рішення Голосіївського районного суду м.  Києва,
від 24.05.2005 року,  а до того її
сім'я,  безперервно,  відкрито і добросовісно користується більше
нЬк 25 років сусідньою земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1,  після того як мешканці сусіднього
домоволодіння розташованого на цій ділянці отримали державне житло і виїхали.
її батько ОСОБА_5 зніс паркан між ділянками №14 і №16 та об'єднав ділянки,  крім того збудував на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 сарай-гараж та погріб,  тому на
спірній ділянці знаходиться її майно. Позивачка вважає: що рішення Київради від
18 березня 2004 року № 108X1318 ( пункт 56) порушує її майнові права так як на
спірній ділянці розташовані її будівлі а нове будівництво створює загрозу її
майну,  а також порушує її права на
отримання у власність або користування земельну ділянку за набувальною давністю
згідно  ст.  119 п.1 ЗК України . Крім того позивачка
вказує на те що ОСОБА_3. та ОСОБА_2 отримали акти про право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1,  з
порушенням чинного законодавства . Просить задовольнити її позов та визнати:
незаконним рішення Київради від 18 березня 2004 року № 108М318 ( пункт
56),  акта про право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1,  виданого
25.09.2004 року (серія KB №123246) ОСОБА_3акта про право власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1,  виданого 04.10.2005
року (серія KB № 135386) ОСОБА_2. Визнати за нею право користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1. В судовому засіданні позивачка та представник
позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача
Київської міської ради надала письмові заперечення. Зазначає що за дорученням
Київської міської ради від 14.08.2001р. № 225-КР-42202 у відповідності до
земельного законодавства та рішень Київської міської ради від 04.03.1999р.
№149250 та від 14.03.2002р. № 313U747 гр. ОСОБА_3.
зібрані висновки погоджуючих служб міста та за його замовленням проектною
організацією розроблено проект землеустрою. При цьому згідно пояснювальної
записки руїни нежитлової будівлі (гаража) не визначені як об'єкти нерухомого
майна.  Відповідно до пункту 56 рішення
Київради від 18 березня 2004 року № 108М318 гр. ОСОБА_3 передано у приватну
власність земельну ділянку для будівництва,
експлуатації та обслуговування жилого будинку,  господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.
Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано від
25.09.2004р. При цьому згідно підписаного гр.. ОСОБА_3. акту здачі-прийому
перенесених в   натурі   меж наданої

земельної
ділянки від 16.07.20004р. межові знаки у кількості 10-ти штук закріплені на
місцевості та передані замовнику на зберігання.

Відповідно
до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.07.2005р. № 2164 зазначену
ділянку придбав гр.. ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну
ділянку зареєстровано від 04.10. 2005р. При цьому акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) від 09.09.2005р. був належним чином оформлений
та мистця у технічній документації із землеустрою зі складання Державного акту
.

Крім
того,  відповідно до п.12 перехідних
положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених
пунктів,  крім земель переданих у
приватну власність,  та земель,  на розташовані державні,  в тому числі казенні,  підприємства,
господарські товариства ,  у
статутних фондах яких державі належить частка (акції,  паї) здійснюють відповідні сільські,  селищні,
міські ради,  а за межами
населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Також
представник відповідача зазначає,  що
підставами для визнання актів недійсними є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та,  або визначений законом
не компетенції органу,  який видав цей
акт,  а також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Всі вищезазначені підстави для визнання Державного акту на право власності на
земельну ділянку гр.. ОСОБА_3 та гр.. ОСОБА_2 відсутні. Представник відповідача
просить в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1відмовити в повному
обсязі,  та розглядати справу у
відсутності представника Київської міської ради.

Представник
відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував. Зазначав що Державні акти на
право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 видано ОСОБА_3 без
порушень та згідно вимог чинного законодавства. Представник ОСОБА_3 пояснив що
на час оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку,  на цій ділянці знаходились руїни нежитлової
будівлі (гаража),  та старі фруктові
дерева ,  кущі та будь які
правовстановлюючі документи на руїни нежитлової будівлі (гаража) у позивачки та
у будь яких інших осіб були відсутні,  та
не зареєстровані у встановленому порядку в відповідних організаціях і є
самочинним будівництвом.  Згідно  ст.
376 ч.1, ч.2 ЦК України,  житловий
будинок,  будівля,  споруда вважається самочинним будівництвом,  якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці,  що не була відведена
для цієї мети,  або без належного дозволу
чи належно затвердженого проекту,  або з
істотним прошениям будівельних норм і правил. Особа яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого майна,
не набуває право власності на нього.

Відповідно
до  ст.
125 ч.1,  ч.3 ЦК України Право
власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після
одержання її власником або користувачем документа,  що посвідчує право власності чи право
постійного користування на земельною ділянкою,
та його державної реєстрації .,
та приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у
натурі (на місцевості),  одержання
документа,  що посвідчує право на
неї,  та державної реєстрації
забороняється. Вимога позивачки ОСОБА_1 щодо набуття нею право користування або
права власності на спірну земельну ділянку безпідставна,  тому що у відповідності до  ст. 119 ЗК України,  громадяни які добросовісно і безперервно
користуються земельною ділянкою протягом 15 років,  але не мають документів,  які б свідчили про наявність у них прав на цю
земельну ділянку,  можуть звернутися до
органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки
у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності
здійснюється в порядку встановленому цим кодексом.  Згідно
ст.  344 ЦК України право
власності на нерухоме майно,  що підлягає
державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної
реєстрації ч.1  ст. 182 ЦК України.

Ні
позивачка ні її покійний батько жодного разу не звертались до органу місцевого
самоврядування з клопотанням про передачу у власність або надання у користування
земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1. Просить в задоволенні позовних вимог
гр. ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував,
вважає,  що законних підстав для
забезпечення позову немає. Представник третьої особи    ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 підтримує та просить
задовольнити його у повному обсязі.

Представник
третьої особи - Управління з контролю за використанням та охороною земель у м.
Києві та Київській області вважає що позов підлягає задоволенню,  оскільки оскаржуване

рішення
Київради прийнято з порушенням вимог чинного законодавства,    а позивачка набула право користування
земельною ділянкою за набувальною давністю.

Вислухавши
сторони і дослідивши матеріали справи в їх сукупності,  суд приходить до висновку про те,  що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

Як
встановлено судом ,  земельна ділянка
площею 0, 0522 га за адресою АДРЕСА_1перебувала у власності територіальної
громади м Києва.  У відповідності  ст. 12,
ЗК України до повноважень сільських,
селищних,  міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ,  міст належить розпорядження
землями територіальних громад а саме передача земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Таким чином відповідач діяв в межах своїх повноважень передбачених чинним
законодавством.

У
відповідності  ст. 116 ч.1 ЗК
України,  громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до пункту
56 рішення Київради від 18 березня 2004 року № 108X1318 гр. ОСОБА_3 було
передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва,  експлуатації та обслуговування жилого
будинку,  господарських будівель і споруд
на АДРЕСА_1 у м.

Києві.
За дорученням Київської міської ради від 14.08.2001р. № 225-КР-42202 у
відповідності до

земельного
законодавства та рішень Київської міської ради від 04.03.1999р. №149250 та від

14.03.2002р.
№ 313М747 гр. ОСОБА_3. зібрані висновки погоджуючих служб міста та за його

замовленням
проектною організацією розроблено проект землеустрою. Судом встановлено що

ОСОБА_3
підписав акт здачі-прийому перенесених в натурі меж наданої земельної ділянки
від

16.07.20004р.      Державний акт за ним на право власності на
земельну ділянку зареєстровано

від 25.09.2004р.
(серія KB №123246). Відповідно до ч.1,  ч.2
ст.  319 ЦК України,  власник володіє,  користується ,  розпоряджається,  належним йому майном на свій розсуд,  власник має право вчиняти що до свого майна
будь які дії,  що не суперечать закону.
Зазначену ділянку ОСОБА_3 продав а ОСОБА_2 придбав згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 08.07.2005р. № 2164. Акт здачі-прийому
перенесених в натурі меж наданої земельної ділянки від 09.09.2005р Державний
акт за ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку зареєстровано від 04.10.
2005р. (серія KB № 135386). Таким чином ОСОБА_3,  ОСОБА_2 набули право власності на спірну
земельну ділянку згідно діючого законодавства. У відповідності до  ст. 60 ЦПК Укр. Кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на яких грунтуються її
вимоги та заперечення. Позивачкою та її представником не надано суду належних
доказів неправомірності рішення Київради

Як
вибачається з матеріалів справи і встановлено судом батько позивачки самовільно
зайняв вільну земельну ділянку що межувала з його домоволодінням посадив на ній
дерева,  збудував гараж. Зазначені обставини
підтверджуються фотоматеріалами та самою позивачкою у судовому засіданні.
Згідно  ст.  376 ч.1, ч.2 ЦК України житловий
будинок,  будівля,  споруда вважається самочинним
будівництвом,  якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці,  що не
була відведена для цієї мети,  або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту,  або з істотним прошениям будівельних норм і
правил. Особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого
майна,  не набуває право власності на
нього. Відповідно до  ст.  9, 12, 18, 90 ЗК України передача земельних
ділянок у власність і надання їх у користування є компетенцію сільських,  селищних та міських районного підпорядкування
рад.  ст. . 125 чі,  ч.3 ЗК України право власності та право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,  що
посвідчує право власності чи право постійного користування на земельною
ділянкою,  та його державної
реєстрації,  та приступати до
використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості),  одержання документа,  що посвідчує право на неї,  та державної реєстрації забороняється.
Оскільки спірна земельна ділянка позивачки в установленому чинним
законодавством порядку не надавалась і будівлі розташовані на ній не були
належним чином оформлені тому права користування нею віна не має і її права не
порушені..

В частині
відмови в задоволенні позовних вимог про право користування земельну ділянку за
набуття права на земельну ділянку за давністю користування суд вважає
необхідним зазначити наступне. Згідно
ст.  344 ЦК України право
власності на нерухоме майно ,  набуте за
набувальною давністю,  виникає з моменту
державної реєстрації ч.1  ст. 182   ЦК
України. Згідно до  ст. 119 ЗК

України,  громадяни які добросовісно і безперервно
користуються земельною ділянкою протягом 15 років,  але не мають документів,  які б свідчили про наявність у них прав на цю
земельну ділянку,  можуть звернутися до
органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки
у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності
здійснюється в порядку встановленому цим кодексом.  Ні позивачка ні її спадкодавець батько не
зверталась до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу у власність або надання у користування та не
отримували відповідних рішень та розпоряджень щодо спірної земельної ділянки
.Таким чином право користування земельною ділянкою за набувальною давністю
позивачка не набуває.

На підставі
вищевказаного та керуючись  ст.  ст.
15, 30, 60, 62 ЦПК України,   ст.  ст.  9,
12, 18, 90,  116 ч. 1, 119,  125 ч. 1,
ч.3 ЗК України,   ст.   ст.
182 ч. 1,  3 76 ч. 1 , ч.2 ,  319 ч. 1,
ч.2,  344 ЦК України,  суд -

ВИРИШИВ:

Позов ОСОБА_1до Київської Міської Ради,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  треті особи ОСОБА_4,  управління з контролю за використанням та
охороною земель у м. Києві та Київській області про визнання незаконним п.56
рішення Київради №1081318 від 18.03.2004р.,
визнання недійсним акту про право власності КВ123246№01049 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1виданий 25.09.2004р. ОСОБА_3визнання за ОСОБА_1 права
користування земельною АДРЕСА_2,
визнання недійсним акту на право власності серія КВ№135386 на земельну
ділянку по АДРЕСА_2  виданий 04.10.2005р.
ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано через
Голосіївський районний суд м.  Києва
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.