Справа № 2-2359 2007р.
РІШЕННЯ

Іменем                             України

26 вересня
2007р. Святошинськийрайонний суд м.Києва в складі:

головуючого судді -                                                                  П»ЯТНИЧУК
І.В.,

при секретарях -                                                                                              Кузьменко М. В.,

Квас О.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до         Акціонерного Товариства
закритого типу Науково-виробничого

об»єднання «ПРАКТИКА»

про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату
належних сум   заробітної плати,
зобов»язання видати довідку про середньомісячний заробіток та довідку про
роботу в АТЗТ НВО «Практика» для обчислення пенсії, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.05.2007 р. ОСОБА_1. звернувся до
суду з позовом до АТЗТ НВО "Практика", та просив суд постановити
рішення, яким стягнути на його користь з АТЗТ НВО "Практика"
заборгованість по заробітній платі в сумі 276 грн., стягнути заробітну плату
починаючи з 20 лютого 2007 р. по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру
заробітної плати в 750 грн. на місяць за затримку проведення розрахунку,
зобов»язати відповідача видати довідку про розмір заробітної плати позивача за
час роботи в АТЗТ НВО «Практика», та довідку про роботу в АТЗТ НВО «Практика»
необхідну для обчислення пенсії. Вказані позовні вимоги ОСОБА_1. обґрунтовує
позовні наступним.

Зазначає, що з
11.05.2006 р. працював в АТЗТ НВО «Практика» спочатку вантажником, а 25.05.2006
р. двірником, працював за трудовим договором, заробітна плата була встановлена
в 750 грн. щомісячно, 16.02.2007р. звернувся до директора НВО з заявою про
звільнення за власним бажанням з 19.02.2007 p., оскільки при
виплаті заробітної плати за січень 2007р.
у нього незаконно утримали частину заробітної плати в сумі 70 грн., та не
відреагували відповідно на його заяву на ім»я директора НВО про виплату
незаконно утриманих 70 грн. Відповідно до наказу від 06.03.2007 р. його було
звільнено з вказаного підприємства за власним бажанням, однак і при звільненні
не провели остаточний розрахунок, тобто не виплатили компенсацію за
невикористану відпустку та не видали довідку про розмір заробітної плати за час
роботи в АТЗТ НВО «Практика», та довідку про роботу в АТЗТ НВО «Практика»
необхідну для обчислення пенсії. Тому 14.03.2007р. позивач вдруге звернувся з
заявою до гендиректора
АТЗТ НВО «Практика» з приводу виплати належних йому сум та видачі
вказаних довідок і 18.03.2007 р. отримав від відповідача лист в якому його
запрошували прийти на підприємство та отримати розрахунок. 04.04.2007 р.
з»явившись за вказаним листом відповідача
позивач   отримав   450
грн.   як   заробітну
плату   та   компенсацію
за

2

невикористану відпустку, таким
чином при звільненні відповідачем йому не було доплачено 276 грн., а також йому
було відмовлено в видачі вказаних довідок мотивуючи тим, що він працював за трудовим договором. Враховуючи наведене та за
захистом своїх прав він вимушений звернутись до суду та на підставі cm. cm. 7, 24, 49, 74,
83, 116, 117, 225 КЗпП України, просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

В судовому
засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити
посилаючись при цьому на обставини справи викладені в позовній заяві, вказував,
що з 11.05.2006 р. він почав працювати в АТЗТ НВО «Практика», спочатку
вантажником, а з 25.05.2006 р. двірником, при прийнятті на роботу з ним було
укладено трудовий договір, договір з ним укладав завгосп - ОСОБА_2, прізвища
він не пам»ятає, в трудовому договорі була обумовлена його заробітна плата в
750 грн. щомісячно, після підписання трудового договору він віддав свою трудову
книжку для внесення відповідного запису майстру ОСОБА_3, прізвища якого також
не пам»ятає, за час роботи з травня 2006 р. по лютий 2007 р. заробітну плату
отримував у майстра ОСОБА_4, прізвища якого не памжтає. Потім, його трудову
книжку йому повернули, але запису про те, що він працював на вказаному
підприємстві в ній не було. Працювати на підприємстві він продовжував і
сумлінно виконував всі свої обов»язки та завдання які отримував від
керівництва. Однак, в лютому 2007 р. отримуючи заробітну плату зрозумів що йому
не доплачено частину заробітної плати -70 грн., оскільки для нього ця сума є
значною, то 15.02.2007 р. він з письмовою заявою звернувся до директора
підприємства, але відповіді не отримав. Вказаний факт вимусив його написати
заяву про звільнення з вказаного підприємства, тому 16.02.2007 р. він звернувся
з заявою про звільнення за власним бажанням з 19.02.2007р. до гендиректора АТЗТ
НВО «Практика» ОСОБА_5., вказана заява була підписана завгоспом ОСОБА_10 та
гол.механіком ОСОБА_7., які зазначили на ній що не заперечують проти звільнення
з 19.02.2007р. тобто без відпрацювання, а також ген.директором було також:
поставлено свою резолюцію щодо звільнення згідно наказу від 06.03.2007 р. Як
вказує позивач, залишивши собі ксерокопію вказаної заяви він оригінал віддав до
відділу кадрів підприємства. 14.03.2007 р. позивач вдруге звернувся з заявою до
ген.директора АТЗТ НВО «Практика» з приводу виплати належних йому сум -
заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку та видачі довідок
про розмір заробітної плати за час роботи в АТЗТ НВО «Практика», та довідки про
роботу в АТЗТ НВО «Практика» необхідну для обчислення пенсії і 18.03.2007р.
отримав від відповідача лист в якому його запрошували прийти на підприємство та
отримати розрахунок к 28.03.2007
p., однак,
04.04.2007р. з»явившись
за вказаним листом відповідача позивач отримав лише 450 грн. як заробітну
плату та компенсацію за невикористану відпустку, в іншій частині його вимог
йому було безпідставно відмовлено. Враховуючи наведене, вважає, що такими
протиправними діями відповідача були порушені його права, оскільки відпрацювавши
на вказаному підприємстві дев»ять місяців
він не отримав при звільненні належних йому сум заробітної плати та
компенсації, а також: йому відмовляють у видачі довідок які йому необхідні для
обчислення пенсії, оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється
вирішити вказані питання він вимушених звернутись з вказаною заявою до суду.

Представник
відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість,
безпідставність та відсутність факту виникнення юридичних та фактичних трудових
відносин між ОСОБА_1. та АТЗТ НВО «Практика» , вказувала суду на те що,
відповідно до журналу обліку кадрів, журналу обліку трудових книжок, книги
реєстрації наказів які ведуться в АТЗТ НВО «Практика» за 2005, 2006, 2007 роки
позивач ОСОБА_1 як працівник вказаного підприємства в них не значиться, також
відсутні накази і про його прийом на роботу і про звільнення, відповідно до
довідки гол.бухгалтера АТЗТ НВО «Практика» Пшеничної С.М. від 07.06.2007 р.
№0706-1 відповідно до списків працівників підприємства відносно яких

3

здійснюється відрахування щодо
сплати податків та обов»язкових платежів за 2005, 2006, 2007 р. працівник з
прізвищем ОСОБА_1 в вказаних
списках відсутній, заробітна плата на інші виплати на вказану особу не
нараховувались та не виплачувались. Крім того звертала увагу суду на те, що
АТЗТ НВО «Практика» є великим режимним підприємством, допуск на територію
підприємства мають лише працівники з належним чином оформленим пропуском, копію
якого надала суду і форма пропуску який діяв на підприємстві в лютому 2007 р. і
діє і по теперішній час суттєво відрізняється від пропуску копію якого надав
суду позивач, також: на підприємстві діє відділ кадрів, який проводить
оформлення прийому та звільнення працівників з підприємства, належним чином
ведуться книги обліку наказів про прийом та звільнення, обліку прийому та
видачі трудових книжок, копії яких надала суду, на підприємстві є бухгалтерія
де всі працівники підприємства отримують заробітну плату, також: наголошувала,
що отримання заробітної плати проходить лише за відповідним чином оформленим
відомостям, та аж ніяк не таким чином як
пояснював позивач. Також: вказувала, що відповідно до штатного розпису
який затверджено на підприємстві з 01.08.2005 р. не має такої посади як
двірник, є прибиральниця, однак, заробітна плата якої складає 400 грн.
щомісячно, але це є жінки які працюють виключно на прибиранні адміністративної
будівлі, щодо посади вантажника то вказана посада передбачена штатним розписом,
однак заробітна плата встановлена також: не 750 грн. а 600 грн., тому вважає,
що позивач своїми поясненнями та позовними вимогами вводить суд в оману. Також:
звертала увагу суду на копію заяви позивача на звільнення, вказувала, що на
підприємстві відповідача вже тривалий час встановлено бланки заяв на звільнення
певного зразку який зовсім не співпадає з ксерокопією заяви позивача, яка крім
того що викликає сумнів з-за нечіткого написання посади та прізвища особи яка
звертається з заявою так же й подається на ім»я генерального директора АТЗТ НВО
«Практика» ОСОБА_5., який на
дату вказану на даній заяві вже дуже тривалий час не був директором даного
підприємства, тому що відповідно до наказу №47-к1 від 15.05.2006р. був
звільнений з вказаної посади, а на дану посаду була призначена ОСОБА_6., яка є
директором підприємства з 15.05.2006 р. і по теперішній час, крім того на заяві
позивача зазначена резолюція начебто завгоспа ОСОБА_10, однак вказані особа
ніколи на підприємстві не працювала, також звертала увагу суду на те, що як
копія перепустки так і копія листа нібито направленого на ім»я позивача
відповідачем містить банківські реквізити підприємства які були на підприємстві
з 1998 р. до 2005 p.,
однак як видно з копії перепустки вона не містить фотографії позивача, на
ній вказано, що вона є тимчасовою та видана з 05.02 по 19.02, однак не вказано
якого саме року, також: не містить круглої печатки підприємства що також: є суттєвим порушенням вимог інструкції, а
копія листа не містить ні печатки, ні прізвища ні підпису особи яка його
направляла. Звертала увагу суду на те, що позивач даючи пояснення не може
назвати прізвища жодної особи з якою він працював, вказує, що немає ні копії ні
другого примірнику трудового договору який нібито був укладений з ним
відповідачем, однак має ксерокопії і перепустки і заяви на звільнення і
обхідного листу які не зрозуміло яким чином потрапили до нього. Враховуючи те,
що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності трудових
відносин з відповідачем просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків
ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
дослідивши надані сторонами письмові докази, вважає необхідним в позові
відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до
статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

4

Виходячи із
змісту ч. 1 cm. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та
інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено діючим трудовим законодавством, а саме cm. 21 КЗпП України, працівник
вправі реалізувати свої можливості до виробничої та творчої праці шляхом
укладення трудового договору..., який і є підставою виникнення трудових
правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією.

Згідно частин 1
і 3 cm.24 КЗпП
України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі,
оформлюється наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу,
а згідно ч.4 вказаної вище статті, трудовий договір вважається укладеним і
тоді, коли наказ або розпорядження не були видані, але працівник фактично був
допущений до роботи.

В пункті 7
Постанови ПВС України №9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами
трудових спорів" з наступними змінами та доповненнями, вказано про те, що
фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно
від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота
проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним
органу.

Таким чином,
Пленум Верховного Суду України у вказаній вище Постанові роз*яснив, які юридичні
факти повинні бути доведені позивачем в обгрунтування факту укладення трудового договору при відсутності його
належного письмового оформлення, а саме доведеності, що фактичний допуск
до роботи або робота проводилась працівником за розпорядженням чи з відома
власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається з
довідки №951006 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій
України, Акціонерне Товариство закритого типу Науково-виробничого об»єднання
«ПРАКТИКА» зареєстроване за адресою: м.Київ вул.Малинська 20-А, та його
керівником є ОСОБА_6, вказану реєстрацію проведено з 25.05.2006 р. ( а.с. 23
довідка).

Відповідно до
наказу №47-к1 від 15.05.2006р. на підставі протоколу загальних зборів
учасників АТЗТ ПВО «Практика»
№20 від 15.05.2006 р. звільнено з посади генерального директора ОСОБА_5та
призначено на вказану посаду ОСОБА_6, про що проведені відповідні зміни в
облікових, розрахункових та кадрових документах (а.с.26, 27 накази).

Як вбачається з
копії витягу з Книги реєстрації наказів по підприємству, 06.03.2007р. не
видавався наказ про звільнення ОСОБА_1. (а.с. 30-31).

Відповідно до
Журналу обліку трудових книжок витяг з якої в копії було надано суду
відповідачем за період з 12.04.2006 р. по 28.03.2007 р. відомості щодо обліку
трудової книжки позивача як і запис про прийом на роботу чи звільнення позивача
відсутні, (а.с. 32-46 витяг).

Як вбачається з
дублікату трудової книжки НОМЕР_1виданої на ім»я ОСОБА_1., останнім місцем
роботи позивача була Бородянська ЦРЛ де він працював з 01.11.2002р. по
30.01.2003р. на посаді охоронця будівництва, (а.с.19).

Як вбачається з
зразків пропусків які діяли на АТЗТ НВО «Практика» і на лютий і на червень 2007
p., пропуск
має порядковий номер, дату видачі, фотографію особи на ім»я якої видано
пропуск, круглу печатку підприємства, (а.с. 54) також слід відзначити що надані
пропуски суттєво відрізняються від копії перепустки наданої позивачем, яка крім
того що не містить фотографії особи на ім»я якої видано пропуск, не містить
круглої печатки підприємства, видана як тимчасова та без зазначення року дії
перепустки так містить реквізити підприємства які діяли на ньому з 1998 по 2005
р.

В підтвердження
позовних вимог позивач просив допитати в якості свідків ОСОБА_7., який начебто
видавав йому заробітну плату та ОСОБА_9., який працював

5

на
автократ і спілкувався з ним
за виробничими питаннями, однак, як вбачається з довідки АТЗТ НВО
«Практика» ОСОБА_9. в штаті підприємства ніколи не числився, тому судом не може
бути задоволено клопотання з приводу допиту його як свідка п справі.

ОСОБА_7., допитаний як свідок за клопотанням позивача, вказав, що працює в АТЗТ НВО
«Практика» з 2001 р. на посаді головного механіка, в його підпорядкуванні
знаходяться слюсарі та механіки, зазначав, що позивача не знає, бачить вперше в
даному судовому засіданні, крім того наголошував, що ніколи не видавав
заробітної плати ні позивачу ні кому б то не було, відзначив, що заробітна
плата на їх підприємстві видається виключно бухгалтерією за відомостями а не
особисто в руки, крім того, вказав, що на їх підприємстві ніколи не було
двірника, тому що вказана одиниця не передбачена штатним розписом, є
прибиральниці які прибирають адміністративний корпус, а прилеглі території як і
майстерні прибирають самі механіки та слюсарі які у них працюють. Також вказував,
що ні ОСОБА_10. ні ОСОБА_9. ніколи на їх підприємстві не працювали, а розповіді
позивача щодо того що він допомагав ОСОБА_9. працювати
на автокрані вважає просто смішними оскільки щоб працювати на автокрані необхідно
мати спеціальну кваліфікацію та досвід, а крім того, що автокран на їх
підприємстві не працює останні п»ять років.

ОСОБА_6.,
допитаний в судовому засіданні в якості свідка за клопотанням представника
відповідача, зазначив, що працює начальником охорони АТЗТ НВО «Практика» з
травня 2006 p.,
позивача не знає і ніколи не бачив, в його посадові обов»язки входить
контроль перебування працівників підприємства на робочих місцях, тому він знає
всіх працівників підприємства, однак однозначно може стверджувати що позивача
ніколи на підприємстві не бачив, крім того вказував, що копія пропуску надана позивачем не відповідає пропускам які знаходяться
у робітників їх підприємства, оскільки на їх підприємстві немає
тимчасових перепусток, всі пропуски з фотокартками та круглими печатками
підприємства.

ОСОБА_8.,
допитана в якості свідка за клопотанням представника відповідача, зазначала, що працює в АТЗТ НВО «Практика» з березня
2007р. інспектором відділу кадрів і особисто проводила перевірку
документів після надходження позовної заяви ОСОБА_1., однак жодних документів
про те, що на вказаному підприємстві працював позивач в відділі кадрів,
бухгалтерії немає, також; зазначала, що твердження позивача про те що він
трудовий договір підписував з завгоспом ОСОБА_2не відповідають дійсності,
оскільки на їх підприємстві трудовий договір укладається та оформлюється
виключно в відділі кадрів де і зберігається його примірник один, також;
оформляється тут і трудова книжка, крім того в відділі кадрів ведеться журнал
де вони відмічають дати народження всіх працівників підприємства щоб потім
поздоровляти їх від підприємства але і там прізвище позивача відсутнє.
Вказувала, що позивача не знає і ніколи не бачила на підприємстві.

Пояснення
позивача на питання суду про те, що він знає свідка ОСОБА_8., оскільки вона
особисто давала йому бланк заяви на звільнення судом не можуть бути взяті до
уваги, оскільки як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами
справи свідок ОСОБА_8. працює на АТЗТ НВО «Практика» з 26 березня 2007р. і ніяк
не могла давати позивачу бланк заяви на звільнення 16.02.2007р. як і позивач не
міг її бачити на території підприємства на початку березня 2007р.

Позивач не надав
суду достовірних письмових доказів в підтвердження заявлених ним позовних вимог
та спростування заперечень представника відповідача, а кожне судове засідання
згадував все нові факти нібито своєї роботи у відповідача і все нових осіб з
якими він нібито працював, однак жодного з них він не міг назвати по прізвищу
та по посаді, а особи яких він зазначав по прізвищам відповідно до документів
ніколи на вказаному підприємстві не працювали, тому суд вважає пояснення
позивача є в своїй сукупності та співставленні в деталях протиречивими між;
собою та іншими зібраними

6

по справі доказами. Сам позивач не зміг пояснити про те,
хто давав розпорядження щодо виконання ним робіт на підприємстві, ким
встановлювався обсяг щоденних робіт які він повинен був виконувати, не міг
конкретно назвати свої обов»язки, також не міг вказати чи було його перебування
на підприємстві погоджено з керівництвом АТЗТ НВО «Практика» або відбувалося за
вказівкою уповноважених осіб відповідача.

Навпаки, сам позивач пояснював про
те, що працевлаштовуватися на роботу до відповідача він прийшов самостійно,
трудовий договір з ним підписав завгосп ОСОБА_2, прізвища якого він не знає,
трудову книжку свою він віддав при прийомі на роботу майстру - ОСОБА_3 прізвища
якого він не знає, а також; вказував, що на момент його звільнення дані особи
вже на підприємстві не працювали, однак, крім того що відповідно до штатного
розпису на АТЗТ НВО «Практика» така посада як завгосп зовсім не передбачена,
так і відповідно до журналу обліку трудових книжок осіб які прийняті чи
звільняються з підприємства, особи з вказаним ім»ям та по батькові з
підприємства не звільнялись, а згідно до пояснень свідків і не працювали на
підприємстві.

Сам по собі факт
часткового освідомлення позивача про зовнішню характеристику об*єкту АТЗТ НВО
«Практика» а саме: про розташування об*єктів на його території, про внутрішнє
розташування приміщень, про їх внутрішню характеристику, не може бути належним
доказом для підтвердження виникнення трудових відносин між: сторонами при
недоведеності згоди на допуск до робочого місця уповноваженого органу
роботодавця.

Будь-яких
достовірних доказів про те, що перебування позивача на території АТЗТ НВО
«Практика» було погоджено з повноважними посадовими особами вказаного
підприємства, які мали право вирішення питання прийняття на роботу працівників,
або відбувалося за вказівкою цих осіб, або з їх дозволу та освідомлення про
знаходження позивача саме на цьому об*єкті, суду не було надано.

В обгрунтування
своїх позовних вимог позивачем було надано суду як письмовий доказ - ксерокопію
пропуску на його ім»я на територію АТЗТ НВО, копію заяви про звільнення та
копію листа, до яких суд відноситься критично, оскільки оригінали даних
документів суду не надано, в зв*язку з чим суд не має підстав прийняти надані
ксерокопії як належний доказ в обгрунтування позовних вимог.

Пояснення
представника відповідача про відсутність факту виникнення трудових відносин
між: ОСОБА_1. та АТЗТ НВО «Практика» є послідовними, логічними та стверджуються
відсутністю наказів про прийняття його на роботу та звільнення з роботи;
відсутністю підпису позивача у обов'язкових внутрішніх документах, відсутністю
як оригінала так і копії трудового договору який нібито був укладений з
позивачем, відсутністю запису в трудовій книжці позивача про роботу на
вказаному підприємстві.

Оцінюючи
пояснення сторін, співставляючи їх з показаннями свідків та зібраними по справі
письмовими доказами в їх сукупності та співставленні, з врахуванням усіх
обставин справи, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини
свідчать про відсутність достовірних доказів про виникнення трудових відносин
між позивачем та відповідачем, про те, що ОСОБА_1. знаходився на об*єкті АТЗТ
НВО «Практика» по вул.Малинській 20-А в м.Києві в період з травня 2006р. по
лютий 2007р. з розпорядження чи відома відповідача або уповноваженого ним
органу, достовірних доказів про досягнення згоди між: сторонами про укладення
трудового договору та про отримання відповідачем трудової книжки від позивача,
в зв*язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні за
недоведеністю юридичних фактів, що підлягають доведенню згідно п. 7 Постанови
ПВС України №9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових
спорів " з наступними змінами та доповненнями та коментованої cm. 24 КЗпП України,
а відповідно і зобов'язань по оплаті його правці та видачі відповідних довідок.

7

Керуючись ст.ст. 3, 24, 232, 233 КЗпП України, п.7 Постанови ПВС України №9
від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами
трудових спорів" з наступними змінами та доповненнями, ст.ст. 10, 11,
57-60, 81, 88, 169, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства закритого типу Науково-виробничого об»єднання «ПРАКТИКА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату
належних сум заробітної плати, зобов*язання видати довідку про
середньомісячний заробіток та довідку про роботу в НВО «Практика»
для обчислення пенсії - ВІДМОВИТИ.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів після проголошення рішення та
подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.