Справа №2-2799-1/05
року Святошинський районний суд м.  Києва
в складі: головуючого Морозова М. О.
Боднар Л.І.,  Ішуніній Л.М. ,  Устименко О.В.,  Костюк Ю В.,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення
в жиле приміщення та усунення перешкод користування жилим приміщенням,
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2.  про вселення його в квартируНОМЕР_1
загальною площею 28, 25 кв.м та кімнату жилою площею 17, 1 кв.м,  що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 яка
належить йому на праві власності,
зобов'язання ОСОБА_2.  не чинити перешкод користування
вказаною квартирою. При цьому,
посилається на те,  що ним
15.01.2004 р. по договору купівлі-продажу було придбано 62/100 частини вказаної
квартири,  що складається з двох жилих
кімнат 17, 1 кв.м та 10, 3 кв.м,
загальна площа 45, 4 кв.м,  жила
площа 27, 4 кв.м,  крім того-кладова 1, 1
кв.м,  вбиральня 1, 1 кв.м,  ванна 2, 2 кв.м,  кухня 5, 9 кв.м,  лоджія 1, 9 кв.м.  62/100 квартири становить 28, 25 кв.м загальної
площі квартири,  яке складається г однієї житлової
кімнати 17, 1 кв.м та відповідними частинами вищевказаних приміщень квартири
11, 15 кв.м.  В даній квартирі він мав
намір проживати,  однак йому перешкоджає
заселитися ОСОБА_2,  яка проживає в 38/100 частини цієї ж квартири-одна
кімната,  шляхом заміни замка на вхідних
дверях. Крім того,  ОСОБА_2 не допускає його до
квартири,  перешкоджає йому провести
ремонт у вказаній квартирі. На неодноразові його звернення до ОСОБА_2 припинити
перешкоджати його вселенню та проведенню ремонту у вказаній квартирі йому було
відмовлено. В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав.
Відповідачка ОСОБА_2 та притягнутий до участі в справі в якості співвідповідача
ОСОБА_3. в судове засідання повторно не з'явилися,  належним чином про час,  місце слухання повідомлялись,  тому суд,
враховуючи думку представника позивача,
матеріали та обставини справи,
вважає за можливе вирішити спір без їх участі,  провівши відповідно до  ст. 224 ЦПК України заочний розгляд справи.
Суд,  вислухавши пояснення представника
позивача,  з'ясувавши обставини
справи,  дослідивши письмові докази по
справі,  прийшов до висновку,  що позов підлягає задоволенню з слідуючих
Судом
встановлено,  що спірним жилим
приміщенням є двокімнатна ізольована квартираНОМЕР_1,  яка розташована в будинку АДРЕСА_1 Квартира
складається з двох ізольованих кімнат загальною площею 45, 40 кв.м,  жила площа яких складає 27, 40 кв.м,  відповідно: 17, 1 кв.м, 10, 3 кв.м,  атакож-кухні 5, 9 кв.м,  ванної кімнати 2, 2 кв.м,  вбиральні 1, 1 кв.м,  коридору 5, 8 кв.м,  кладової 1, 1 кв.м.  Квартира обладнана лоджією,  що прилягає до кімнати в 17, 1 кв.м.  Квартира належить на праві спільної часткової
власності сторонам по справі. Позивачу по справі належить 62/100 частини
квартири,  що складається з однієї кімнати загальною
площею 28, 25 кв.м,  житловою площею 17,
10 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2004 р. Співвласниками
38/100 частин квартири є відповідачі по справі в рівних долях на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 18.08.2003 р,  Святошинською
районною у м.  Києві Радою. В квартирі
зареєстровані сторони по справі (а.с. 5-9,
України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою власністю.
України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за
їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та
користування майном,  що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому
у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі,  яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності.
Як вбачається з позовної заяви,
пояснень представника позивача,
останній не може вселитися в квартиру та належну йому кімнату з вини
відповідачів. Згідно  ст.  386 ЦК України власник,  який має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,  які можуть порушити його право,  або з вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Згідно  ст.
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.
зазначено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 р. № 7
„Про практику застосування судами законодавства,  що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок" (із змінами і доповненнями) при неможливості виділу
частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним,  власнику,
що виділяється,  за його згодою
присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за
угодою сторін,  а при відсутності такої
угоди-судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною
вартістю будинку розуміється грошова сума,
за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості.
Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках
суд може,  враховуючи конкретні обставини
справи,  і при відсутності згоди
власника,  що виділяється,  зобов*язати решту учасників спільної
власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов*язковим
наведенням відповідних мотивів. Зокрема,
це може мати місце,  якщо частка у
спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи
за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе,  а власник в будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.
ОСОБА_1  є співвласником спірної квартири,  він не бажає припинення його права на частку
у спільній власності,  бажає проживати в
квартирі,  то його не можна позбавляти
можливості та права проживання в спірній квартирі й права користування цим
жилим приміщенням,  тому він має всі
законні підстави користуватися своєю часткою у спільній власності,  з правом проживання в квартирі та кімнаті.
При цьому,  суд виходить також і з
того,  що частка позивача у спільній
частковій власності є значною і він вправі реалізувати своє право власності у
вигляді користування нею.
Оскільки позивач по справі не може вільно вселитися в квартиру та
кімнату,  і йому в цьому чиняться
перешкоди з боку відповідачів,
враховуючи відсутність ключів від вхідних дверей квартири з вини
відповідачів,  то вселення позивача
повинно відбутися в судовому порядку,  а
відповідачів зобов*язано не чинити перешкод в користуванні квартирою.
Рішенням
апеляційного суду м.  Києва від 31
05.2007 р. було скасовано рішення Святошинського райсуду м.  Києва
від 29.03.2007 р. про задоволення позову ОСОБА_2. ,  ОСОБА_3 до ОСОБА_1  ДТП у Святошинському р-ні м.  Києва,
ДПА у м.  Києві,  ТОВ „Проммаркет ЛТД",  ТОВ „Фірма „ШАЛ" про визнання недійсним
договору купівлі-продажу частини квартири,
визнання недійсними біржових торгів та зняття з реєстраційного обліку,  та відмовлено ОСОБА_2,  ОСОБА_3.
в задоволенні їх позову. Рішення апеляційного суду м Києва набуло
законної СИЛИ і Є обов'зковим для суду при вирішенні спору про вселення в
квартиру по даній цивільній справі (а.с. 36-40). Згідно  ст. 61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 356,  358,  386,
391 ЦК України,  ст ст 10,
60,  61,  212,
214,  215,  224-226 ЦПК України,  суд

вирішив:

Позов
задовольнити. Вселити ОСОБА_1в квартируНОМЕР_1 та кімнату жилою площею 17, 10
кв м в будинку АДРЕСА_1 Зобов'язати ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартироюНОМЕР_1 в будинку
АДРЕСА_1

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду м.
Києва через районній суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути переглянуте судом,  що його ухвалив,  за письмовою заявою відповідача. Заяву про
перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання
його копії.