Справа №2-504/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 жовтня 2007
року. Кіровоградський   районний суд   Кіровоградської області в складі:

головуючого -
судді Мурашко СІ.,

при секретарі -
Олійник A.M.,

за участю сторін
та їх представників,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М.Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

ОСОБА_4 про
визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання

права власності
на житловий будинок з надвірними будівлями,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати
дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, укладений 16.11.2001 року між ним. Та ОСОБА_5, а також просить
визнати за ним право власності на вказаний будинок.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.11.2001 року він із ОСОБА_5, який є
батьком відповідачів, уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1. Вказаний договір передбачав вчинення даного
правочину з відстрочкою оплати, суму за будинок він повинен був сплатити у
розмірі 1500 грн. Першочерговою умовою договору була передача продавцем у його
користування будинку, а він здійснює оплату існуючих боргів за газ та
електропостачання. З приводу цих домовленостей існує розписка продавця,
підписана свідками та відповідачами по справі. Умови договору виконані
повністю, продавець передав йому вказаний будинок, а він сплатив борги за газ в
сумі 804 грн., за свій рахунок відновив електропостачання.

05 травня 2003 року, відповідачам по справі його матір'ю та матір'ю його
дружини в присутності свідків були передані гроші в сумі 1000 грн. в якості
задатку, про що складено розписку. 07 липня 2003 року, ним та його дружиною в
присутності свідків відповідачам була передано ще 1000 грн., як кінцева плата
за будинок, про що складено розписку.

Враховуючи захворювання ОСОБА_5 та перебування його на лікуванні, питання
нотаріального оформлення даного договору купівлі-продажу будинку відкладалося
по проханню відповідачів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер в лікарні не оформивши
нотаріально даний договір. З відповідачами була усна домовленість, що після
прийняття ними спадщини, через шість місяців, даний договір купівлі-продажу
буде оформлено нотаріально з ними. До цього часу відповідачами не вчинено
ніяких дій по оформленню на себе спадщини та нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу. Під час проживання у даному будинку, він з дружиною
відремонтували будинок, надвірні будівлі, провели мережі електропостачання,
всього було потрачено коштів на купівлю матеріалів, не враховуючи вартості
робіт, на суму близько 15 000 грн. Вони неодноразово спілкувалися з
відповідачами з питань оформлення на них будинку, але ті спочатку погоджувалися
це зробити, а потім, близько півроку тому, у лютому 2007 року, ОСОБА_2
повідомила, що має наміри одружитися і після цього перейти жити в цей будинок.
ОСОБА_3 в червні 2007 року

повідомив, що
переоформлювати на них будинок не бажає. ОСОБА_4 виїхала працювати на Західну
Україну.

Таким чином відповідачами порушені його права на вказаний будинок,
придбаний у ОСОБА_5 і вони чинять йому перешкоди у його нотаріальному
оформленню, тому даний спір повинен бути вирішений у судовому порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги
підтримали та посилаючись на викладене просили його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7
позовні вимоги не визнали, не заперечуючи, що отримували гроші від позивача та
заперечуючи проти позову, пояснили, що договір купівлі-продажу будинку
відповідно до ст.153 ЦК
УРСР є неукладеним,
оскільки між сторонами в потрібній формі не досягнуто згоди по всіх істотних
умовах договору. Воля
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не була висловлена в потрібній формі, оскільки
не відбулося нотаріального посвідчення договору та його реєстрації у виконкомі
місцевої Ради. Не підтверджується письмовими доказами згода сторін про вид
договору, його предмет та ціну - істотні умови договору купівлі-продажу. В
жодній з наданих позивачем розписок немає слів "купівля" або
"продаж", це означає, що між ОСОБА_1
та ОСОБА_5 не було письмової домовленості щодо виду договору. У розписках від
05.05.2003 року та 07.07.2003 року зазначено, що гроші отримано за хату, а це
можна розуміти як отримання грошей за оренду будинку. У розписці від 16.11.2001
року відсутнє визначення істотних умов договору купівлі-продажу, а саме
предмета та ціни договору. У цій розписці не визначено, який саме будинок буде
предметом договору, лише зазначено, що ОСОБА_5 довіряє ОСОБА_1 проживати в
своєму будинку. Між сторонами не було домовленості чи належать до предмета
договору надвірні будівлі. В розписках говориться лише про будинок, в позовній
заяві є вимога визнати право власності ще й на надвірні будівлі. Для
встановлення істотних умов договору (назва, предмет, ціна) не можуть бути
застосовані ні показання свідків, ні пояснення сторін. Якщо істотні умови
договору однозначно не випливають з письмових доказів, жодні інші докази
прийматися не можуть. ОСОБА_5 не міг без дозволу органів опіки та піклування
продати свій будинок, в якому мала право проживати його неповнолітня донька
ОСОБА_2, якій виповнилося лише 16 років. На момент видачі розписок 05.05.2003
року та 07.07.2003 року їхній батько був ще живий, тому вони не були власниками
будинку і не могли продавати будинок. Видані ними розписки підтверджують факт
отримання ними грошей, а не факт продажу будинку. ОСОБА_5 не ухилявся від
нотаріального посвідчення договору, а вони його діти, не були стороною
договору. Продаж будинку за ціною 1500 грн. є угодою на вкрай невигідних
умовах, укладеною внаслідок скрутного матеріального становища їхнього батька
ОСОБА_5 через зловживання алкоголем, а вони брали кошти у позивача, про що
писали розписки, внаслідок збігу тяжких обставин, так як їхній батько захворів
і перебував на лікуванні в лікарні.

Крім того вважають, що позивач пропустив строк позовної давності для
звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлялася належним чином.

Свідок ОСОБА_8
суду пояснила, що вона є матір'ю позивача. При житті вони домовилися з
ОСОБА_5, що він продасть їм будинок, про що склали розписку, при її написанні
вона була також присутня. Відповідачі також були згодні продати будинок. На
купівлю будинку давала гроші.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що була присутня коли ОСОБА_5
писав розписку про продаж будинку в якому він не жив. Гроші при ній не
передавалися.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона являється дружиною
позивача. При житті ОСОБА_5 написав її чоловікові розписку, що дозволяє жити в
його будинку поки не будуть оформлені документи купівлі-продажу будинку.
ОСОБА_5 дуже хворів і вона особисто передавала відповідачам гроші за будинок.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона на прохання ОСОБА_1 була

присутня при передачі відповідачам грошей за будинок. Мова йшла про
купівлю-продаж будинку.

Свідок ОСОБА_12, суду пояснив, що позивач по справі його племінник. Він був
присутній при передачі дружиною позивача грошей відповідачам в розмірі 1000
грн. Мова йшла про купівлю-продаж будинку.

Аналогічні
покази суду дала свідок ОСОБА_13.

Заслухавши показання сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи,
суд не знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 листопада 2001 року, ОСОБА_5 в присутності свідків
написав розписку, що він довіряє ОСОБА_1,
позивачу по справі, та його сім'ї проживати в його будинку до оформлення
документів. Під час оформлення документів ОСОБА_1 сплачує за будинок 1500 грн.
До оформлення документів виплачує заборгованість за газ та світло. За
оформлення документів сторони сплачують порівну. Розписка підписана ОСОБА_5, ОСОБА_1, свідками
ОСОБА_9, ОСОБА_14, а також дітьми ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідачами по
справі.

05.05.2003 року, відповідачі отримали від матері та дружини позивача 1000
грн. та склали розписку, що отримали 1000 грн. за хату за адресою АДРЕСА_1.

2003
року, відповідачі знову отримали гроші та написали
розписку, що отримали гроші за хату в сумі 2000 грн., з них 1000 грн. завдаток,
а 1000 грн. останні. За хату розрахувалися повністю претензій не мають.

2004
року, відповідач ОСОБА_2 написала розписку, що бере у
ОСОБА_10, дружини позивача, 100 грн. з умовою, що з грошей які вона віддасть за
хату відрахує ці гроші. Також в розписці зазначено, що взяла 235 грн.

15.08.2003 року батько відповідачів ОСОБА_5 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З наданої відповіді Кіровоградської районної державної нотаріальної
контори, від 05.09.2007 року, №761/2-27, до нотаріальної контори в установлений
законом строк надійшла заява про прийняття спадщини від спадкоємця, відповідача
по справі, ОСОБА_2, інші спадкоємці до нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини або відмовою від її прийняття ніхто не звертався.

Таким чином, відповідачі по справі не будучи власниками спірного будинку,
при житті свого батька, без належних на то підстав отримували від позивача,
його матері та дружини гроші за будинок.

Правовідносини які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом в
редакції 1963 року.

Відповідно до ст.41 ЦК
України (1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій,
спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст.42 ЦК
України (1963 року) угоди можуть складатись усно або в письмовій формі
(простій чи нотаріальній).

Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також
укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених
законодавством.

Відповідно до ст.ст.44,45 ЦК
України (1963 року) повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між
собою на суму понад 100 карбованців. Недодержання форми угоди, якої вимагає
закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо
зазначено в законі.

Відповідно до ст.ст.47,48 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими
частиною

другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Статтею 153 ЦК України
(1963 року) передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в
потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для
договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких заявою однією з сторін
повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.227 ЦК
України (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання
цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір
купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, надана суду розписка від 16 листопада 2001 року не є договором
купівлі-продажу будинку. Виходячи з її змісту ОСОБА_5, який є власником
будинку, лише мав намір в майбутньому продати будинок, на час написання
розписки він лише дав дозвіл позивачу проживати з сім'єю в своєму будинку.

Договір купівлі-продажу будинку повинен бути укладеним у письмовій формі,
нотаріально посвідченим та зареєстрованим у відповідних органах чого зроблено
не було.

В розписці не вказано про який саме будинок йшла мова, так як у ОСОБА_5
було два будинки, не зазначено предмет та ціну, тобто не зазначені істотні
умови договору.

Позивач просить визнати за ним також право власності і на надвірні будівлі,
тоді як в розписці про них мова не йде.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 так і не дійшли згоди з істотних
умов договору.

Як зазначено в п.п. "а" п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 28.04.1978 року (із змінами та доповненнями) при вирішенні
питання про визнання угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній
формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків. А відповідно
до п.4 цієї ж Постанови, правило ч.2 ст.47 ЦК України (1963 року) не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або укладення її були в
наявності передбачені законом обмеження.

Якщо мова навіть йшла про купівлю-продаж будинку то не враховані інтереси
неповнолітньої дитини, відповідача по справі ОСОБА_2, якій на той час
виповнилося лише 16 років.

Власником будинку був ОСОБА_5, а кошти чомусь передавалися його дітям, тоді
як з моменту складання розписки, з 16.11.2001 року, до 15.08.2003 року, ОСОБА_5
був живим.

Позивачем не наведено жодних доказів, що ОСОБА_5 або його
спадкоємці ухилялися від нотаріального оформлення договору. Розписка написана
16 листопада 2001 року, а позивач звернувся до суду лише 01.08.2007 року, тобто
з пропущенням строку позовної давності, який відповідно до ст.71 ЦК України (1963
року) становить 3 роки. Поважних причин пропуску строку позовної давності
позивачем не надано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд також вважає, що не підлягають
стягненню з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу в
загальній сумі 800 грн.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової
допомоги.

У матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про
те, що приватний підприємець, якому позивачі відповідно до квитанцій сплатили
по 400 грн. за надання правової допомоги, є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання такої

допомоги.
Свідоцтво про сплату суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою
єдиного податку таким документом не є.

Керуючись ст.ст.41,42,44,45,47,48,71,153,224,225,227 ЦК України (1963
року), ст.ст.10,11,79,84,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1,
укладеного між ним та ОСОБА_5, 16.11.2001 року, а також визнання за ОСОБА_1 права власності
на вказаний будинок з надвірними будівлями -відмовити.

У стягненні з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 та на користь ОСОБА_2 по 400 грн., кожному, витрат на правову
допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.
295 ЦПК України.