Номер справи:
2-266 Категорія справ: 1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 серпня 2007 року                    Маневицький районний суд Волинської області

в складі:     головуючого - судці                                   Покидюка М.В.

при секретарі                                       Каращук B.C.

за участю: представника позивача                             Мельника P.O.

відповідачів                                          ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_12ОСОБА_13, ОСОБА_27, ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28ОСОБА_29 ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_33
ОСОБА_36, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Ресвуд" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44про визнання права власності
на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2007 року ТзОВ
„Ресвуд" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19,
ОСОБА_20ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33 ОСОБА_34 ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44про визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обгрунтували тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від
30 березня 2007 року позивач купив у відповідачів
нерухоме майно - виробничо-складське приміщення,
площею 756 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Права власності у відповідачів, як вони підтвердили представникам позивача - директору Чекурді О.М. та
співзасновнику ОСОБА_45., виникли на підставі договору про
спільне володіння, користування та розпорядження

2

майном, що перебуває в спільній частковій власності від
12 березня 2007 року (далі -  Договір
володіння). За поясненнями представника відповідачів ОСОБА_1 договір володіння
відповідачі уклали на підставі рішення загальних зборів СВК „Нива" від 18
травня 2003 року, акту приймання-передачі розпайованого майна СВК „Нива"
від 1 червня 2003 року в порядку постанови Кабінету Міністрів України № 177 від
21.02.2001 року, листа Мінагрополітики України від 05.12.2002 року №
37-25-1-11/11379.

Сторона позивача
свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконала в повному об'ємі,
прийнявши майно від відповідачів та сплативши передбачену договором суму в 45
000 грн. повністю. Сторона відповідачів також виконала свої зобов'язання за
договором, передавши майно позивачу та прийнявши оплату в повному обсязі. Однак
при зверненні позивача до Волинського ОБТІ із заявою про реєстрацію укладеного
договору йому було відмовлено через відсутність нотаріального посвідчення
договору.

Крім того,
вказав, що після отримання відповіді з БТІ йому стало відомо, що відповідачі не
мали права розпоряджатися своїм нерухомим майном, оскільки воно не було
зареєстровано в БТІ до моменту укладення договору купівлі-продажу від 30
березня 2007 року, а оскільки права власності за відповідачами не було
зареєстровано, тому вважає, що відповідачі фактично відмовилися від
нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу шляхом невчинення дії.

Посилаючись на
те, що договір купівлі-продажу від 30 березня 2007 року сторонами виконаний у
повному обсязі, при цьому відсутні підстави у будь-яких осіб на витребування
спірного нерухомого майна з добросовісного володіння ТзОВ „Ресвуд",
позивач просив визнати за ним право власності на об'єкт нерухомого майна -
виробничо-складське приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Представник
позивача Мельник P.O. в судовому засіданні позовні вимоги, з підстав викладених
в позовній заяві, підтримав повністю, просив суд визнати за ТзОВ „Ресвуд"
право власності на виробничо-складське приміщення, що по АДРЕСА_1, придбаного
ним згідно договору купівлі-продажу майна, що заходиться в спільній частковій
власності від 30 березня 2007 року.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9ОСОБА_12ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17
ОСОБА_18 ОСОБА_19, ОСОБА_20ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_33, ОСОБА_36,
ОСОБА_38, ОСОБА_39ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, в судовому засіданні позовні
вимоги визнали в повному обсязі. Підтвердили, що 30 березня 2007 року, згідно
договору купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності,
продали позивачу виробничо-складське приміщення по АДРЕСА_1, яке їм належало на
підставі Договору володіння від 12 березня 2007 року, на праві колективної
власності як членам СВК „Нива", що отримали свій майновий пай в натурі. В
якості оплати отримали від представників позивача кошти в сумі 45 000 грн.,
яким, у свою чергу, передали вказане вище приміщення. Вважають, що ними, як і
позивачем умови договору були виконані в повному обсязі, а тому не заперечують
проти визнання за ТзОВ „Ресвуд" права власності на нерухоме майно, що є
предметом даного спору.

Відповідачі ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_25,
ОСОБА_34ОСОБА_35, ОСОБА_37,
ОСОБА_43, ОСОБА_44в судове засідання не з'явились, але подали суду письмові
заяви про слухання справи у їх відсутності, що, на думку суду, є можливим.
Позовні вимоги визнають повністю.

Заслухавши пояснення
сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі в їх сукупності,
суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення повністю.

3

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

З оглянутого в
судовому засіданні договору купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній
частковій власності, укладеного між ТзОВ „Ресвуд" та представником
відповідачів ОСОБА_1 ЗО березня 2007 року вбачається, що позивач придбав у
відповідачів виробничо-складське приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1,
сплативши за дане нерухоме майно 45000 грн.

Правомірність
володіння та розпорядження відповідачами об'єктом нерухомого майна, що є
предметом даного спору, як і правомірність їх дій щодо укладення договору
купівлі-продажу даного майна, підтверджується, дослідженими в суді, актом
приймання-передачі майна від СВК „Нива" до громадян одноосібників с Прилісне від
01.06.2003 року, договором про спільне володіння, користування і розпорядження
майном, що знаходиться в спільній частковій власності від 12.03.2007 року,
витягом з протоколу № 3 загальних зборів СВК „Нива" від 18.05.2003 року,
де вказано, що власниками виробничо-складського приміщення, що знаходиться по
АДРЕСА_1, являються відповідачі та відображено повну і незворотну згоду та
бажання всіх співвласників продати майно позивачу.

Разом з тим, з
оглянутого в судовому засіданні протоколу погодження ціни від 30 березня 2007
року встановлено, що позивач провів усі необхідні платежі по договору
купівлі-продажу на повну суму покупки - 45 000 грн., а згідно акту
приймання-передачі майна від 30 березня 2007 року вбачається, що представник
відповідача передав, а представник позивача у свою чергу прийняв
виробничо-складське приміщення по АДРЕСА_1, що також відповідає умовам договору
і не заперечується сторонами по справі. Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивач, як і відповідачі
повністю виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу щодо предмета та ціни
договору, а тому суд має всі підстави вважати договір купівлі-продажу майна, що
знаходиться в спільній частковій власності від 30 березня 2007 року дійсним.

У відповідності
до ст.ст. 328, 334 ЦК України
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо
не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено
судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі
майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 2 ст.
12 Закону України „Про власність" від 7.02.1991 року громадянин набуває
права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної
праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи,
акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або
укладення інших угод, не заборонених законом.

В силу ст. 55
Закону України „Про власність" власник не може бути позбавлений права
власності на своє майно, крім випадків передбачених цим законом чи іншими
законодавчими актами.

Аналізуючи
зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає,
що оскільки при укладенні договору купівлі-продажу майна, що знаходиться в
спільній частковій власності від 30 березня 2007 року, укладеного між ТзОВ
„Ресвуд" та відповідачами, істотних порушень діючого законодавства, що
регулює договірні правовідносини, допущено не було, тому є всі підстави для
визнання права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна за позивачем.

Представник
позивача Мельник P.O. в судовому засіданні просив не стягувати з відповідачів
судові витрати, сплачені позивачем при поданні позову, а тому згідно вимог ст.
88 ЦПК України вони не стягуються.

Керуючись ст.ст.
328, 334, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 55 Закону

4

України „Про власність" від 7.02.1991 року, ст.ст.
4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити повністю.

Визнати за ТзОВ „Ресвуд" право власності на об'єкт нерухомого майна -
виробничо-складське приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Волинської
області через Маневицький районний суд за поданою заявою про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.