Цивільна справа №2-157-07
РІШЕННЯ

іменем України

27
лютого 2007 року                                                                               Обухівський
районний суд

Київської
області в складі:

головуючого
судді Кравченка М. В.

при секретарі
Запорожець О.М.

розглянувши
у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому
судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до директора Обухівського УВП УТОС про
визнання відмови у прийнятті на роботу неогрунтованою,  зобов'язання укласти трудовий договір,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до відповідача як до посадової особи - керівника підприємства із
позовом визнання відмови у прийнятті на роботу необгрунтованою,  зобов'язання укласти трудовий договір згідно
вимог законодавства про працю. Обґрунтовуючи вимоги,  позивач вказує на те,  що він є інвалідом війни 1 групи по зору,  тому має право на позачергове
працевлаштування згідно п.13  ст. 13
Закону України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту",
згідно висновків МСЕК він може працювати в системі УТОС,  тривалий час перебуває в черзі на
працевлаштування в Обухівському УВП УТОС,
однак інших осіб,  в тому числі
його сина - інваліда 2 групи,  прийняли
на роботу,  а йому необгрунтовано
відмовляють у заключены трудового
договору,  хоч він раніше працював в
підприємствах УТОС,  а зараз проживає в
м. Обухів.

В
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі,  посилаючись на те,  що саме відповідачем приймалось оскаржуване
рішення про відмову у прийнятті позивача на роботу від 19.12.2006 року,  така відмова є необґрунтованою,  тому просить зобов'язати відповідача укласти
з ним безстроковий трудовий договір з 19.12.2006 року,  проти заміни відповідача,  притягнення підприємства до участі в справі
як співвідповідача заперечив,  бажав
працевлаштуватись тільки в Обухівському УВП УТОС,  оскільки він проживає поруч з цим
підприємством.

Представник
відповідача Бочко Я.А. в судовому засіданні проти позову заперечив,  посилаючись на пред'явлення позову до
неналежного відповідача,  оскільки
трудовий договір укладається не з посадовою особою,  а з підприємством,  оскаржуване рішення приймалось і
підписувалось трьома особами на підставі спільного рішення адміністрації,  профкому та правління П.О. Обухівського УВП
УТОС,  підходящої за вимогами МСЕК роботи
для позивача на підприємстві немає,
список черговості прийняття на роботу,
в який внесений позивач в 2003 року,
має необов'язковий характер,  не
передбачений законодавством і не затверджений органами чи посадовими особами
підприємства,  відповідач був прописаний
в гуртожитку підприємства до 2004 року,  тому позов є безпідставним та має на меті
вирішення житлових проблем позивача.

Вислухавши
сторони,  перевіривши матеріали
справи,  суд вважає позовні вимоги
такими,  що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

19
грудня на спільному засіданні адміністрації,
профкому та правління П.О. Обухівського УВП УТОС одноголосно було
прийнято рішення про відмову позивачу у працевлаштуванні на це підприємство в
зв'язку з відсутністю роботи та рекомендовано з питань працевлаштування
звернутись за допомогою у державну службу зайнятості,  що визнається сторонами. 20.12.2006 року за
вих.№ 704 про прийняте рішення позивача було письмово повідомлено за підписом
директора,  голови П.О. та голови
профспілки Обухівського УВП УТОС.  Таким
чином оскаржуване рішення прийнято не тільки відповідачем як посадовою
особою,  а і іншими органами
підприємства,  тобто колегіально. Крім
того,  працедавцем є не керівник цього
підприємства,  а сама юридична
особа,  до якої висувати відповідні
вимоги позивач відмовився.

Згідно
ч.1  ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених позовних ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За таких
обставин,  суд вважає,  що позовні вимоги висунуті до неналежного
відповідача,  тому не можуть бути
задоволені.

Оцінюючи
посилання позивача на порушення його трудових прав і суть позовних вимог,  суд враховує наступне.

Згідно
ч.1  ст. 21 КЗпП України трудовий договір
є угода між працівником і власником підприємства,  установи,
організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,  за якою працівник зобов'язується виконувати
роботу,  визначену цією угодою,  з підляганням внутрішньому   трудовому
розпорядкові,     а
власник     підприємства,  установи,
організації   або

уповноважений  ним
орган  чи  фізична особа зобов'язується виплачувати
працівникові  заробітну плату і
забезпечувати умови праці,  необхідні для
виконання   роботи,  передбачені законодавством про працю,  колективним договором і угодою сторін.

Як
вбачається з пояснень сторін,  позивачем
була подано письмову заяву в Обухівське УВП УТОС,  в якій він просив його прийняти на
роботу,  при цьому будь-якої
конкретизації цих вимог зазначено не було,
будь-яких документів не додано. В своїй заяві позивач не висловив
побажань про посаду,  місце роботи,  умови праці тощо. Таким чином сторонами не
могли обумовитись всі умови праці,  хоч
це є обов*язковим за вимогами ч.1  ст. 21
КЗпП України. За таких обставин укладення трудового договору з позивачем було
неможливо.

Згідно
п.13  ст. 13 Закону України „Про статус
ветеранів війни,  гарантії їх соціального
захисту" інваліди війни мають пільги щодо позачергового працевлаштування
за спеціальністю відповідно до підготовки та висновків медико-соціальної
експертизи. Праця інвалідів війни регулюється відповідними нормами
законодавства України про працю і соціальний захист інвалідів.

Згідно ч.1, 2 Закону України „Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"

забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,  в
тому числі з умовою про

виконання роботи вдома,  здійснюється шляхом їх безпосереднього
звернення до підприємств,

установ,      організацій                    чи                    до                     державної                    служби

зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві,  де настала інвалідність,  з урахуванням побажань інваліда,  наявних у нього професійних навичок і
знань,  а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Згідно
ч.6  ст. 24 КЗпП України забороняється
укладення трудового договору з громадянином,
якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом
здоров'я.

Позивачем
всупереч вимогам  ст.  60 ЦП
К України не доведено наявність в Обухівському УВП УТОС вільних робочих місць,  які б відповідали наданим йому рекомендаціям
МСЕК,  з матеріалів справи
вбачається,  що органи управління та
трудовий колектив заперечують проти укладення трудового договору із
позивачем,  це підприємство не має
можливості працевлаштувати позивача як інваліда 1 групи з врахуванням вимог
законодавства про забезпечення умов праці з огляду на медичні протипоказання.

Ведення
списку черговості працевлаштування в Обухівське УВП УТОС,  до якого в 2003 році був включений позивач за
№ 12,  не передбачено нормативно-правовими
актами чи внутрішніми актами підприємства,
тому має рекомендаційний характер.

Будь-якого
обов'язку безумовного укладення трудового договору позивача з
відповідачем,  Обухівським УВП УТОС
чинним законодавством не передбачено.

За таких
обставин відмову позивачу і прийнятті його на роботу в Обухівське УВП УТОС суд
вважає обґрунтованою,  а позовні вимоги
безпідставними і неправомірними,  тому в
задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись  ст.
ст.  15,  57,
60,  212-214 ЦПК України,   ст.
ст.  21,  22,
24,  232 КЗпП України,  Законом України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
суд,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до директора Обухівського УВП УТОС про
визнання відмови у прийнятті на роботу неогрунтованою,  зобов'язання укласти трудовий договір,  відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської
області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.