Справа №2-36807
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

Рівненський
міський суд Рівненської області

в особі судді
Сидорука Є.І.

при секретарі
Щудло М. О.

з участю
позивача  ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника
відповідача - адвоката ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання право власності на спадкове майно за законом на 12 будинковолодіння
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4,  що помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 та за заповітом матері на 12 частину будинковолодіння,  після смерті ОСОБА_6,  що померла ІНФОРМАЦІЯ_2,  визнати свідоцтво на право особистої
власності видане 06.04.1964 року на підставі рішення Рівненського
міськвиконкому від 12.03.1964 року за № 373 на ім»я ОСОБА_6 нікчемним
правочином та скасувати його,  як і інші
правочини вчинені на підставі вишезазначеного нікчемного правочину,  визнати ОСОБА_1 єдиним спадкоємцем будинку за
адресою АДРЕСА_1 з 12.09.1958 року та призначити його опікуном ОСОБА_3,    -

ВСТАНОВИВ:

В
судовому засіданні відповідачі позов не визнали і в обгрунтування своєї позиції
пояснили,  що позивач не надав суду
доказів про те,  що він станом на 9
вересня 1958 рокуявлявся власником 12 будинку АДРЕСА_1 і,  що після його смерті відкрилась спадщина на
даний будинок. ОСОБА_4 припинив спільне життя з матір»ю ОСОБА_3. На посатку
1954 р.і в 1956 році шлюб буро розірвано. Майно було поділено добровільно за
спільною згодою. З моменту припинення шлюбних відносин з ОСОБА_6,  позивач не звертався за захистом порушеного
права. 08 січня 1985 року на позивача його матір»ю ОСОБА_6 було складено
заповіт на 12 частину будинковолодіння,
і на даний час заповіт дійсний і не скасований. Що стосується позовних
вимог про визнання свідоцтва про право особистої власності від 06.04.1964 року
та призначення його опікуном ОСОБА_3.,
то вказані позовні вимоги є безпідставними та надуманими.

Позивач
у судовому засіданні позовні вимоги збільшив та просить суд визнати за ним
право власності на спадкове майно за законом на 12 будинковолодіння АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_4,  що помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 та за заповітом матері на 12 частину будинковолодіння,  після смерті ОСОБА_6,  що померла ІНФОРМАЦІЯ_2,  визнати свідоцтво на право особистої
власності видане 06.04.1964 року на підставі рішення Рівненського
міськвиконкому від 12.03.1964 року за № 373 на ім»я ОСОБА_6 нікчемним
правочином та скасувати його,  як і інші
правочини вчинені на підставі вишезазначеного нікчемного правочину,  визнати його єдиним спадкоємцем будинку за
адресою АДРЕСА_1 з 12.09.1958 року та призначити його опікуном ОСОБА_3.

Відповідачі
та їх представник у судовому засіданні пояснили,  що рішенням виконкому Рівненської міської
Ради від 12 березня 1964 року № 373 власником будинковолодіння являється
ОСОБА_6 І на її ім»я видано свідоцтво про право особистої власності. ОСОБА_4 В
період з 31 серпня 1954 року по 9 вересня 1958 року знаходився на лікуванні в
Львівській психоневрологічній лікарні,
де і помер,  і ніякої участі у
будівництві не приймав. Квітня 1952 року відповідно до рішення Рівненської
міської Ради було надано ссуду на будівництво,
і вказану ссуду погашала ОСОБА_6 ,
так як ОСОБА_4 вже хворів. ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Ссільно не проживали і не
вели спільного господарства,  так як
ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в психоневрологічній лікарні.
Заповіт складений ОСОБА_6 08 січня 1985 року у відповідності до вимог
Цивільного Кодексу України.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  допитавши свідків,  всебічно дослідивши матеріали ,  приходить до висиновку,  що в позові слід відмовити за
безпідставністю.

Згідно  ст.  10 ЦПК
України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи,  які беруть
участьу справі,  мають рівні праващодо
подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,  крім випадків,  встановлених цим кодексом.

Як
слідує з  ст.  60 ЦПК України - кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених
ст.  61 цього Кодексу. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно
до постанови № 289 виконкому Рівненського міської ради народних депутатів від
25 березня 1950 року ОСОБА_4. Виділено під будівництво АДРЕСА_1 земельну
ділянку площею 600 кв.м.  Рішенням № 387
від 16 квітня 1952 року ОСОБА_4 видано ссуду під індивідуальне будвіництво у
сумі 10 000 рублів.

З
матеріалів справи слідує,  що з початку
1954 року ОСОБА_4 не вів спільне господарство з матір»ю ОСОБА_1 ,  а відповідно до посвідки-свідоцтва про
розірвання шлюбу № 38 від 3 листопада 1956 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6.
було розірвано. На момент припинення спільного життя будинок АДРЕСА_1 був
побудований частково. У зв»язку з ДТП,
ОСОБА_4 З серпня 1954 року знаходився на стаціонарному лікуванні в
Львівській психоневрологічній лікарні,
де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Як
слідує з свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 2 грудня 1956 року ОСОБА_2 2
грудня 1956 року уклав шлюб з ОСОБА_6..

Судом
встановлено,  і це підтверджується
матеріалами справи,  що з моменту
проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2,  останні
перекрили будинок АДРЕСА_1 шифером,
зробили верх під шифером,
закінчили будівництвом одну жилу кімнату,  прибудували прихожу,  оштукатурили весь будинок,  побудували сарай,  септік,
вбиральню,  погрібпідвели газ та
інші,  і на протязі 50 років неодноразово
проводили капітальні ремонти.

Відповідно
до рішення Рівненського міськвиконкому № 373 від 12 березня 1964 року,  власником будинковолодіння АДРЕСА_1 являється
ОСОБА_6 І на її ім»я видано свідоцтво про право особистої власності. Вказаний
будинок був збудований відповідно до будівельних норм і зданий в експлуатацію ,  і тільки в 1964 році власником вказаного будинковолодіння
стала ОСОБА_6

За таких
підстав,  суд рахує,  що на момент смерті ОСОБА_4,  тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 будинок був ще
не збудований,  а тому позовні вимоги
щодо визнання права власності на спадкове майно за законом на 12 частини
будинковолодіння АДРЕСА_1 є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Крім
того,  судом встановлено,  що відповідно до заповіту 8 січня 1985 року
ОСОБА_6 зробила розпорядження,  що
належний їй жилий будинок з надвірними будівлями,  що знаходиться АДРЕСА_1 заповідає 12 частину
- ОСОБА_1 І 12 частину ОСОБА_2 Та ОСОБА_3 в рівних долях,  і він відповідає вимогам  ст.
541 ЦК України ( 1963 р. )

Згідно
свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 27 березня 1990 р. шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_6 було розірвано 27 березня 1990 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6
Померла,  що підтверджується свідоцтвом
про смерть НОМЕР_3 від 15 травня 2005 року.

Згідно  ст.
534 ЦК України
( 1963 р.) кожний громадянин за заповітом усе своє майно або частину його ( не
виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим,  що входять,  так я і тим,
що не входять до кола спадкоємців за законом,  а також державі або окремим державним,  кооперативним та іншим громадським
організаціям.  Заповідач може у заповіті
позбавити спадкоємства одного,  кількох
або всіх спадкоємців за законом.

Таким
чином,  позивач заповіт ОСОБА_6 від 8
січня 1985 року не оспорює,  визнає його
і вказує,  що відповідно до даного
заповіту йому належить 12 частина вищевказаного будинковолодіння. Крім того
підстав у ОСОБА_1 для отримання права на обов»язкову частку у спадщині у
відповідності до  ст.  535 ЦК
України ( 1963 р. ) немає. Також відповідачами

не оспорюється
,  що згідно заповіту,  позивачу належить на праві власності 12
частина будинковолодіння.

Враховуючи
викладене,  суд рахує,  що позовні вимоги в частині визнання права
власності в розмірі 12 частини будинковолодіння за заповітом ОСОБА_6 Є
безпідставними.

Що
стосується свідоцтва на право особистої власності видане 06.04.1964 р. на
підставі рішення Рівненського міськвиконкому від 12.03.1964 року за № 373 на
ім»я ОСОБА_6,  то суд рахує,  що воно відповідає вимогам ЦК України ( 1963 p.),
а ОСОБА_4 власником вказаного будинку володіння не був і
не значився. До суду з заявою про розподіл майна після розірвання шлюбу нахто
не звертався.

Крім
того,  у відповідності до  ст.
ст.  112,  113 ЦПК України вказане будинковолодіння не
перебувало у спільній часткові власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Також не
підлягають до задоволення позовні вимоги щодо призначення позивача опікуном
ОСОБА_3. як безпідставні на надумані.

На підставі  ст.  ст.
112, 113,  534, 535, 541  ЦК
України (  1963 р. )         керуючись  ст.
ст.

10, 59,
60, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 294, 297 ЦПК,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити за
безпідставністю   позовних вимог.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може буту подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається в апеляційний суд
Рівненської області через Рівненський міський суд,  який ухвалив оскаржуване рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою,  яка її подає,
до апеляційного суду Рівненської області.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження
,  але апеляційна скарга не була подана у
строк встановлений  ст.  294 ЦПК України,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом Рівненської області.