№2-1816/07
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого                                                   Лили В.М.

секретаря                                                        Зурак А. А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Новомосковська міська державна нотаріальна
контора про визнання угоди купівлі-продажу
частково недійсним та визнання права власності, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа Новомосковська міська державна нотаріальна контора
про визнання угоди купівлі-продажу частково
недійсним та визнання права власності, на тих підставах, що він з відповідачами
мешкає однією родиною з жовтня 1995р. по
теперішній час, з ОСОБА_2 вони були і знаходяться у фактичних шлюбних відносинах. 27.12.1997р. вони придбали у сумісну
власність з ОСОБА_2 трьох кімнатну квартиру по
АДРЕСА_1, що складає 47,96кв.м., та жилою площею
62,45кв.м., загальна оцінка складає 11459грн. Ця угода була зроблена без його згоди, що відносно до ОСОБА_3 Його дружина ОСОБА_2 не
погодилася з ним відносно частки на вказану
квартиру, при ствердженні угоди та обманувши його вписала як покупця свого сина
ОСОБА_3, тому вважає, що договір купівлі-продажу
був здійснений між продавцем ОСОБА_4 та покупцями
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним. Він довіряв ОСОБА_2 і гадав, що підписує угоду тільки з останньою, не читавши текст угоди. Фактично
покупцями були він та ОСОБА_2, а неповнолітній ОСОБА_3 на той час не
мав своїх коштів та вимог на підписання угоди, йому не належить 1/3 частини від квартири. Позивач не надавав своєї згоди на
укладення договору купівлі-продажу за участі ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, пояснивши, що мешкає
однією сім'єю з позивачем, в грудні 1997р.
придбали у сумісну власність квартиру по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
квартири був здійснений між продавцем ОСОБА_4, покупцями ОСОБА_1, нею, та вона
сама вписала, як покупця свого сина ОСОБА_3 нічого про це не сказавши позивачу. На час укладення договору купівлі-продажу її
син був неповнолітнім, а тому не мав власних коштів.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час
та дату слухання справи були належним чином
повідомлені у встановленому законом порядку, відповідач ОСОБА_3 надіслав листа про розгляд справи в його відсутність визнавши позов
(а.с.17), тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України
вважає, що можливо розглянути справу в їх відсутність та винести заочне
рішення.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази в підтвердження та заперечення
позову вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підставах. Суд встановив, що між ОСОБА_4, позивачем ОСОБА_1, відповідачами був укладений договір
купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 від
27.12.1997р. (а.с.7), на момент укладення договору відповідач ОСОБА_3 був неповнолітнім, що підтвердженого свідоцтвом
про народження, згідно якого він народився ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.8), в
технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 вписані
позивач, та відповідачі та кожному з них належить 13 частина квартири.
Оскільки позивач істотно помилявся щодо
обставин укладення договору купівлі-продажу, то відповідно до ст. 229 ЦК України, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним. Крім того, відповідач ОСОБА_3 був неповнолітнім на момент укладення
договору, то відповідно до ст. 224 ЦК України такий правочин мав бути вчинений
з дозволу органу опіки та піклування, а за відсутності такого дозволу такий правочин визнається нікчемним. Оскільки
зазначено дозволу надано не було, то

2

відповідно до ст. 226 ЦК України опікун
зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною
особою за нікчемним правочином. На підставі викладеного суд встанови, що
ОСОБА_2 умисно ввела позивача в оману, щодо обставин укладення договору від
27.12.1997р., тому на підставі ст. 230 ЦК
України такий правочин має бути визнаний недійсним.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 224, 226, 229, 230 ЦК України, ст. ст.
10, 60, 169, 213, 214 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати договір
купівлі-продажу від 27 грудня 1997 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 частково недійсним, виключивши з договору як сторону, яка не мала правоздатності
укладати угоду ОСОБА_3.

Визнати право
власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської обл. шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення рішення,
та на нього може бути подано апеляційну скаргу протягом двадцяти днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження.