Справа №2- 4788 2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007 року       Бердянський міськрайонний суд

у складі: головуючого - судді Троценко Т. А.

при секретарі:                                  Онищук О. О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради про визнання
права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

Встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом, який підтримав в судовому засіданні особи­сто, а
також з представником за заявою ОСОБА_2 і пояснив, що він має у влас­ності
домоволодіння АДРЕСА_1, і для поліпшення своїх житлових умов на земельній
ділянці, що була надана в користування згідно Договору про надання у
безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, розпочав будівництво, для
чого в 1967 р. отримав дозвіл виконкому № 372. В 1989 р. ним був
замовлений та узгоджений проект вибудованого житлового будинку, згідно якого
він закінчив будівництво тільки в 2000 році. У зв'язку з тим, що при будівництві було допущено відхилення від
проекту, будинок не був введений в екс­плуатацію, тому вважається
самочинним будівництвом.

27. 08. 1999року він отримав державний акт на право приватної власності на
зем­лю площею 0,0331 га по АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житло­вого
будинку.

В технічному
паспорті на будинок вказано, що на земельній ділянці знаходяться самочинно
збудовані житловий будинок «Б» та сарай «Е».

Відповідно до висновку КП «Архітектурно - планувальне
бюро» від 16. 06. 2007 р. деформаційних явищ немає, технічний стан задовільний,
санітарно - гігієнічні та по­жежні норми
при будівництві також не порушені, але порушені норми розміщення, і для узаконювання
необхідний дозвіл власника домоволодіння по АДРЕСА_2.

Згідно довідки КП х технічної
інвентаризації власником цього домоволодіння є ОСОБА_3, який не
заперечує проти визнання права власності за позивачем.

Представник
відповідача - територіальної громади при Бердянському міськвикон­комі в
судовому засіданні за дорученням ОСОБА_4 проти позову не заперечує.

В попередньому судовому засіданні
третя особа ОСОБА_3 не заперечував проти визнання за ОСОБА_1 права
власності на самовільно збудований будинок та сарай.

2

Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про мож­ливість
задоволення позову з таких причин.

Як вбачається
з договору від 08. 09. 1967 р. ОСОБА_1 надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва
індивідуального житлового будинку на праві власності загальною площею
307 кв. м.

27. 08. 1999 р. ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земе­льну ділянку площею 0,0331 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорту на
будинок, на земельній ділянці знаходяться само­чинно збудовані житловий
будинок «Б» та сарай «Е».

Частина 5 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу
власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке са­мочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Із технічного
висновку  КП « Архітектурно - планувальне
бюро» від 16. 06. 2007 року вбачається, що санітарно - гігієнічні, та пожарні
норми при будівництві сараю та прибудови не порушені, технічний
стан конструкцій задовільний, вони придатні для по­дальшої експлуатації але порушені норми розміщення самочинних споруд.

В судовому засіданні власник суміжного домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_3
вважає, що його права не порушуються, тому не заперечує проти уза­конювання
ОСОБА_1 будинку та сараю.

При таких обставинах, коли встановлено, що права інших осіб не порушуються,
суд вважає, що позов законний, обґрунтований, і
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376 ЦК України, ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України, суд

Вирішив:

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на самочинні споруди, а
саме: житловий будинок «Б», сарай «Е», що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
Запорізький апеляційний суд. Заяву про апеля­ційне оскарження може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.