№2-о-33/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21
червня 2007 року Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого:       Нев'ядомского Д.В. при секретарі:     Мартиненко Т.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Дергачи цивільну справу за заявою ОСОБА_1,  ОСОБА_2із залученням у якості зацікавлених
осіб Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської
області,  опікунської ради виконкому
Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.
Харківської державної зооветеринарної академії (ХДЗВА) про встановлення факту
постійного проживання,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулася до суду із заявою про встановлення факту,  що має юридичне значення,  а саме: встановлення факту постійного
проживання родини заявників з 4-ох осіб за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування
своєї заяви заявникі вказали,  що
11.10.2000р. родиною ОСОБА_1,  що
складається з 4-х осіб: ОСОБА_1,  1960
р.н.,  його дружини ОСОБА_2,  1957 р.н.,
і двох дітей - дочок ОСОБА_3,
1991 р.н. і ОСОБА_4,  1993
р.н.,  був отриманий ордер № 22 на
житлову площу по АДРЕСА_1площею 63, 74 кв.м.
у яку вони відразу вселилися. У зв'язку з тим,  що будівництво не було закінчено,  їм видали будівельні матеріали. Заявники
зробили штукатурні роботи,  зробили
стать,  установили сантехнику,  замінили столярку,
послали лінолеум,  обклеїли
шпалерою,  в основному на свої кошти.
ОСОБА_1живуть у цій квартирі дотепер,
сплачували і сплачують послуги за газ,
електроенергію й опалення.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2
працюють у ХДЗВА відповідно з 1985 і 1990 року,
їхні діти учаться в Малоданилівській середній школі.

Квартиру
надали ОСОБА_1 як молодому фахівцеві - доцентові ХДЗВА в 40-квартирному
будинку.

ОСОБА_1необхідно
установити факт постійного проживання родини з 2000р.,  тому що з них не беруть квартплату,  плату за воду і каналізацію,  затверджуючи,
що квартира ніде не числиться,
хоча з наданого документа видно,
що їхня квартира,  згідно акта про
приймання від 10.11.2003р. передана на баланс Малоданилівського селищної ради.

Перед
початком розгляду справи заявники заявили клопотання про нездійснення фіксації
судового процесу за допомогою технічних засобів,  яке судом задоволено.

У
судовому засіданні заявникі заяву підтримали і виклали обставини,  що обґрунтовують заяву так,  як це зазначено у заяві.

Зацікавлена
особа представник ХДЗВА з заявою не погодився,
вказавши,  що 28.10.1999 року
розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації № 405 «Про
прийом в експлуатацію 40 квартирного жилого будинку № 1 в смт.  М.
Данилівка» було затверджено акт державної приймальної комісії від
26.10.1999 р. про прийняття зазначеного жилого будинку в експлуатацію. Тобто,  з дати підписання комісією акту об'єкт було
введено в експлуатацію і спірна квартира набула статус житлової (п. 8 чинного
на той час Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об' єктів державного замовлення,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року
№ 449).

12.02.2002
р. Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області на
зазначений житловий будинок видано свідоцтво на право власності,  згідно якого цей будинок належав ХДЗВА на
праві державної власності.

09.03.2004
року виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради прийнято рішення за
№87,  яким затверджено акт
приймання-передачі відомчого жилого АДРЕСА_1в комунальну власність
територіальної громади с.  М.  Данилівка
від 10.11.2003 року за винятком 4-х квартир: №№ 32, 26, 16, 18,  які до цього часу знаходяться на балансовому
обліку ХДЗВА,  а рішенням XI
сесії XXI скликання Малоданилівської селищної ради від 11.03.2004
року були передані повноваження по управлінню житловим АДРЕСА_1прийнятого в
комунальну власність,  за виключенням 4-х
квартир: №№ 32, 26, 16, 18 з 01.12.2003 р. Малоданилівському ВУЖКГ. Тобто це
рішення підтвердило те,  що вказані
квартири залишилися на праві оперативного управління академії і залишились у
державній власності.

Згідно
статті 39 ЗУ «Про власність»
власник майна (в тому числі особа,  якій
майно належить на праві оперативного управління) може вимагати усунення
будь-яких порушень його права власності.

Відповідно
до ч. 2  ст.  4 ЗУ
«Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача
об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл,  селищ,
міст,  районів у містах
здійснюється за наявності згоди відповідних рад якщо інше не передбачено
законом.

Відповідно
до вищезазначених рішень виконкому Малоданилівської селищної ради за № 87 від
09.03.2004 року та рішення XI сесії ХНІ скликання Малоданилівської селищної ради від
11.03.2004р. селищна рада згоди на прийняття квартир №№ 32, 26, 16, 18 у
комунальну власність не давала.

Тобто
АДРЕСА_1не була передана у комунальну власність територіальної громади с.
М.  Данилівка.

З
вимогами в заяві ОСОБА_1 не можна погодитися з наступних підстав:

По
перше,  сім'ї ОСОБА_1 фактично було
видано ордер № 22 від 11.10.2000 року на зайняття ізольованої 3-х кімнатної
АДРЕСА_1,  а не кімнати у сімейному
гуртожитку на підставі наказу ректора інституту № 195 від 10.10.2000 року,  який було опротестований прокуратурою
Харківської області і скасовано,
оскільки даний наказ суперечив вимогам
ст.  ст.  34, 37, 39, 41-44, 48 ЖК України.

На час
прийняття ректором рішення про надання сім'ї ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири у
гуртожитку та отримання ордеру на приміщення у гуртожитку сім'я заявників
мешкала і була зареєстрована в належній їй на праві спільної власності
двокімнатній квартирі,  розташованій в
АДРЕСА_2. В цій же квартирі позивачі зареєстровані і користуються нею до цього
часу. 14 липня 2003 року позивачі
уклали  договір  купівлі-продажу  вказаної
2-х-кімнатної

квартири
з ОСОБА_5,  яка є матір'ю позивачки,  слід зазначити,  що вказаний договір було укладено після пред'явлення до сім'
ї ОСОБА_1 ХДЗВА позову про визнання ордеру на зайняття жилого приміщення в
гуртожитку недійсним та виселення сім'ї ОСОБА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

По-друге,  питання про визнання ордеру на зайняття
жилого приміщення в гуртожитку недійсним та виселення сім'ї ОСОБА_1 без надання
іншого жилого приміщення і зустрічний позов сім'ї ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні жилим приміщенням розглядався у всіх судових інстанціях. Так
рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 04.04.2006 року було задоволено апеляційну скаргу ХДЗВА
про визнання ордеру на зайняття жилого приміщення в гуртожитку недійсним та
виселення сім' ї ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення,  а враховуючи те,  що Дергачівський районний суд не задовольнив
зустрічний позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням
і це питання не оскаржувалось сторонами в цій частині Дергачівського районного
суду залишено без змін.

По-третє,  25.09.2006 року колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України відхилила касаційну скаргу
ОСОБА_1,  а рішення апеляційного суду
Харківської області від 04.04.2006 року залишила без змін. Тобто позивачем не
було доведено факт проживання при розгляді судових справ у вищезазначених
інстанціях,  а саме це зазначено в
рішенні Дергачівського районного суду від 09.12.2005 року.

Зацікавлена
особа представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району
Харківської області в судове засідання не з"явився,  направив суду клопотання про слухання справи
за його відсутності,  зазначивши,  що факт постійного проживання заявників по
вказаній адресі визнає- Зацікавлена особа представник опікунської ради
виконкому Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської
області в судове засідання не з"явився,
причин неявки суду не повідомив,
з проханням про перенесення слухання справи до суду не звертався.

Вислухавши
думку заявників,  думку представника
зацікавленої особи ХДЗВА,  клопотання
представника Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської
області,  суд ухвалив слухати справу за
відсутності зацікавлених осіб Малоданилівської селищної ради Дергачівського
району Харківської області та опікунської ради виконкому Малоданилівської
селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Суд,  заслухав заявників,  представника зацікавленої особи ХДЗВА,  вивчив заяву зацікавленої особи
Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області,  дослідив матеріали справи і дійшов висновку
про те,  що коча заявникі дійсно
проживали у житловому приміщенні,  що
розташоване за адресою: Харківська область Дергачівський район АДРЕСА_1з
11.10.2000 р. по цей час,  що не
заперечується учасниками процесу і підтверджується заявою представника
Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області,  а також рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 25.01.2007 року про відстрочку виконання рішення
апеляційного суду Харківської області від 4.04.2006 року про виселення родини
заявників до 1.07.2007 року,  проте,  суд,
посилаючись на рішення судової колегії судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області від 4.04.2006 року по апеляційній скарзі
ХДЗВА на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від
9.12.2005 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ХДЗВА про визнання ордеру на
жиле приміщення недійсним і

виселення,  яким у позові відмовлено,  і яке скасовано,  зазначає,
що ордер № 22 на вселення родини заявників в спірне приміщення,  виданий керівником учбового закладу
неправомірно,  з порушенням норм чинного
житлового законодавства,  як і заявники
при отриманні ордеру на вселення діяли неправомірно,  не заявили про наявність у них з 1998 року на
праві спільної власності квартири,  не
надали паспортів про виписку з попереднього місця проживання,  не зареєструвались у гуртожитку і оплату за
проживання в ньому не здійснюють,  тому
права на реєстрацію факт проживання родини заявників у вказаному жилому
приміщенні не надає.

Згідно
ч. 2  ст.
256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти,  від яких залежить виникнення,  зміна або припинення особистих чи майнових
прав фізичних осіб.

Згідно
ч.1  ст.
259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про
факт,  встановлений судом,  мету його встановлення,  а також докази,  на підставі яких суд установив цей факт.

Таким
чином,  враховуючи,  що метою встановлення факту постійного
проживання родини заявників ОСОБА_1 у жилому приміщенні за вказаною
адресою,  заявникі вказали,  подальшу їх реєстрацію у цьому
приміщенні,  що неможливо по причинах,  вказаних вище (неправомірність видачі ордеру
і вселення),  а встановити факт,  який байдужний для права,  тобто,
який не тягне за собою виникнення,
зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб,  суд не може,
суд вважає,  що підстав для
встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1,  1960 р.н.,
його дружини ОСОБА_2,  1957 р.н.,  і двох дітей - дочок ОСОБА_3,  1991 р.н. і ОСОБА_4,  1993 р.н. у жилому АДРЕСА_1не мається.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст.  256,  259,
271-275  ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1,  ОСОБА_2у встановленні факту
постійного проживання ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  1991 р.н. і ОСОБА_4,  1993 р.н. з жовтня 2000 року по цей час в
АДРЕСА_1

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.