справа № 2-1894/2007 p.
РІШЕННЯ

іменем      України

18 жовтня 2007 року      Ірпінський
міський суд Київської області в складі :

головуючого                              судді
Савченка С. І.

при секретарі                              Забарило
О.С. ,

за участю позивача                                ОСОБА_1,

представника відповідача                     ОСОБА_2,

третьої особи                                          ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Ірпінського міського суду в м. Ірпінь Київської області справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1",  3-тя особа ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди,  -

встановив:

Позивач в липні 2007 р. звернувся до суду із даним
позовом,  який мотивував тим,  що 10.09.2006 р. близько 1100 години він з
дружиною мав намір проїхати на автобусі ІНФОРМАЦІЯ_2 від зупинки «ІНФОРМАЦІЯ_3»
до зупинки «ІНФОРМАЦІЯ_4». При посадці в автобус НОМЕР_1,  належний автобусному парку НОМЕР_2 - філії КП
«ІНФОРМАЦІЯ_1»,  він пред»явив водію
автобуса посвідчення «Ветеран праці»,
яке дає право пільгового проїзду. Проте водій ОСОБА_3 заявив на весь
автобус,  що ветерани праці в його автобусі
не мають права на пільговий проїзд і почав вимагати оплати проїзду або виходу з
автобуса. Вказував,  що він з дружиною
твердо відстоювали свої права,  однак
водій збиткувався над ними. Завдана образа спричинила йому глибокі душевні
страждання,  викликані протиправною
поведінкою 3-ї особи,  та заподіяла
моральну шкоду,  яку він визначив в сумі
ІНФОРМАЦІЯ_5 грн. Посилаючись на те,  що
шкода завдана йому водієм автобуса при виконанні трудових обов»язків,  на підставі
ст.  1172 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду ІНФОРМАЦІЯ_5 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав,  підтвердив наведені в позові обставини,  пояснив,
що поскільки він відмовився виходити з автобуса,  то безкоштовно доїхав до зупинки «ІНФОРМАЦІЯ_4».
Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не
визнав,  мотивуючи тим,  що відповідач не заперечує право позивача на
пільговий проїзд,  однак автобус
ІНФОРМАЦІЯ_2,  на який сів позивач
10.09.2006 p.,  діяв в таксобусному режимі,  на якому встановлена обмежена кількість
категорій пільговиків. Наданому рейсі ветерани праці не мали пільгового
поїзду,  що було узгоджене з ІНФОРМАЦІЯ_6
сільрадою Макарівського району Київської області і про що була вивішена об»ява
в автобусі,  а тому водій ОСОБА_3
виконував свої обов»язки і діяв правомірно,
беручи оплату з пасажирів,  в тому
числі вимагаючи її з позивача. Вказала,
що поскільки позивач відмовився оплачувати проїзд,  то він безкоштовно проїхав до своєї зупинки.
Посилаючись на те,  що позивач не надав
жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди,
просила в позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову
заперечував,  посилаючись на те,  що ніяких неправомірних дій у відношенні
позивача він не вчиняв. Пояснив,  що
10.09.2006 р. він керував автобусом ІНФОРМАЦІЯ_2. На зупинці «ІНФОРМАЦІЯ_3» до
автобуса зайшов позивач і він запропонував йому оплатити проїзд,  бо маршрут працював в таксобусному
режимі,  однак той проігнорував вимогу і
сів в салоні. Тоді він вдруге голосно попросив позивача оплатити проїзд,  однак той знову проігнорував вимогу,  а тому позивач був провезений безкоштовно до
зупинки ІНФОРМАЦІЯ_4. Просив в позові відмовити.

Суд,  вислухавши
доводи та заперечення учасників,
дослідивши по справі письмові докази,
в межах строків,
встановлених  ст.  157 ЦПК України,  вважає,
що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом
встановлені слідуючі обставини : позивач має статус
ветерана праці і має пільги щодо безоплатного проїзду пасажирським
транспортом,  встановлені законодавством
України для ветеранів праці,  що
стверджується посвідченням (а.с. 9).

Також судом встановлено,
що 10.09.2006 р. близько 1100 години позивач з метою проїзду на автобусі
ІНФОРМАЦІЯ_2 від зупинки «ІНФОРМАЦІЯ_3» до зупинки «ІНФОРМАЦІЯ_4» зайшов до
автобуса НОМЕР_1,  належного автобусному
парку НОМЕР_2 (не є юридичною особою) - філії КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та пред»явив
водію автобуса ОСОБА_3 посвідчення «Ветеран праці»,  яке дає право на безоплатний проїзд. Водій
ОСОБА_3 запропонував позивачу оплатити проїзд,
однак той відмовився це зробити,
на повторну вимогу водія оплатити проїзд,  позивач знову відмовив,  у зв»язку з чим позивач був доставлений
безкоштовно на автобусі до потрібної йому зупинки «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Вказані обставини
стверджуються поясненнями сторін та іншими матеріалами справи.

Спірні правовідносини регулюються  ст. 7 Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в
Україні»,  згідно п.12 якого ветерани
праці мають право на безоплатний проїзд всіма видами міського пасажирського
транспорту (за вийнятком таксі),
автомобільним транспортом загального користування (за вийнятком таксі) в
сільській місцевості,  а також
залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами
приміських маршрутів в межах області за місцем проживання.

Відповідно до  ст.
37 Закону України «Про автомобільний тарнспорт» пільгові перевезення
пасажирів,  які відповідно до
законодавства користуються такимим правами,
забезпечують автомобільні перевізники,
які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального
користування.

Згідно  ст.  1 вказаного Закону автобусний маршрут
загального користування - автобусний маршрут,
на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення.

Згідно  ст. 1
Закону перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів
на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за
розкладом руху,  в якому визначається час
відправлення з висадкою і посадкою пасажирів за їх вимогу на шляху прямування
автобуса.

Згідно  ст. 1
Закону таксі - легковий автомобіль,
обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору.

Аналізуючи вказані правові норми суд вважає,  що позивач мав право пільгового проїзду на
автобусі ІНФОРМАЦІЯ_2,  який працював в
режимі маршрутного таксі,  поскільки
згідно Закону України «Про автомобільний тарнспорт» особливість перевезення
пасажирів автобусом у режимі маршрутного таксі - це перевезення на автобусному
маршруті загального користування за розкладом руху з висадкою і посадкою
пасажирів на їх вимогу на шляху прямування автобуса. Обмеження безоплатного
проїзду ветеранів праці стосуються тільки таксі,  яке визначене Законом як легковий автомобіль.

Однак,  суд
вважає,  що в позові слід відмовити,  поскільки всупереч вимогам  ст. 60 ЦПК України,  згідно якої кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
позивач в судовому засіданні не надав,
передбачених ч.2  ст. 57 ЦПК
України доказів заподіяння йому моральної шкоди,  а саме,
що в результаті поведінки водія він зазнав моральних страждань.

Крім того,  суд
враховує,  що пояснення учасників подій
суперечні,  зокрема позивач пояснив в
судовому засіданні,  що після того як він
показав посвідчення ветерана праці,
водій сказав,  що потрібно
оплатити проїзд,  а після відмови водій
зупинив автобус і зайшовши до салону,
вимагав оплати або він далі не поїде. ОСОБА_3 у свою чергу заперечує
такі покази і пояснив суду,  що він дійсно
двічі просив позивача оплатити проїзд,
однак той відмовився і він довіз його до потрібної зупинки,  ніяких протиправних дій він не допускав.

За таких протирічних показів учасників та за відсутності
інших доказів,  які б підтвердили
образливу та принизливу для позивача поведінку водія,  суд вважає за необхідне відмовити в позові.

Посилання позивача як на доказ на лист головної
держінспекції на автомобільному транспорті від ІНФОРМАЦІЯ_7 р. щодо притягнення
до дисциплінарної відповідальності водія ОСОБА_3,  суд не приймає до уваги,  бо в ході розгляду справи не знайшов свого
підтвердження факт притягнення водія до дисциплінарної відповідальності.

Інших переконливих доказів заподіяння моральної шкоди
позивачем не надано.

На підставі  ст. 7 Закону України «Про основні засади
захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в
Україні»,   ст.  ст.
1,  34,  37,  42
Закону України «Про автомобільний транспорт»,
керуючись  ст.  ст.
10, 11,  60,  209,
212-215 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства
"ІНФОРМАЦІЯ_1",  3-тя особа
ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Рішення в повному обсязі
буде виготовлене 23.10.2007 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву не було подано,  а у
випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної
скарги,  якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги рішення суду,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.