Справа №2-722/2007
Рішення

Іменем  України

5 липня 2007
року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого                                                        Сливи
Ю.М. ,

при
секретарях                                                    Оніщенко
В.А.,  Брайченко О.О.,

з участю
позивача                                               ОСОБА_1,

представника
позивача                                      ОСОБА_2
,

відповідача                                                          ОСОБА_3.,

представника
відповідача                                  ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в
м.  Ірпінь справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3,  3-ї особи ОСОБА_5 про визнання
права на постійне місце проживання, -

встановив:

Позивачка
звернулась до суду з даним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим,  що на
підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2003 року її дочці,  відповідачці по справі,  ОСОБА_3. належить будинок АДРЕСА_1. За
домовленістю з відповідачкою вказаний будинок був придбаний за її (позивачки)
кошти,  які вона мала від продажу
квартири АДРЕСА_2. Вказаний будинок відповідачка повинна була купити на її
ім'я,  але як пізніше стало відомо,  оформила його на себе. Через місяць після
придбання даного будинку відповідачка перевезла її та її майно у вказаний
будинок,  щоб вона там проживала та
розпоряджалась ним на власний розсуд. З того часу вона,  вважаючи себе власником будинку,  проживала у ньому,  доглядала за його технічним станом,  обробляла земельну ділянку,  несла витрати по комунальним послугам.  Коли ж їй стало відомо,  що будинок оформлений на ім'я відповідачки,  то попросила щоб та прописала її у
ньому,  оскільки вона без реєстрації не
може користуватися послугами медичних установ. Однак відповідачка відмовила їй
у цьому. Іншого житла вона не має,  у
даному будинку проживає більше 3-х років,
а тому вважає,  що вона як член
сім'ї відповідача має право на проживання у спірному будинку. Просить визнати
за нею право на проживання у будинку АДРЕСА_1.

У судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала,
підтвердила наведені обставини,
пояснила,  що відповідачка
створила їй неможливі умови для проживання. Так,  вона відрізала воду,  вивезла всі її речі у Васильків,  зачинила на замки будинок,  а тому вона вимушена потрапляти у нього через
вікно. У дитинстві відповідачка була важкою дитиною,  вчиняла крадіжки,  а тому вона віддала її до спецшколи. На даний
час відповідачка часто вживає спиртні напої та безпідставно звинувачує її у
відвідуванні секти. У зв'язку з відсутністю реєстрації вона не може вертатись
до лікарів та отримувати пенсію за місцем проживання. У спірний будинок вона
заселялась як член сім'ї його власника,
оскільки ні вона ні її донька інших сімей не мають. Просила позов
задоволити. Представник позивачки ОСОБА_2
у судовому засіданні позов підтримала,
підтримала пояснення позивачки,
просила позов задоволити. Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнала. Пояснила,  що з
раннього дитинства вона не проживала з матір'ю,
позивачкою по справі,  оскільки у
неї склалися проблеми у стосунках з вітчимом.
Спірний будинок у Ворзелі вона придбала за свої кошти. Даний будинок був
у поганому стані і вона вклала багато коштів у ремонтні роботи. Оскільки мати у
той час спільно з вітчимом продала квартиру,
і їй не було де жити,  вона
дозволила жити їй у Ворзелі. Спочатку домовленість була,  що мати буде жити у ньому на час проведення
ремонтних робіт,  для здійснення нагляду
за робітниками. Коли ж ремонт закінчився,
вона дозволила матері жити у ньому до того часу,  поки вона не придбає інше житло. Вона давала
кошти на утримання і матері і будинку,  а
також оплачувала ремонт. Оскільки постійних доходів вона не має,  вирішила здати квартиру у м.  Києві та переїхати у Ворзель. Коли вона переїхала,  у них почались сварки,  у тому числі і із-за того,  що мати відвідує церкву бабтистів. Вони часто
викликали міліцію. Оскільки це все таки її матір,  вона придбала частину будинку у м.  Василькові та повністю його обладнала.
Провела туди телефон,  воду
опалення,  запропонувавши матері
переїхати туди та щоб вона там мала прописку. Будинок у Ворзелі вона купляла
тільки для себе,  а матері дозволила
проживати у ньому тимчасово. Оскільки у

2

неї з
матір'ю різні сім'ї,  і матір вона не
вважає членом своєї сім'ї,  просила
відмовити у задоволенні позову.

Представник
відповідачки ОСОБА_4
у судовому засіданні позов не визнав,
підтримав пояснення відповідачки. Пояснив,  що між позивачкою і відповідачкою спільним є
тільки кровне рідство,  однак це не є
підставою вважає їх однією сім'єю. Вони не проживали разом,  не вели спільного господарства,  не мали спільного бюджету. Відповідачка має
право розпоряджатися своїм майном,  як
захоче,  а із-за того,  що не може спільно проживати з матір'ю,  не може використовувати свою власність. При
цьому вона не відмовляється від матері,
а тому і придбала для тієї будинок у Василькові,  який за облаштуванням не гірший за будинок у
Ворзелі. Просила позов залишити без задоволення.

3-а
особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився,
подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність,  оскільки вважає,  що позивачка має проживати у спірному
будинку,  враховуючи,  що вона до цього більше 3-х років жила у
ньому.

Суд,  вислухавши пояснення учасників процесу,  свідків,
дослідивши матеріали справи,
вважає,  що позов не підлягає до
задоволення,  виходячи з наступного.

Судом
встановлено,  що на підставі договору
купівлі-продажу від 22.07.2003 року відповідачці по справі,  ОСОБА_3. належить будинок АДРЕСА_1.

(а.с. 7).

З літа
2003 року ОСОБА_1,  з дозволу відповідачки,
переїхала проживати до вказаного будинку (що визнається та не
заперечується сторонами).

Відповідно
до  ст.
156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку,  користуються жилим приміщенням нарівні з
власником,  якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки
позивачка не надала суду доказів про те,
що у спірний будинок вона вселилась як член сім'ї його власника,  суд вважає,
що позов не ґрунтується на законі,
а тому не може бути задоволений.

Той
факт,  що позивачка є матір'ю
відповідачки,  не може свідчити про
те,  що вона є членом її сім'ї.

Так,  як видно з пояснень сторін та матеріалів
справи,  відповідачка по справі
ОСОБА_3,  з 1988 року проживає за
адресою: АДРЕСА_3. При цьому її сім'я складається з 1 (однієї) особи.
(а.с.  43).

Позивачка
ж ОСОБА_1 до того
як почала проживати у спірному будинку у смт.
Ворзелі,  була зареєстрована у
АДРЕСА_2 (а.с.  5-6).

На час
переїзду позивачки у смт.  Ворзель ОСОБА_1 не проживала
спільно у одному приміщенні з донькою ОСОБА_3.,
не вела з нею спільного господарства,
не мала спільного бюджету,  а тому
не може вважатися членом її сім'ї.

Оскільки
позивачка на момент вселення до спірного будинку,  не була членом сім'ї його власника,  вона не має права використовувати вказаний
будинок нарівні з його власником.

За даних
обставин,  суд вважає,  що позов не знайшов своє підтвердження у
судовому засіданні і не може бути задоволений.

Керуючись  ст.
ст.  64,  150,
156,  160,  162 ЖК України,   ст.
ст.  11,  15,
60,  212,  214,
215 ЦПК України,  суд, -

вирішив:

Відмовити
у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3,  3-ї особи ОСОБА_5 про визнання
права на постійне місце проживання.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного судуЦКиївської області через Ірпінський
міський суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскад^нняфотягом 10-ти діб та
апеляційної скарги протягом 20-ти діб.