Справа №2- 1923
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

12 жовтня 2007
року Орджонікідзевський районний суд М. Запоріжжя

у складі:
головуючого судді Гнатик Г.Є. при секретарі Якимовій О.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в М. Запоріжжі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1до Національної страхової компанії
«Оранта»,  третя особа УМВС України в
Запорізькій області про стягнення одноразової страхової суми з урахуванням індексу
інфляції,  3 відсотків річних,

встановив:

Позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення одноразової страхової
суми з урахуванням індексу інфляції,  3
відсотків річних.

У позові
вказав,  що він проходив службу в органах
внутрішніх справ з 1984 року. В березні 2005 року з різким погіршенням
здоров"я він був звільнений на пенсію за
ст. . 64 п"б",  через
хворобу відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України наказом УМВС України в Запорізькій
області від 03.03.2005 року. Вислуга років на момент звільнення склала 20років
07місяців.

В квітні
2005 року обласною медично-соціальною експертною комісією № 1 йому встановлена
3 група інвалідності і визначена втрата працездатності - 50%,  а одержання захворювання пов'язано з
проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Діяльність
міліції й соціальні гарантії її співробітників визначені Законом України
"Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565. Цей закон був уведений у
дію Постановою Верховної ради Української РСР "Про порядок введення в дію
Закону Української РСР "Про міліцію " від 25 грудня 1990 року № 583.
Порядок і умови відшкодування збитку працівникові міліції визначені статтею 23
Закону України "Про міліцію" від 25 грудня 1990року № 583. Згідно
вимог пункту 3 Постанови Верховної Ради Української РСР "Про порядок
введення в чинність Закону Української РСР "Про міліцію " від 25
грудня 1990 року № 583 положення статті 23 набувають чинності після прийняття
зазначених вище відповідних актів законодавства. Пункт 2 названої Постанови
передбачає завдання Раді Міністрів Української РСР -розробити й увести в дію
Положення про порядок і умови державного страхування працівників міліції
УРСР,  а також: привести рішення уряду
республіки у відповідність із Законом Української РСР "Про міліцію".

Рада
Міністрів Української РСР ці завдання виконала і своєю постановою № 59 від 29
червня 1991 року затвердила "Положення про порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування осіб рядового,  начальницького й вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ України". Таким чином,  29 червня 1991 року положення статті 23
Закону України "Про міліцію " набули чинності в повному обсязі.

Частина 6
названої статті встановлює,  що у випадку
каліцтва,  заподіяного працівникові
міліції під час виконання службових обов'язків,
а також: інвалідності,  що
наступила в період проходження служби або не пізніше чим через 3 місяці після
звільнення зі служби або після закінчення цього строку,  але внаслідок захворювання або нещасного
випадку,  які мали місце в період
проходження служби,  йому виплачується
одноразова допомога в розмірі від трирічного до п 'ятирічного грошового
утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по
інвалідності".

З група
інвалідності була встановлена позивачеві 05 квітня 2005 року,  тобто не пізніш як через 3 місяці після
звільнення зі служби. Таким чином,  HACK
"Оранта " повинна була виплатити йому,  як інваліду 3 групи,  страхове відшкодування в розмірі трирічного
грошового утримання.

Підпунктом
"а " пункту 2 Положення про порядок і умови державного
обов"язкового страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України,  затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року № 59
передбачено,  що виплата страхових сум
здійснюється з розрахунку грошового утримання,
передбаченого законодавством,  за
останньою посадою,  яку застрахований
займав.

Згідно
п. 1 наказу МВС України від 01.11.2003 року № 1236,  яким затверджено інструкцію про порядок
застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці
працівників,  які не мають спеціальних
звань рядового і начальницького складу грошове забезпечення складається з
посадового окладу,  окладу за спеціальним
званням,  надбавки за вислугу років,  100-відсоткової надбавки,  інших додаткових видів грошового забезпечення
- надбавок,  підвищень,  доплат,
преміювання та інше.

Згідно
довідки,  виданої управлінням фінансових
ресурсів та економіки УМВС України в Запорізькій області,  місячне грошове утримання за останньою
посадою,  яку він займав,  складається з посадового окладу,  підвищення посадового окладу на 50 %,  окладу за спеціальним званням,  процентної надбавки за вислугу років доплати
за роботу в умовах режимних обмежень,
100% надбавки,  надбавки за
особливі умови служби,  доплати від
належної суми пенсії,  надбавки за
безперервну службу і премії,  що разом
складає 5043 грн. 39 коп.

Обов'язок
по виплаті сум державного страхування працівників міліції у випадку загибелі
або інвалідності покладена на національну акціонерну страхову компанію
"Оранта" у відповідності до вимог Закону України "Про
страхування" від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР,  пункту І "Положення про порядок і умови
державного обов'язкового страхування осіб рядового,  начальницького й вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ України ",  затвердженого Радою Міністрів української РСР
№ 59 від 29 червня 1991 року.

Однак,  при прийнятті названого вище Положення Рада
Міністрів Української РСР (у теперішній час - Кабінет Міністрів України) вийшов
за межі наданих йому повноважень і,
всупереч нормам статті 23 Закону України "Про міліцію" ввів
додаткове обмеження на виплату одноразової допомоги у зв'язку з одержанням

інвалідності,  пов'язаної із проходженням служби в органах
внутрішніх справ. Це обмеження відбите в п. "а" п. 2 пункту 1
"Положення про порядок і умови

державного обов'язкового
особистого страхування осіб рядового,
начальницького й вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх
справ України",  затвердженого Радою
Міністрів Української РСР № 59 від 29 червня 1991 року,  з якого вбачається,  що Страховик виплачує страхові суми: а)
особам рядового,  начальницького й
вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім
спадкоємцям) у випадку загибелі (смерті),
поранення (контузії,  травми або
каліцтва),  захворювання,  отриманих під час виконання службових
обов'язків,  пов'язаних з особистою
участю в охороні громадського порядку й суспільної безпеки,  боротьбі зі злочинністю.

При
порівнянні втримування цієї норми зі статтею 23 Закону України "Про
міліцію",  що була процитована
вище,  навіть не фахівцеві в області
юриспруденції стане зрозуміло,  що Рада
Міністрів (Кабінет Міністрів) України,
забезпечуючи реалізацію норми Закону України "Про міліцію"
перевищив свої повноваження й підмінив норму,
закладену в Законі,  на її
трактування в розумінні органа виконавчої влади,  а у випадку конкуренції норм права,  у цьому випадку,  норми Закону України й Постанови Кабінету
Міністрів України,  виходячи з вимог
конституції її теорії держави й права,
безумовно,  ми повинні керуватися
буквою закону. Це положення закріплено в частині 4 статті 4 Цивільного кодексу
України.

Актами
цивільного законодавства є також: постанови Кабінету Міністрів України.

Якщо

постанова
Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому
закону,  застосовується відповідні
положення цього Кодексу або іншого закону".

Всупереч
нормам чинного законодавства України HACK "Оранта"
провадить виплати у відповідності не з нормами Закону,  а з Постанови КМУ. Як слідство,  були порушені його права на відшкодування
збитку,  заподіяного здоров'ю.

Таким
чином,  HACK "Оранта"
повинна була виплатити йому страхову суму в розмірі 181562 грн. 04 коп.

У 2005
році страховою компанією "Оранта" йому була виплачена страхова сума в
розмірі 4250 грн.,  виходячи з 50 %
втрати працездатності до загальної суми страхування (8500 грн.) згідно
підпункту "б" Положення про порядок і умови державного обов'язкового
страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України,  затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 року №59.

05.04.2007
року він звернувся до HACK "Оранта" з проханням виплатити мені
недоплачену страхову суму 177 312 грн. 04 коп. (181 562.04 грн.- 4250, 00 грн.)
зі всіма необхідними для цього документами. Зазначене звернення HACK
"Оранта" надіслала за належністю до Міністерства внутрішніх
справ,  посилаючись на те,  що це питання не входить до її компетенції
(вих. № 08-05-13-26/6776 від 16.04.2007р.).

З
Міністерства внутрішніх справ він отримав відповідь від 03.05.2007року,  що встановлення розміру страхових сум не
належить до компетенції МВС,  а
нарахування розміру страхових сум проводилось уповноваженим страховиком.  Крім того,
в листі зазначено,  що виплату
страхової суми проведено мені відповідно до п. 2

"б"
Положення про порядок і умови державного обов'язкового страхування осіб
рядового,  начальницького та
вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України,  МВС вважає нарахування правильним.

Крім
того,  у відповідності зі  ст.
625 Цивільного Кодексу України: "Боржник,  який прострочив виконання грошового
зобов'язання,  на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення,  а також три
відсотки річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом",  тому просив стягнути з
відповідача на його користь суму одноразової суми у розмірі 177 312 грн.,  з урахуванням індексу інфляції сума становить
211 799 грн. і 3% річних у сумі 11 411 грн. 12 коп.

У
судовому засіданні позивач підтримав позов,
посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві та просить позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник
HACK „Оранта" проти позову заперечує у повному обсязі.
Суду пояснила,  що позивач у період
проходження служби в органах внутрішніх справ був застрахований за державним
обов"язковим особистим страхуванням відповідно до  ст. . 23 ч.1 Закону України „Про
міліцію". Згідно п.3 Постанови ВР Української РСР від 25.12.1990 року №
583-11 „Про порядок введення в дію Закону Української РСР „Про міліцію"  ст. . 23 Закону набрала чинності після
прийняття передбаченого цією постановою Положення про порядок і умови
державного обов"язкового особистого страхування осіб рядового,  начальницького і вільнонайманого складу органів
внутрішніх справ України.

Згідно з
п. 1 Положення,  держава в особі МВС
України була визначена як страхувальник,
який повинен перераховувати платежі на спеціальний рахунок HACK
„Оранта",  а на HACK
„Оранта" було покладено обов"язок тільки щодо виплати застрахованим
страхових сум при настанні страхового випадку при наявності бюджетних
коштів,  що перераховувалися МВС України
на спеціальний рахунок.

Згідно з
п. 2 а Положення,  страхова сума у
розмірі трирічного грошового утримання проводиться у випадку коли захворювання,  одержані при виконанні службових
обов'язків,  пов"язані з
безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської
безпеки,  боротьбі із злочинністю.

Відповідно
до наданий документів,  страхова подія у
позивача сталася у період проходження служби.

Відповідно
до п. 2-6 Положення,  у випадку
захворювання,  отриманого у період
проходження служби,  виплачується
страхова сума у розмірі,  передбаченому
ПКМ України від 19.08.1992 року № 488,  а
у разі втрати працездатності,  страхова
сума залежить від ступеня втрати працездатності.

Статтею
59 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік"
передбачалося,  що нарахування страхової
суми з державного обов"язкового особистого страхування
військовослужбовців,  відповідно до  ст. . 16 Закону України „Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,  здійснювалося,  виходячи з рівня 85 грн.,  тобто страхова сума становила 8500 грн.

Оскільки
позивач надав документ,  згідно з яким
він у період проходження служби одержав захворювання,  що потягло страту працездатності на 50%, йому
проведено виплату страхової суми у розмірі 4250 грн.,  відповідно до Положення.

Вважає
позовні вимоги позивача безпідставними і просить позов залишити без задоволення
у повному обсязі.

Представник
третьої особи УМВС України в Запорізькій області підтримав позов позивача. Суду
пояснив,  що позивач проходив службу в
органах ВС з 1984

року і
був звільнений у березні 2005 року у зв"язку з різким погіршенням
здоров"я на пенсію,  відповідно до  ст. . 64 п."б",  через хворобу.

У квітні
2005 року йому була встановлена 3 -я група інвалідності і визначена втрата
працездатності у розмірі 50%. Обов'язок виплати позивачеві одноразової
страхової суми в той час було покладено на HACK „Оранта",  тому суми,
які просить стягнути з відповідача позивач,  просить стягнути з HACK „Оранта".

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши
позивача,  представників відповідача та
третьої особи,  суд вважає позов
підлягаючим задоволенню у зв"язку з наступним.

Судом
встановлено,  що позивач ОСОБА_1 проходив
службу в органах внутрішніх справ з 1984 року. На момент звільнення,  03.03.2005 року,  він мав вислугу років 20 років 7 місяців і
був звільнений відповідно до п. „б"
ст. . 64 Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ Української РСР і п. „а"  ст. . 13 Закону України „ Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців і осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ"( за вислугою років),  що підтверджується наказом № 91 о/с від
03.03.2005 року.

05.04.2005
року обласною медично - соціальною експертною комісією позивачеві була
встановлена третя група інвалідності і визначена втрата працездатності у
розмірі 50 відсотків. За висновком ЛТЕК вказана втрата працездатності виникла у
зв"язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Статтею
456 ЦК України
(в редакції 1963 року) передбачена відповідальність за ушкодження здоров"я
і смерть громадянина,  пов"язаних з
виконанням ним трудових обов'язків. У разі заподіяння каліцтва або іншого
ушкодження здоров"я,
пов"язаних з виконанням ним трудових обов'язків,  організація або громадянин,  відповідальні за шкоду,  зобов'язані відшкодувати потерпілому у
повному розмірі втрачений заробіток,  а
також виплатити потерпілому одноразову допомогу у встановленому законом
порядку.

Діяльність
міліції й соціальні гарантії її співробітників визначені Законом України
"Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565. цей закон був уведений у
дію Постановою Верховної ради Української РСР "Про порядок введення в дію
Закону Української РСР "Про міліцію " від 25 грудня 1990 року № 583.
Порядок і умови відшкодування збитку працівникові міліції визначені статтею 23
Закону України "Про міліцію" від 25 грудня 1990року № 583. Згідно вимог
пункту 3 Постанови Верховної Ради української РСР "Про порядок введення в
чинність Закону Української РСР "Про міліцію " від 25 грудня 1990
року № 583 положення статті 23 набувають чинності після прийняття зазначених
вище відповідних актів законодавства. Пункт 2 названої Постанови передбачає
завдання Раді Міністрів Української РСР -розробити й увести в дію Положення про
порядок і умови державного страхування працівників міліції УРСР,  а також: привести рішення уряду республіки у
відповідність із Законом Української РСР "Про міліцію".

Рада
Міністрів Української РСР ці завдання виконала і своєю постановою № 59 від 29
червня 1991 року затвердила "Положення про порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування осіб рядового,  начальницького й вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ України". Таким

чином,  29 червня 1991 року положення статті 23 Закону України
"Про міліцію " набули чинності в повному обсязі.

Частина 6
вказаної статті встановлює,  що у випадку
каліцтва,  заподіяного працівникові
міліції під час виконання службових обов'язків,
а також: інвалідності,  що
наступила в період проходження служби або не пізніше чим через 3 місяці після
звільнення зі служби або після закінчення цього строку,  але внаслідок захворювання або нещасного випадку,  які мали місце в період проходження
служби,  йому виплачується одноразова
допомога в розмірі від трирічного до п 'ятирічного грошового утримання (залежно
від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по
інвалідності".

Як
вбачається з матеріалів справи,
Управління внутрішніх справ звільнило позивача до закінчення обстеження
і встановлення інвалідності через хворобу,
відповідно до п. „б"  ст. .
64 „Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української РСР" і призначило пенсію,  хоч позивачеві і повинна була бути
встановлена пенсія по інвалідності,  а
також повинна була бути виплачена одноразова допомога у розмірі трирічного
грошового утримання.

Відповідно
до довідки УФРЕ УМВС України в запорізькій області,  грошове утримання,  яке виплачувалося ОСОБА_1 становило на день
звільнення 5043 грн. 39 коп.,  виходячи з
цього грошове утримання становить 5043,
39 х 12 місяців х З роки = 181 562 грн. 04 коп.

Позивачеві була
виплачена частина суми HACK „Оранта" у розмірі 4250 грн.,

що
підтверджується довідкою від 04.04.2007 року.

Обов'язок
по виплаті сум державного страхування працівників міліції у випадку загибелі
або інвалідності покладена на національну акціонерну страхову компанію «Оранта»
відповідно до вимог Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року
№85/96-ВР,  пункту 1 «Положення про
порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового,  начальницького й вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ України»,  затвердженого Радою Міністрів Української РСР
№ 59 від 29 червня 1991 року.

Але,  при прийнятті названого вище Положення Рада
Міністрів Української РСР (нині - Кабінет Міністрів України) вийшов за межі
наданих йому повноважень і,  всупереч
нормам статті 23 Закону України «Про міліцію»,
увів додаткове обмеження на виплату одноразової допомоги у зв'язку з
одержанням інвалідності,  пов'язаної із
проходженням служби в органах внутрішніх справ. Це обмеження відбите в п. «а»
п.2 пункту 1 «Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового,
начальницького й вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх
справ України»,  затвердженого Радою
Міністрів Української РСР № 59 від 29 червня 1991 року: Страховик виплачує
страхові суми: а) особам рядового,
начальницького й вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх
справ (їхнім спадкоємцям) у випадку загибелі (смерті),  поранення (контузії,  травми або каліцтва),  захворювання,
отриманих під час виконання службових обов'язків,  пов'язаних з особистою участю в охороні
громадського порядку й суспільної безпеки,
боротьбі зі злочинністю.

Всупереч
нормам чинного законодавства України HACK «Оранта» провела
виплату у відповідності не з нормами Закону,
а з Постанови КМУ,  тому були
порушені права позивача на відшкодування збитку,  заподіяного його здоров'ю. Діяльність
страхових компаній визначається Законом України «Про страхування» від 7 березня
1996 року №85/96-ВР (в редакції,  що
діяла на час звільнення - від 03 грудня 1997 року).

Відповідно
до  ст.
5 цього закону страхування буває добровільне та обов'язкове.

Статтею
6 цього закону до видів обов'язкового страхування віднесено: 3) державне
особисте страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів
внутрішніх справ.

У
з"язку з вищевказаним,  суд
вважає,  що обов'язок по виплаті сум
державного страхування працівників міліції за Законом України „ Про
страхування" покладено на HACK „Оранта",
тому суму недоплаченої одноразової страхової суми,  з урахуванням виплаченої суми 4250 грн.,  у розмірі 177 312 грн. необхідно стягнути з HACK
„Оранта" на користь позивача.

Відповідно
до п.4 постанови KM України від 19.11.1992 року № 627,  виплата страховим сум проводиться HACK
„Оранта" у семиденний строк з дня отримання HACK усіх
необхідних документів від застрахованого та органів внутрішніх справ. Спори між
застрахованим і HACK „Оранта" щодо виплати страхових сум вирішуються у
встановленому законом порядку.

Отже,  між вказаними сторонами мався спір,  який повинен був вирішуватися у судовому
порядку за позовом сторони,  права якої
порушені. Так,  як HACK
„Оранта" не отримувала від УМВС України в Запорізькій області
документи про наявність у ОСОБА_1 права на отримання трирічного грошового
утримання,  остання не мала права
сплачувати його у такому розмірі,  а тому
відсутні дії HACK „Оранта" щодо несвоєчасної виплати позивачу
страхової суми у розмірі трирічного грошового утримання,  а тому позовні вимоги позивача у частині
стягнення 3% річних за просрочення виконання грошового зобов"язання,  необхідно залишити без задоволення.

Позовні
вимоги позивача у частині стягнення суми одноразової страхової суми з
урахуванням індексу інфляції,  в частині
стягнення суми індексу інфляції,
необхідно залишити без задоволення за безпідставністю.

Керуючись
Законом України «Про міліцію»,   ст. .
ст.  4,
6,  151 ЦК України ( в
редакції 1963 року),  Законом України
«Про страхування» від 07.03.1996 року,
ст. хт. 208,  209, 212, 213, 214,
215 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з
Національної Акціонерної Страхової Компанії « Оранта» на користь ОСОБА_1суму
одноразової страхової суми у зв»язку з встановлення інвалідності,  отриману в результаті проходження служби в
органах внутрішніх справ у розмірі 177 312 грн.

Інші позовні
вимоги залишити без задоволення.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення суду до Орджонікідзевського районного суду М. Запоріжжя та подачі
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду або у порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.