Справа №2-3352/07
РІШЕННЯ

Іменем України

02серпня
2007року                                                                                       м.
Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області в складі;

Головуючого -
судді Панченко О.М.

При секретарі -
Мазняк А.В.,

За участю
представника позивача Калаянова В.М. ,

відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального
підприємства Бердянської міської ради „Житлосервіс-3" до ОСОБА_1,  третя особа виконком Бердянської міської ради
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

Встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом,  в якому
зазначив,  що відповідачу в 2002 році
було надано для проживання кімнату АДРЕСА_1,
який є власністю територіальної громади м.  Бердянська та перебуває на балансі позивача.

Посилаючись
на те,  що відповідач з моменту надання
кімнати до теперішнього часу не проживав у кімнаті,  не сплачує за комунальні послуги,  прохає визнати його особою,  що втратила право користування жилим
приміщенням на підставі правових норм, які регулюють аналогічні правовідносини
за договором найму -  ст. 71,  72 ЖК України.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач
позов не визнав і пояснив,  що він
насправді мешкає у кімнаті,  але за
розпорядком своєї роботи він пізно повертається до дому - біля першої години
ночі,  та уходить біля четвертої -п'ятої
години. Інколи він мешкає у своєї дружини,
інколи у матері. Місцями загального користування не користується,  ночує коли один раз на тиждень,  коли більше. В кімнаті є належні йому речі
-диван,  телевізор,  холодильник. Прохає в позові відмовити.

Аналізуючи
надані в справі докази,  суд дійшов
висновку про наступне.

Згідно
довідки № 544 від 08.06.07 року 19/20 гуртожитку по вул. Ля-Сейнської,  34 зареєстровано на праві власності на
територіальною громадою м.  Бердянську в
особі Бердянської міської ради.

Згідно
актам прийому-передачі будинок перебуває на балансі позивача.

Правомірність
вселення відповідача до кімнати в гуртожитку не оспорюється.

Як
вбачається з акту від 23.04.07 року,
складеного комендантом гуртожитку ОСОБА_5 ,  голови ради гуртожитку Степнової Є.О.,  мешканців гуртожитку ОСОБА_2,  ОСОБА_3 ,
відповідач з 2002 року не проживає у спірній кімнаті.

2

Як
вбачається з виписки із особового рахунку,
відповідач систематично не виконує обов'язки з оплати проживання в
гуртожитку.

Як
пояснила свідок ОСОБА_4,  вона мешкає у
сусідній кімнаті,  та стверджує,  що відповідач не мешкав ніколи у гуртожитку.
Вона одного разу заходила до нього у кімнату,
оскільки за дозволом відповідача зберігала в нього у кімнаті свої
речі,  то бачила там тільки диван,  а інші речі він привіз,  коли дізнався про справу у суді.
Стверджує,  що відповідач не мав
можливості зайти у кімнату,  щоб його
ніхто не бачив,  оскільки біля двері у
його кімнату стояли холодильники сусідів,
тобто,  їх треба було відсунути.
Він не мав плити,  стола на кухні,  не користувався душовою та туалетом.  Двері були опечатані,  рахунки і квитанції залишалися у двері. Світ
не був підключений 2, 5 роки.

Суд вважає,  що не має підстав не довіряти показанням
свідка ОСОБА_4,  оскільки вона не має
особистої зацікавленості у вирішенні справи,
мешкає у сусідньої кімнаті і їй особисто і достовірно відома ця
інформація.

Суд
також приймає показання свідка ОСОБА_5,
показання якою були дані при розгляді справи в заочному порядку та
оголошені в судовому засіданні,  яка
підтвердила,  що відповідач ніколи не
проживав у спірній кімнаті гуртожитку.

Свідок
ОСОБА_7 стверджує,  що він заходив у
гості до відповідача біля 17-18 години на 15 хвили,  у кімнаті були диван,  шифоньєр,
телевізор,  світла майже не було.

Суд не
приймає до уваги показання свідка ОСОБА_7,
оскільки він стверджує,  що
епізодично відвідував відповідача,  тобто
йому не може бути відомо,  чи мешкав він
у кімнаті,  чи інколи заявлявся туди.
Крім того,  його показання непослідовні
та суперечать поясненням відповідача та свідка ОСОБА_4,  оскільки свідок стверджує,  що світла „майже не було",  на той час коли воно було відключене.

Суд
також приймає до уваги,  що відповідач
займає кімнату протягом тривалого терміну - біля п'яті років,  але як вбачається,  не має в цьому потреби. Суд вважає
непереконливими ствердження відповідача про його проживання в блоці
гуртожитку,  де мешкає п'ять сімей,  за наведеним ним режимом протягом п'яті
років,  коли його ніхто не бачив.

Відсутність
речей у кімнатах,  на спільній
кухні,  в місцях загального користування
також свідчить про те,  що відповідач не
проживав у кімнаті.

Суд
вважає,  що слід погодитися з думкою
позивача про застосування аналогії закону,
оскільки житловим законодавством не передбачені підстави визнання особи
такою,  що втратила право користування
жилою площею у гуртожитку. Проте аналогічні правовідносини,  що випливають з договору найму житла,  регулюються
ст. 71, 72 ЖК України, та які мають бути застосовані відповідно до  ст. 8 ЦПК України за аналогією закону.

Поважних
причин не проживання відповідача в спірній кімнаті суду не наведено і доказів
не надано.

Керуючись  ст. 2, 8, 10, 15, 60, 208, 218 ЦПК
України,  чт. 1  ст. 71,
72 ЖК України,  суд

вирішив:

Позов
задовольнити.

Визнати
ОСОБА_1 таким,  що втратив право
користування кімнатою АДРЕСА_1,
розташованому в будинку № 34 по вул.
Ля-Сейнська в м.  Бердянську та
анулювати реєстрацію ОСОБА_1 за згаданою адресою.

3

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення,  а апеляційну
скаргу - протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження в
апеляційний суд Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд в
порядку,  передбаченому  ст.
ст. 292-296 ЦПК України.