Справа №2-1625/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2007 рік місто Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М. , за участю секретаря судових засідань - Клименко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в Лозівському міськрайонному суді Харківської області в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснопавлівського комунально-експлуатаційного господарства «про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні»,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2007 року, позивач звернулась до суду з позовом стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 07 лютого 2007 року по 16 квітня 2007 року, вона працювала у відповідача по справі, на посаді виконуючого обов'язки головного бухгалтера. Після звільнення з роботи, їй не виплатили ні заборгованості по заробітній платі, ні розрахункові. Тільки після її неодноразових звернень до відповідача в письмовому вигляді, 06 червня 2007 року було виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 895 гривень 66 копійок. Відповідач своєчасно не виплатив заробітної плати, тому позивач просить стягнути на її користь - компенсацію за затримку видачі заробітної плати у сумі 1300 гривень, позивач вказала, що своїми діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 500 гривень , яку прохає стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 16 липня 2007 року, позовна заява була залишена без руху і надано строк для усунення недоліків. ЗО липня 2007 року відкрито провадження по даній цивільній справі.

28 серпня 2007 року за клопотанням позивача, ухвалою суду, строк розгляду даної справи було продовжено терміном на один календарний місяць.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, оскільки дійсно працювала на даному підприємстві, а на день її звільнення, з нею не було проведено розрахунку по заробітній платі. Лише після неодноразових її звернень до керівника підприємства, розрахунок по заробітній платі провели, а саме - 06 червня 2007 року. Позивач вказала, що має право на компенсацію за затримку в проведенні розрахунку з нею по заробітній платі за 50 календарних днів, сума якої складає 1300 гривень. Крім того, такими діями відповідача, їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 500 гри., оскільки їй довелося брати у сторонніх людей гроші в борг, для забезпечення свого життя. Однак, підтвердити це вона не може, оскільки не заявляла про виклик даних осіб як свідків у судове засідання та і письмових доказів, в неї не має. Позивач зазначила, що після звільнення вона не працювала і на

облік в центр зайнятості, за пошуком роботи не зверталася. Крім тог, позивач вказала, що роз»яснені їй судом права та обов»язки, зрозумілі, і вона знає, що в обґрунтування своїх позовних вимог, повинна надати докази, які б підтверджували дані обставини, про те в неї доказів не має.

У судовому засіданні, позивачем було заявлено клопотання про допуск в якості її представника по справі - адвоката Лозівської міжрайонної юридичної консультації Адвокатського об»єднання «Харківська обласна колегія адвокатів» - Соколову Р.І.. 14 серпня 2007 року клопотання позивача було задоволено, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Крім того, дане право закріплено в ч.1 СТ. 59 Конституції України, яка зазначає, що кожен має право на правову допомогу. У судовому засіданні, представник позивача підтримала позовні вимоги позивача та вказала, що вони є обгрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, оскільки дійсно, Кодексом Законів про Працю України, закріплено право позивача на отримання заробленої нею заробітної плати, яке було порушень з боку відповідача.

У судовому засіданні, інтереси відповідача представляв - Каденко СВ., який діє на підставі Розпорядження №64 Краснопавлівськох селищної Ради Лозівського району Харківської облас-ті від 03 травня 2007 року, що не суперечить положенням діючого Цивільного Процесуального Кодексу України, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України - сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через свого представника. Частиною З даної статті встановлено, що юридичних осіб представляють їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Відповідно до П.2 ч.1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю юридичної особи або документами, що засвідчують службове становище і повноваження її керівника. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

У судовому засіданні, представник відповідача вказав, що позов визнає частково, а саме в тій частині, що позивач дійсно, має право на виплату їй компенсації за затримку розрахунку по виплаті заробітної плати, а відносно спричинення їй моральної шкоди, то позов не підлягає задоволенню, оскільки, їй не було спричинено ні яких моральних страждань і ні яких принижень її не було.

Представник відповідача вказав, що дійсно, у період з 07 лютого 2007 року по 16 квітня 2007 року позивач працювала у відповідача по справі на посаді виконуючого обов'язки головного бухгалтера. В день її звільнення, з нею не було проведено розрахунку по заробітній платі, причиною чого була - відсутність грошових коштів на розрахунковому рахунку підприємства. Позивач декілька разів зверталася до керівництва підприємства для проведення з нею розрахунку, але розрахунок з нею було проведено лише 05 червня 2007 року, як то зазначено у платіжній відомості, так як саме на 05 червня 2007 року, позивач була письмово викликана до Краснопав-лівського КЕГ для проведення з нею розрахунку, про що свідчить отриманий нею особисто, виклик. Представник відповідача вказав, що компенсація позивачу за затримку проведення з нею розрахунку по заробітній платі не могла бути проведена і не може бути проведена й надалі, оскільки підприємство перебуває у дуже скрутному фінансовому стані і починаючи з першого жовтня 2007 року, взагалі буде припинено здійснення обов»язкових платежів (податків, зборів) до відповідного бюджету. Представник відповідача зазначив, що станом на квітень 2007 року, на розрахунковому рахунку підприємства були грошові кошти - це 547 гри.59 коп., але вони повинні були бути використані для інших цілей, а не для виплати заробітної плати позивачу.

У судовому засіданні судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно до Наказу №11 по комунальному експлуатаційному господарству від 07 лютого 2007 року (а.с. №39), позивача було прийнято на посаду замісника головного бухгалтера. В підтвердження викладеного, свідчить також і запис в трудовій книзі позивача (а.с. №13-15), здійснений 07 лютого 2007 року. Розпорядженням №26 б -К Краснопавлівської селищної ради Лозівсько-го району Харківської області від 07 березня 2007 року «про призначення ОСОБА_1 виконуючою обов»язки головного бухгалтера Краснопавліського КЕГ» (а.с. №56), з 15 березня 2007 року позивача було призначено на посаду виконуючої обов»язки головного бухгалтера Красно-павлівського КЕГ. Підтвердженням даної обставини є також запис у трудовій книзі позивача здійснений 07 березня 2007 року (а.с. №13-15).

У позовній заяві (а.с. №2-3) та в судовому засіданні позивач вказала, що з нею було не своєчасно проведено розрахунок по заробітній платі, про що надала довідку (а.с. №11). Дане підтвердив і представник відповідача у судовому засіданні, надавши суду свої письмові пояснення (а.с. №92-93).

Дійсно, з огляду на довідку від 31 травня 2007 року (а.с№11), судом встановлено, що у відповідача перед позивачем, була заборгованість по заробітній платі у розмірі 895 грн. 66 коп. У своїй позовній заяві (а.с. №2-3) та в судовому засіданні позивач вказувала, що не одноразово, як в усній формі та і письмово, зверталася до керівництва Краснопавлівського КЕГ, з вимогою провести з нею розрахунок по заробітній платі. Дійсно, з в матеріалах справи є заява від 01 червня 2007 року, подана позивачем до відповідача, про що останнім здійснено запис під номером 38 від 01 червня 2007 року з штампом підприємства про отримання даної заяви. Не спростовував цього ні в письмових поясненнях ні у судових засіданнях і представник відповідача, який вказав, що дійсно позивач звертала до нього з вимогами про проведення з нею розрахунку по заробітній платі.

Позивач вказала в позові про те, що розрахунок по заробітній платі з нею було проведено саме 06 червня 2007 року.

У судовому засіданні представник відповідача вказав, що розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено саме 05 червня 2007 року, підтвердженням чого особистий підпис позивача у платіжній відомості №9 від 05 червня 2007 року. Оскільки, позивачу саме 05 червня 2007 року було направлено запрошення з проханням до неї з»явитися їй 05 червня 2007 року до 15 години 00 хвилин до Красноравлівского КЕГ, для проведення з нею розрахункових. Дане запрошення позивач отримала, оскільки поставила свій особистий підпис та дату його отримання -це - 05 червня 2007 рік.

Дійсно, судом було встановлено, що 05 червня 2007 року, на ім. »я позивача відповідачем було направлено лист №185 (а.с. №40) з проханням прибути до Краснопавліського КЕГ саме 05 червня 2007 року до 15 години 00 хвилин, із якого вбачається, що позивач даний лист отримала, підтвердженням чого є підпис та дата отримання - 05 червня 2007 року. Не спростовувала цих обставин і сама позивач у судовому засіданні, і підтвердила, що дійсно лист отримала і цього ж дня з»явилася до керівника для отримання розрахункових. Однак відмовилася від отримання розрахункових, оскільки вимагала від відповідача виплати їй, як того вимагає діюче законодавство України - компенсації за затримку при затримці у виплаті заробітної плати.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що позивач відмовилася від отримання розрахункових та вимагала сплатити їй компенсацію за весь час затримки розрахунку з нею по заробітній платі, про що було складено Акт від 05 червня 2007 року.

Судом встановлено, що дійсно, в матеріалах справи на аркуші номер 35 є Акт від 05 червня 2007 року, з якого вбачається, що позивач відмовилася від отримання розрахункових на суму в 895 грн. 66 коп. мотивуючи це тим, що їй не нарахували індексацію по кожен день прострочення платежу.

Викладену обставину, підтвердили і допитані, за клопотанням позивача, в якості свідків, будучи попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень (а.с. №71, 72, 73, 74) та які принесли присягу свідка (а.с. №71, 72, 73, 74), у судовому засіданні 28 серпня 2007 року такі громадяни як - ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7. У присутності даних громадян і було складено Акт від 05 червня 2007 року (а.с. №35), які підтвердили посилання представника відповідача та те, що позивач, 05 червня 2007 року відмовилася від отримання розрахункових по заробітній платі і пішла з підприємства. Однак, їм відомо, що цього ж дня позивач повернулася на підприємство, і з нею було проведено розрахунок. Даних обставин, позивач, будучи присутньою у судовому засіданні 28 серпня 2007 року, не спростувала і проти них не заперечувала. Крім того, на запитання головуючого у судовому засіданні, чи зверталася позивач до суду з заявою про визнання недійсною платіжної відомості №9 від 05 червня 2007 року (а.с. №57), позивач вказала, що не зверталася і не оскаржувала.

Викладені вище обставини, вказують на те, що дійсно, між позивачем та відповідачем мали місце трудові відносини.

Відповідно до Ч.1 СТ. 48 КЗпП України зазначено, що трудова книга є основним документом про трудову діяльність робітника. Дійсно на день звільнення з роботи з позивачем не виплатив належну їй заробітну плату, як того вимагає діюче законодавство. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 94 КЗпП України зазначено: що заробітна плата-це винагорода, виражена як правило, у грошовому вираженні, яку власник чи уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану роботу.

В Ч.7 CT.43 Конституції України зазначено, що право на своєчасне отримання заробітної плати за працю захищається законом.

Законом України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року із наступними змінами, встановлено в ч.3 ст. 15, що: оплата праці працівників в підприємстві здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюється підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Крім того, ст. 24 цього ж Закону зазначено, що заробітна плата працівника виплачується регулярно.

У судовому засіданні, було достовірно встановлено, що станом на момент звільнення позивача з Краснопавлівського КЕГ, а саме 16 квітня 2007 року на розрахунковому рахунку останнього була наявна сума грошових коштів в 547 гри. 59 коп., що підтверджується довідкою №86 Відділення «Лозівське відкрите акціонерне товариство» «МЕГАБАНК» від 15 серпня 2007 року (а.с. №54). Однак, розрахунок відповідачем з позивачем, проведено не було.

Позивачем у своїй позовній заяві (а.с. №2-3) заявлено про компенсацію за затримку проведення з нею розрахунку по заробітній платі на суму в 1300 гривень за період з 16 квітня 2007 року по 06 червня 2007 року, тобто, за 50 календарних днів із розрахунку, що середня заробітна плата в неї відповідно до довідки №187 від 06 червня 2007 року (а.с. №12), складала 800 грн.. В обгрунтування викладених вимог, позивач посилалася на положення статті 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у випадку невиплати з вини відповідача чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в строки, вказані в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, організація, установа повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні на питання представника позивача, представник відповідача вказав, що дійсно на день звільнення позивача на розрахунковому рахунку Краснопавлівського КЕГ були грошові кошти в сумі 547 грн. 59 коп., однак розрахунок з позивачем по заробітній платі не бу-

ло проведено навіть частково, оскільки ці гроші, мали бути використані підприємством для других цілей, Інших грошових коштів на розрахунковому рахунку у підприємства не було, оскільки, проплата за отримані комунальні послуги населенням, від останніх, надходила дуже у малому розмірі і зразу ж використовувалася на ремонт ліфтів у під»їздах, на вивіз сміття з будинків та на інші заплановані цілі і заходи.

Відносно викладеного, необхідно зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 в п. 20 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку дри звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж у цей день він був на роботі - наступного дня після пред»явлення ним вимоги роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримання розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи -по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Обставини по справі, вказують на те, що з боку відповідача мало місце порушення прав позивача, що дає їй право на звернення до суду з позовом про захист своїх прав, так як то передбачено положенням Ч.1 ст. 15 Цивільного Кодексу України, а саме: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Не дивлячись на те, що позивач у своєму позові вказує про компенсацію їй у вигляді середнього заробітку за затримку проведення з нею розрахунку по заробітній платі у період з 16 квітня 2007 року по 05 червня 2007 року, тобто за 50 календарних днів, у судовому засіданні встановлено, що стягнення їй можливо провести лише за період з 16 квітня 2007 року, - це з дня звільнення позивача з роботи і по 05 червня 2007 року, день, коли з нею було проведено розрахунок по заробітній платі, де загальна кількість робочих днів складає 33 робочих дні, з розрахунку середньоденної заробітної плати, розрахованої відповідно до положень діючого законодавства, саме: відповідно до довідки (а.с. №18) заробіток позивача за період з лютого 2007 року по квітень 2007 року склав 1758 грн. 05 коп. Враховуючи, що кількість робочих днів за період з лютого по квітень 2007 року становить - 62 робочих дні, то середньоденна заробітна плата позивача складає 28 грн. 35 коп. Як вище вже було зазначено, кількість робочих днів з дня звільнення позивача з підприємства і до дня проведення з нею розрахунку складає 33 робочих дні, тому стягнення на користь позивача з відповідача, може бути проведено на суму в 935 грн. 55 коп. із розрахунку: 28 грн.35 коп.(середньоденна заробітна плата пози) помножена на 33 робочих дні = 935 грн. 55 коп.

На підставі вищевикладеного, суд знаходить позовну вимогу позивача, в частині стягнення з відповідача компенсації (середнього заробітку) за затримку проведення розрахунку по заробітній платі, такою , що підлягає частковому задоволенню.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди на суму в 500 грн., на тій підставі, що заробітна плата, яку відповідач йому не сплатив, була єдиним джерелом надходження коштів, і не отримання зароблених грошей привело до порушення ї"ї нормальних життєвих зв»язків, бо їй доводилося брати гроші в борг у сторонніх осіб та докладати зусиль для організації свого життя (а.с. №2-3).

У судових засіданнях, позивач вказала, що надати доказів в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині не може, не дивлячись на те, що судом їй було роз»яснено обов»язок по доказуванню своїх позовних вимог. Крім того, на запитання головуючого у судовому засіданні, позивач вказала, що після звільнення з Краснопавлівського КЕГ, вона не зверталася до центру зайнятості за постановкою її на облік як таку що шукає роботу, а працевлаштувалася вона сама лише у липні 2007 року, вже після того, як з нею провели розрахунок по заробітній платі.

з огляду на викладене, необхідно вказати, що відповідно до ст. 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім того, в статті 57 ЦПК України, доказами по справі є будь-які фактичні дані. На підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідок, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко ~ і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У своїй позовній заяві, в обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилається на ст. 237-1 КЗпП України. При цьому необхідно зазначити, що дана стаття передбачає, що відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку якщо, порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судому засіданні ні позивачем на і"ї представником, не було надано доказів в обгрунтування позовних вимог.

Тому, виходячи з викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Згідно до п. 6 Ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита.

На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільненні від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до CT.CT.81, 88 ЦПК України, а також відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №7-93 «Про державне мито», оскільки позивач звільнена від сплати державного мита при зверненні до суду з даним позовом, а представником відповідача не надано суду доказів про звільнення Краснопавлівського КЕГ від сплати державного мита, тому суд стягує з відповідача судовий збір (державне мито)т у розмірі 51 грн. 00 коп. Відносно сплачених при зверненні позивачем до суду витратна інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07 грн.50 коп., то позивачем у судовому засіданні 28 вересня 2007

року було подано письмову заяву (а.с. №91), в якій вона прохає суд, при винесенні рішення дану суму з відповідача не стягувати, оскільки в своїй позовній заяві не заявляла про дані вимоги.

Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 10, И, 15, 38, 42, 44, 57, 60, 74, 79, 81, 88, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України; ст. ст. 47, 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України; ст. 43, 59 Конституції України; ст. . 15 ЦК України; п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці»; СТ. СТ. СТ. 15, 24 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року; Ч. 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Краснопавлівського комунально-експлуатаційного господарства «про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні» - задовольнити частково.

Стягнути з Краснопавлівського комунально-експлуатаційного господарства на користь ОСОБА_1 - компенсацію (середній заробіток) за затримку розрахунку по заробітній платі при звільненні на суму в 935 грн. 55 коп.

В задоволенні позовних вимог, в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з Краснопавлівського комунально-експлуатаційного господарства - моральної шкоди - відмовити.

Стягнути на користь держави з Краснопавлівського комунально-експлуатаційного господарства - судовий збір (державне мито) у розмірі 51 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.