Справа №2- 193/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 січня
2006р.      Стрийський міськрайонний суд
Львівської області

у складі: головуючого-судді                                                Гулкевича О.В.

при секретарі                     Кулешник С.М.

з участю адвоката              ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частково недійсними свідоцтва про право власності
на квартиру та договору купівлі-продажу квартири,

встановив:

Позивач
11.08.2006р. звернувся до відповідачів ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_2, та ОСОБА_3. з позовом про усунення перешкод в
користуванні квартирою, заїздом на подвіря, реальний розподіл горища та
присадибної ділянки.

В обґрунтування
позовних вимог покликався на те, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного
12.04.2005р. між ним та ОСОБА_8., ОСОБА_9., він став власником двокімнатної
квартири №1 загальною
площею 84,87 кв. м,
розташованої поАДРЕСА_1

Разом з
квартирою йому у власність перейшли: розміщене під квартирою підвальне
приміщення та - над квартирою
- горище. У
квартиру існує два входи: один із загального коридору, яким користуються всі
мешканці будинку, другий -
тільки в його квартиру, який існував з часу побудови будинку, і яким
користувалися попередні власники.

З технічного
висновку, складеного Дрогобицьким відділом Львівської філії ДНДПВІ "НДІ
Проектреконструкція" про стан його квартири, вбачається, що остання, а
відтак - частина
будинку, яку ця квартира займає, попередніми власниками була доведена до
непридатного для проживання стану і вимагала негайного ремонту, який він
розпочав у травні 2005р.

Згідно цього
висновку прибудова, в якій розміщалися ванна і туалет, була в аварійному стані.
Септик, яким користуються всі мешканці будинку, не діяв, стічні води збирались
у підвальному приміщенні під належною йому прибудовою, що й призвело до її
руйнації. Тому він змушений був розібрати прибудову і за власні кошти
відремонтував септик та замінив стічні труби, провів гідроізоляцію фундаменту
та укріпив стіну будинку, який є пам"яткою архітектури.

Відповідачі, які
є сусідами, з моменту придбання ним квартири почали чинити йому перешкоди в
користуванні квартирою та проведенні ним ремонтних робіт. Перешкоди полягають в
тому, що відповідачі зачинили вхідні двері у спільний коридор, відмовляються
дати йому ключ від цих дверей для того щоб він зміг виготовити собі його
дублікат. Крім цього із загального коридору є вхід в належне йому підвальне
приміщення та на горище, розташоване над його квартирою. Відповідачка ОСОБА_3.
влаштувала в загальному коридорі на другому поверсі кухню, зачинила двері на
горище над його квартирою і відмовляється дати ключ від вхідних дверей на
горище, чим чинить йому перешкоди в користуванні ним.

Не маючи
вільного доступу на горище із загального коридору, проводячи ремонт покрівлі, яка
в багатьох місцях була пошкоджена і протікала, він змушений був додатково

доплачувати покрівельникам за ризик, які, ризикуючи своїм
життям, вибиралися на дах будинку та витягували туди покрівельні матеріали по
семиметровій драбині. Тому він вирішив провести реальний розподіл горища і
просити суд виділити йому частину горища, яка розміщена над його квартирою.

Крім цього
відповідачі чинять йому перешкоди і загальним в'їздом на подвір"я будинку.
Не маючи змоги заїхати на подві"я автомобілем, він змушений був вивозити
будівельні відходи та сміття, яке залишилося також від ремонту септика і
стічних труб, якими до речі користуються і відповідачі, через сусідське
подвір"я, вивантажуючи його через огорожу висотою 1,80 м, і цим же
шляхом завозити будівельні матеріали для ремонту

квартири. Щоб мати можливість заїхати на подвір"я,
не вступаючи в суперечки із сусідами, він облаштував заїзд з іншої сторони
подвір"я, встановивши браму, яка зачиняється на ключ.

Однак і це
відповідачам не до вподоби. Його дії надалі їх не влаштовують, про що свідчать
скарги, які вони пишуть в різні інстанції, звинувачуючи в тому, що він нищить
будинок, який є памяткою
архітектури. Натомість відповідачі нічого не зробили для збереження цієї памятки архітектури. В
підтвердження цього достатньо лише подивитися на зовнішній вигляд належних їм
частини будинку та порівняти з належною мені частиною будинку.

На його думку,
відповідачі грубо порушують вимоги ст.377, ч.2 ст.382, ст.ст.383 ЦК України,
ст.ст.42,86,88 ЗК України, тому він вирішив відповідно до ст.ст.386,391 ЦК
України, ст.48 Закону України "Про власність", ст.ст. 152,158 ЗК України
звернутися до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Так як він не
може досягнути з відповідачами згоди щодо порядку користування присадибною ділянкою
та з метою усунення в майбутньому будь-яких спорів щодо порядку користування
нею вирішив також згідно вимог ст.377, ч.2 ст.382, ст.ст.383,386 ЦК України,
ст.ст.42,86,88 ЗК України просити суд провести реальний розподіл цієї ділянки
відповідно до належних йому та відповідачам частин будинку і виділити йому у
власність належну йому частку присадибної ділянки, яка відповідатиме належній
йому ж частині будинку, залишивши у спільному користуванні пішохідний підхід до
його квартири з вул.Матейка та закріпивши лише за ним вже існуючий заїзд до
його частини будинку з вул. 1
листопада, оскільки відповідачі користуються іншим заїздом.

Такі дії відповідачів, які невідомо
з яких причин вороже відносяться до нього, порушують його права та законні
інтереси, завдають окрім зайвих матеріальних затрат, і моральну шкоду, яка
полягає в тому, що, перешкоджаючи користуватися квартирою, горищем, присадибною
ділянкою та загальним заїздом на подвір"я, відповідачі створюють йому
додаткові незручності в повсякденному житті, заставляють нервувати, переживати
за те, чи вдасться завершити ремонт, вишукувати можливі шляхи для вирішення
важливої для нього проблеми -
можливості завершення ремонту і проживання у власній квартирі.

Все це призвело
до істотних вимушених змін у його житті, він став погано себе почувати,
недосипає, постійно нервує, що негативно відбивається на його здоров"ї та
оточуючих його близьких людях.

Якщо відповідачі
не погодяться добровільно усунути перешкоди в користуванні квартирою, горищем і
ділянкою він залишає за собою право пред"явити останнім вимогу про
відшкодування понесених ним додаткових витрати на ремонт загального септика та
каналізаційних стоків, які він здійснив за власні кошти, а також відшкодування
моральних збитків. Тому просив суд постановити рішення, яким зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди в користуванні загальним входом до належної йому
квартири АДРЕСА_1,
зобов'язавши їх надати йому можливість виготовити дублікат ключа від дверей
загального коридору; в користуванні горищем будинку, що є складовою частиною
цієї квартири, та не чинити їх у майбутньому, а також, провести реальний
розподіл горища та присадибної земельної ділянки поАДРЕСА_1 відповідно до
належних йому та відповідачам частин будинку і виділити йому у власність

частку присадибної ділянки, яка
відповідатиме належній йому частині будинку, залишивши у спільному користуванні
пішохідний підхід до його квартири з вул.Матейка та зберігши лише за ним вже
існуючий заїзд до його частини будинку з вул.1 листопада, а також виділити йому
у власність частину горища, яка розміщена лише над його квартирою.

В ході розгляду
справи позивач збільшив позовні вимоги, пред'явивши позов до ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання частково недійсними свідоцтва про
право власності на квартиру та договору купівлі-продажу квартири.

В обгрунтування
покликався на те, що в ході розгляду справи йому стало відомо, що колишній
власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4
невідомо яким чином приватизувала, а згодом продала ОСОБА_2, зазначену квартиру
разом з коридором, який є приміщенням загального користування і відповідно до
ч.2 ст.382 ЦК України повинен належати всім співвласникам багатоквартирного
будинку.

Згідно даних
МБТІ площа квартири до приватизації ОСОБА_4. становила 53.02 кв. м. Згідно
договору купівлі-продажу ОСОБА_2. придбала квартиру площею 69,21 кв. м. Згідно
технічного паспорту на квартиру ОСОБА_2. загальна площа цієї квартири становить
59,07 кв. м.

Згідно даних КП
«Надія» загальна площа, за яку ОСОБА_2. сплачує квартплату становить 53,02 кв. м. Місцем
загального користування в будинку є сходові клітки загальною площею 14,30 кв. м. та 10,14 кв. м. Якщо
площу сходової клітки не включати в площу квартири ОСОБА_2., а включити площу
балкону, яким ця квартира обладнана, її площа становитиме 51,96 кв. м.

Виходячи з
наведеного вище, вважав, що ОСОБА_4під час приватизації квартири безпідставно
включили в площу квартири, що безоплатно приватизовується, коридор, з якого
існує вхід на горище над його квартирою, а з цього горища - вхід на горище
над квартирою відповідачки ОСОБА_2. Остання, яка на даний час вважає себе
одноосібним власником сходової клітки та коридору на другому поверсі будинку,
зловживає цим, не дозволяючи йому користуватися входом у квартиру із загального
коридору та входом на горище.

Так як іншого
входу на горище немає, навіть у випадку розподілу горища між власниками квартир
у будинку, відповідачка ОСОБА_2., користуючись тим, що вона згідно свідоцтва є
одноосібним власником коридору та сходової клітки, надалі чинитиме йому
перешкоди в користуванні входом у квартиру із загального коридору та входом на
горище.

Статтею 215 ч.1 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст.203 цього
Кодексу, згідно якої, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Він вважає, що і
договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, і
свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане на імя ОСОБА_4, суперечать
вимогам ст.382 ЦК України, тому просив суд на підставі ст.ст.203 ч.1, 215, 382 ЦК України
визнати частково недійсними: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
Стрийською районною і м.Стрия державною адміністрацією 19 листопада 1993 р. ОСОБА_4 в
частині приватизації останньою сходової клітки та коридору загальною площею 14.30 кв. м та договір
купівлі-продажу цієї квартири, укладений між ОСОБА_4. та ОСОБА_2. 29 січня 1999 р., в частині продажу
цього коридору разом з квартирою ОСОБА_2., та визнати, що ОСОБА_2. є власником
однокімнатної квартири загальною площею 48,86
кв. м, де площа кімнати -31,37
кв. м, кухні - 13,20
кв. м, ванної - 4,29
кв. м, і обладнаної балконом площею 3,1
кв. м.

Ухвалою суду від
25 грудня 2006р.
провадження у справі в частині позовних вимог про усунення перешкод в
користуванні заїздом на подвіря, реальний розподіл горища та присадибної
ділянки зупинено до вирішення позовних вимог в частині визнання частково
недійсними свідоцтва про право власності на квартиру та договору
купівлі-продажу квартири.

В судовому
засіданні позивач, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини,
підтримав позовні вимоги.

Відповідачі позов заперечили.

Заслухавши
сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід
задоволити з наступних підстав.

ОСОБА_6. та
ОСОБА_7 суду пояснили, що проживають з 1977р. на першому поверсі будинку у
квартирі №2, в яку
існують два входи: один -
з вулиці, другий - через
загальний коридор, який належить ОСОБА_2. Горищем вони користуються, оскільки
таке є спільним для всіх мешканців. Вхід на нього через квартиру ОСОБА_2. Їй
було відомо, що коридор був приватизований ОСОБА_4. Чому ОСОБА_2. не впускає
позивача на горище їм не відомо. Коли позивач купив квартиру в будинку, між ними
почали виникати сварки. Не заперечила проти поділу присадибної ділянки і
облаштування позивачем окремого заїзду на подвіря.

ОСОБА_2. суду
пояснила, що купила свою квартиру №3
у попереднього власника ОСОБА_4 Квартира складалася з сходової клітки,
коридору-кухні, в якій розміщені умивальник, газова плита, двох кімнат, одна з
яких суміжна з ванною. На той час у позивача в його квартиру було два входи.
Попереднім власникам квартири яку купив позивач - ОСОБА_8 було сказано замурувати вхід у квартиру із
коридору, а вхід на горище зробити з вулиці. Вони цього не зробили через брак
коштів. ОСОБА_8 вона впускала на горище. Не заперечувала того, що спочатку
впускала і позивача на горище. Однак, після того як між ними виникли неприязні
стосунки, категорично відмовляє позивачу у доступі на горище. Вважає, що він
повинен обладнати собі окремий вхід на горище.

ОСОБА_3. підтвердила пояснення ОСОБА_2.

ОСОБА_4 суду
пояснила, що її квартира на час приватизації складалася з однієї кімнати,
кухні, суміжної з ванною та туалетом. На сходовій клітці в коридорі перед
входом у її квартиру попереднім власником була встановлена мала газова плита,
вона встановила газову колонку. Сусіди -
власники квартир №1 та №2 - не заперечували
проти приватизації нею коридору, оскільки вона була з ними в хороших стосунках
і не перешкоджала їм у доступі на горище, на яке є вхід з цього коридору. Тому
представник архітектури, який готував необхідну документацію щодо приватизації
її квартири, включив цей коридор в площу, що приватизується. Письмової згоди
сусідів на це немає.

Представник
ОСОБА_5 ОСОБА_7. вважала, що приватизація квартири ОСОБА_4 відбулося відповідно
до вимог чинного на той час законодавства, тому підстав для задоволення позову
немає.

Судом
встановлено, що сторони проживають в триквартирному будинку по АДРЕСА_1.
Позивач є власником квартири №1,
розташованої на першому поверсі будинку; ОСОБА_6. та ОСОБА_7 - власники
квартири №2, також
розташованої на першому поверсі будинку; ОСОБА_2. - власник квартири
№3, яка
розташована на другому поверсі будинку над квартирою №2. Як вбачається з
технічної документації в будинок існує загальний вхід у спільний коридор - сходову клітку.
З цієї сходової клітки є входи в усі квартири. На другому поверсі цього
коридору мається вхід на горище, розміщене над квартирою позивача, а з цього
горища є вхід на горище, розміщене над квартирою №3 (ОСОБА_2.).

Згідно
експлікації внутрішніх площ квартири АДРЕСА_1, що
зберігається в інвентарній справі, її площа станом на 29.03.1982р. становила 53,02 кв. м.

Згідно наявної в
матеріалах інвентарної справи Стрийського ДК МБТІ довідки про стан сім'ї
наймача, виданої ЖЕКом №1
м.Стрия 01.09.1993р., площа квартири до приватизації ОСОБА_4. становила 53.02 кв. м.

Як вбачається з
розрахунку площі квартири, що безплатно приватизується, від 18.11.1993р. за №754 та свідоцтва про
право власності на квартиру, виданого 19.11.1993р.,
площа квартири АДРЕСА_1
становить 69,21 кв. м.

Однак, згідно
технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_4
станом на 23.11.1993р. загальна площа цієї квартири становить 59,07 кв. м.

Згідно довідки №383, виданої
02.10.2006р. КП «Надія» загальна площа, за яку ОСОБА_2. сплачує квартплату
становить 53,02 кв. м.
Наведене підтверджується і повідомленням-квитанцією про оплату ОСОБА_2. квартплати
та інших послуг. Місцем загального користування в будинку є сходові клітки
загальною площею 14,30 кв. м.
та 10,14 кв.м.

Така розбіжність у розмірах площі
квартири №3 ставить
під сумнів законність набуття відповідачкою ОСОБА_4. як попереднім власником права
власності на квартиру тієї площею, що зазначена у свідоцтві про право
власності, а відтак - на
коридор, який до цього часу знаходився у спільному користуванні всіх мешканців
багатоквартирного будинку.

Згідно ст.382 ЦК
України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального
користування, будівлі, споруди, які призначені для забезпечення потреб усіх
власників квартир.

Відтак, суд
вважає, що представник органу приватизації без належного технічного
обґрунтування безпідставно включив в площу квартири, яка приватизовувалася
ОСОБА_4., сходову клітку та коридор, загальною площею 14,30 кв. м, з яких
площа лише коридору -
4,16 кв. м, адже коридор та сходова клітка, з яких маються окремі входи в усі
три квартири, в підвальне приміщення та на горище будинку не може бути
власністю лише одного з мешканців цього багатоквартирного будинку.

Відповідачки
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. покликалися на те, що позивач не має жодних підстав
оспорювати свідоцтво про власність та договір купівлі продажу, оскільки лише в
2005р. придбав свою квартиру, тому пропустив строк позовної давності. Суд
вважає, що покликання відповідачів на дану обставину є необгрунтованим,
оскільки позивач, придбавши в 2005р. квартиру, лише згодом дізнався про те, що
ОСОБА_2. є власником сходової клітки та коридору, оскільки, користуючись цим,
відповідачки ОСОБА_3. та ОСОБА_2. почали перешкоджати йому в користуванні
загальним коридором, сходовою кліткою та входом на горище, чим порушили його
права. Відтак, звернувшись в 2006р. до суду за їх захистом, відповідно до вимог
ч.1 ст.261
ЦК України, позивач не пропустив строк позовної давності тому у суду немає
підстав його поновлювати.

Суд,
співставивши наявну технічну документацію на квартиру №3 та будинок в
цілому по АДРЕСА_1 та провівши відповідні розрахунки, прийшов до висновку, що
вона повинна складатися з: однієї житлової кімнати, площа якої становить - 31,37 кв. м, кухні - площею 13,20 кв. м та ванної - площею 4,29 кв. м. Відтак,
загальна площа даної квартири становитиме 48,86
кв. м, а не 59,07 кв. м.,
як зазначено в технічному паспорті, і не 69,21
кв. м, як зазначено у свідоцтві про право власності та в договорі
купівлі-продажу. Окрім цього, квартира обладнана балконом площею 3,1 кв. м. Що ж до
сходової клітки та коридору загальна площа яких складає 14,30 кв. м, з яких
коридор -4,16 кв. м.,
вони є спільною власністю усіх мешканців будинку і не можуть бути приватизовані
окремо жодним з них.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення
вимог, які встановлені частиною першою ст.203 цього Кодексу, згідно якої, зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що
орган приватизації, включивши в площу квартири, яка приватизовувалася ОСОБА_4.
коридор площею 4,16 кв. м,
який є приміщенням загального користування і належать на праві спільної
сумісної власності усім власникам

квартир в багатоквартирному будинку, порушив вимогу ст.382 ЦК України.

Відтак, і
свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане на імя ОСОБА_4, і договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4. і ОСОБА_2., які
суперечать вимогам ст.ст. 203 ч.1,215,382 ЦК України, слід визнати частково недійсними в частині в
частині приватизації ОСОБА_4. коридору площею 4,16 кв. м та сходової клітки, загальна площа яких складає 14.30 кв. м.

Керуючись ст.ст.10,60,158,159,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 15,16,203 ч.1,215,382 ЦК України, суд

вирішив: Позов задоволити. Визнати частково недійсними:

свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Стрийською районною і м.Стрия державною адміністрацією 19 листопада 1993 року ОСОБА_4, в частині приватизації
ОСОБА_4. коридору площею 4,16 кв. м та сходової клітки, загальна площа яких складає 14.30 кв. м; - договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений
міжОСОБА_4 та ОСОБА_2 29 січня 1999 року, в частині продажу ОСОБА_4.
разом з квартирою ОСОБА_2. зазначених : коридору площею 4,16 кв. м та сходової клітки, загальна площа яких складає 14,30 кв. м, та визнати, що ОСОБА_2. є власником однокімнатної квартири загальною площею 48,86 кв. м, де площа кімнати становить - 31,37 кв. м, кухні - 13,20 кв. м, ванної - 4,29 кв. м, і обладнана  балконом
площею 3,1 кв. м.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення,
апеляційну скаргу - протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Львівської області через
Стрийський міськрайонний суд.