Справа №2-1549/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 року                                                         м.  Одеса

Місцевий Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді               -                  Буран О.М. ,

при секретарі                       -                  Коровіній Л.О.

розглянувши у  відкритому судовому
засіданні в залі  суду у місті Одесі  цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновської районної адміністрації
Одеської міської Ради про визнання права власності,  суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації
Одеської міської Ради з вимогою про визнання за ним права власності на
нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1загальною площею 196, 4 кв.м. ,  яке розташоване на земельній ділянці 0, 02
га.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим,
що за свої кошти,  власною працею
із залученням спеціалістів,  побудував
нежиле приміщення поАДРЕСА_1 для обладнання магазину автомобільних запчастин з
демонстраційними приміщеннями,  загальною
площею 196, 4 кв.м.  До теперішнього часу
він несе тягар усіх витрат,
пов"язаних з утриманням приміщення,
володіє та користується зазначеним нерухомим майном відповідно до його
функціонального призначення.

Вказану побудову позивач здійснив самовільно без оформлення проектної
документації.

Позивач та його представник у судове засідання з*явилися,  позовні вимоги підтримали та просили
задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання з*явився,  вимоги позивача не визнав,  вказавши,
що дана будівля збудована самовільно,
не сдана
в експлуатацію у встановленому законом порядку. Крім того
відповідач вказав,  що у ОСОБА_1. не має
необхідної документації,  яка б
підтверджувала приналежність йому спірної будівлі.

Вислухавши пояснення сторін,
представника позивача,
свідка,  дослідивши матеріали
справи й оцінивши зібрані докази в їх сукупності,  суд дійшов висновку про те,  що позов підлягає повному задоволенню. Між
сторонами виникли правовідносини у галузі конституційного права щодо реалізації
органом місцевого самоврядування владних повноважень,  та цивільні правовідносини,  що випливають з відносин права власності.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено,  що
у 2004 році позивач за свої кошти,
власною працею із залученням спеціалістів,  побудував нежиле приміщення поАДРЕСА_1 для
обладнання магазину автомобільних запчастин з демонстраційними
приміщеннями,  загальною площею 196, 4
кв.м.  До теперішнього часу він несе
тягар усіх витрат,  пов"язаних з
утриманням приміщення,  володіє та
користується зазначеним нерухомим майном відповідно до його функціонального
призначення.

Вказане приміщення збудовано без оформлення проектної документації у дворі
АДРЕСА_1,  у зв*язку з чим являється
самовільним.

Після побудови магазину автомобільних запчастин з приміщеннями,  у відповідності з запитом позивача,  архітектором було виготовлено технічне
заключения,  з якого вбачається,  що основні конструкції строїння знаходяться в
задовільному стані у можуть бути прийнятті в експлуатацію. Крім того у позивача
на вказане приміщення є відповідна документація: технічний паспорт,  УАМ № 1370/04 від 02.12.2004 року,  СЕС м.
Одеси № 1109-2745 від 09.11.2004 року,
ГУ МНС в Одеській області № 36-46-10600 від 18.11.2004 року,  Лист Одеського міського виконавчого комітету
№ 03-934 від 08.09.2004 року,  рішення
МВК № 03/056 від 16.02.2005 року.

Згідно Розпорядження Малиновської районної адміністрації № 313/01-04 від
22.03.2005 року,  спірне строїння
збережено за позивачем.  У даному
розпорядженні вказано,  що дане
приміщення можливо прийняти до експлуатації,
що на думку суду є прикладом того,
що строїння по своїм будівельно - технічним даним відповідає всім
будівельним нормам і правилам.

Суд вважає,  що виконано вимоги
п.3  ст.
375 ЦК
України,  а саме
право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання
архітектурних,  будівельних,  санітарних,
екологічних та інших норм і правил,
а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

2

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив,
що на території збудованих приміщень знаходились сараї,  куди звозили сміття. Територія знаходилась в
антисанітарних умовах. Свідок вказав,  що
він попросив позивача взяти територію під власний контроль і навести
порядок,  що позивачем і було зроблено.

У
відповідності п.3  ст.  376 ЦК
України,  право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою,  яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці,  що не була їй
відведена для цієї мети,  за умови
надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме
майно.

Суд вважає,  що будь-які перепони для виділення позивачеві
земельної ділянки відсутні.

З
урахуванням вищенаведеного,  суд дійшов
висновку,  що самовільно збудовані
позивачем приміщення не мають негативного впливу на планіровку,  забудову,
благоустрій вулиці,  на зручність
утримання суміжних ділянок тощо,  тобто
дотримано вимоги ч.5 ст. 319 ЦК
України та ч.5  ст. 4 Закону України
"Про власність" від 07.02.1991р. №697-ХІІ (далі - Закон).

При
вирішенні позовних вимог судом взято до уваги,
що за змістом ч.ч.1,  3  ст. 13 Закону та ч.2  ст. 325 ЦК
України об'єктами права приватної власності можуть бути,  зокрема,
жилі будинки,  а склад,  кількість і вартість нерухомого майна,  що може бути у власності громадян,  не обмежується,  крім випадків,  передбачених законом.

Відповідно
до  ст. 49 Закону володіння майном
вважається правомірним,  якщо інше не
буде встановлено

судом.

Відповідно
до  ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,  що
не заборонені законом.  Право власності
вважається набутим правомірно,  якщо інше
прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Частиною
1 статті 12 Закону встановлено,  що праця
громадян є основою створення і примноження їх власності. До теперішнього часу
позивач,  який своєю працею створив
зазначене майно,  несе тягар усіх
витрат,  пов"язаних з утриманням
приміщенням,  володіє та користується ним
відповідно до функціонального призначення,
що свідчить про дотримання вимог
ст. 322 ЦК України.

Суд
вважає,  що обставини,  встановлені у судовому засіданні,  дають підстави для визнання за позивачем
права власності на самовільно створене майно.

На
підставі викладеного,  керуючись ч.
2  ст.
16,  ч. 2  ст.
325,   ст.  328,
п.3  ст.  376,
п.3  ст.  375 ЦК
України від 2003р.,  ч. 5  ст.
4,  ч. 1  ст.
12,  ч. ч. 1,  3
ст.  13,  ч. ч.3,
5  ст.  48,
ст.  49 Закону України "Про власність"
від 07.02.1991р. №697-ХІІ,   ст.   ст.
4-8,  11,  15,
88,  ч.3  ст.
208,   ст.   ст.
209,  212-215,  218, 223 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1загальною
площею 196, 4 кв.м. ,  яке розташоване на
земельній ділянці

0, 02 га.

Рішення суду
підлягає реєстрації в КП „ОМБТІ та РОН".

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.