Справа №22-7888/07 р.                          Головуючий
у 1 інстанції - Гладишенко І.В.
Доповідач -    Шамрило Л.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13
листопада 2007 р. Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                              Курило
В.П.

суддів:                                                  Санікової
О. С.

Шамрило
Л.Г.

при
секретарі:                                     Степаненко
В.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 25 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права особистої приватної власності на квартиру,  -

ВСТАНОВИВ:

У червні
2007 р. ОСОБА_2  звернулася до суду з
вказаним позовом,  мотивуючий свої вимоги
тим,  що перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем з 03.07.1993 р. до 16.07.2007 р. На підставі свідоцтва про
право власності на квартиру,  виданого
11.03.1999 р. Представництвом фонду державного майна України в м.  Донецьку за №3107,  їй (дошлюбне прізвище ІНФОРМАЦІЯ_1),  її сестрі ОСОБА_3 ,  чоловіку сестри ОСОБА_4 та їх дітям ОСОБА_5
та ОСОБА_6 в рівних частках належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Зазначену
квартиру відповідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від
19.04.1999 р. вони продали за 9000 доларів США ОСОБА_7 та його дружині
ОСОБА_8,  а виручені від продажу гроші
поділили між собою,  зокрема вона
отримала 1500 доларів США. До цієї суми її чоловік із спільних сумісних коштів
додав 100 доларів США і 20.04.1999 р. на її їм'я ОСОБА_2  була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_2,  в якій вони з відповідачем зареєстровані та
проживають по теперішній час.  Оскільки
їх сімейне життя не склалося,  рішенням
суду було задоволено її позов про розірвання шлюбу. Після чого жити разом з
колишнім чоловіком у однокімнатній квартирі стало неможливо,  а останній не визнає її право особистої
приватної власності на спірну квартиру,
мотивуючи тим,  що квартира була
придбана під час шлюбу.

Вважаючи,  що спірна квартира була придбана на її
особисті кошти,  враховуючи незначну
частку відповідача,  позивачка просила
визнати за нею право особистої приватної власності на вищезазначену
квартиру,  а з неї стягнути на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі еквівалентній 50 доларів США або 255 грн.

Рішенням
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 25 вересня 2007 р. позов ОСОБА_2
задоволено: за позивачкою визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 і
стягнуто з ОСОБА_2  на користь
відповідача ОСОБА_1 260 грн.

Не
погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1
приніс апеляційну скаргу,  в якій просив
рішення скасувати,  позовну заяву
ОСОБА_2  залишити без розгляду. В
обґрунтування доводів скарги посилався на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_9 ,  які підтримали доводи апеляційної скарги і
просили її задовольнити,  заперечення
позивачки ОСОБА_2 ,  яка просила скаргу
відхилити,  а рішення

суду залишити
без змін,  перевіривши доводи
скарги,  дослідивши матеріали цивільної
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  а рішення суду -скасуванню
з ухваленням по справі нового рішення з таких підстав.

При
розгляді справи судом першої інстанції було встановлено,  що позивачці ОСОБА_2  на підставі свідоцтва про право власності на
квартиру №3107,  виданого 11.03.1999 р. Представництвом
фонду держмайна України в м.
Донецьку,  зареєстрованого у БТІ
м.  Донецка
17.03.1999 p.
за №568,  на праві спільної власності
з ОСОБА_3 , ОСОБА_4,  ОСОБА_5 і ОСОБА_6
належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Згідно нотаріально посвідченому
договору купівлі-продажу від 19.04.1999 р. за реєстром №3036 зазначені співвласники
продали цю квартиру ОСОБА_7  і ОСОБА_8  Спірну однокімнатну квартиру АДРЕСА_2
позивачка ОСОБА_2  придбала за
нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20.04.1999 р. за реєстром
№5-2006,  фактично заплативши продавцю
1600 доларів США.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 ,  суд першої
інстанції виходив з того,  що у
відповідності з розпискою від 16.02.1999 р. квартира АДРЕСА_1,  співвласником якої була позивачка,  продана за суму 9000 доларів США і остання при
нотаріальному оформленні договору отримає свою частку від продажу квартири в
сумі 1500 доларів США. Тому
визнав цю суму особистими грошовими коштами ОСОБА_2 ,  за які вона придбала спірну квартиру,  додавши спільно нажиті під час шлюбу з
відповідачем кошти в сумі 100 доларів США,  та визнав за позивачкою право
особистої приватної власності на спірну квартиру.

Проте з
такими висновками суду неможливо погодитися,
оскільки вони не відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Згідно
ч.1  ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України в редакції,  яка діяла на момент
виникнення правовідносин між сторонами щодо спірної квартири,  майно,
нажите подружжям за час шлюбу,  є
його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права
володіння,  користування і розпорядження
цим майном.

Відповідно
до вимог ч.1  ст. 24 цього Кодексу
майно,  яке належало кожному з подружжя
до одруження,  а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Як
вбачається з матеріалів справи,
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 згідно нотаріально посвідченому договору
купівлі-продажу від 19.04.1999 р. за реєстром №3036 співвласниками ОСОБА_2
,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4,  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 була продана ОСОБА_7  і ОСОБА_8
за 9845 грн. (а.с. 5). Спірну однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 позивачка
ОСОБА_2  придбала відповідно нотаріально
посвідченому договору купівлі-продажу від 20.04.1999 р. за реєстром №5-2006 у
ОСОБА_10 за 6165 грн. (а.с. 6). Розпискою від 16.02.1999 p.,
яку підписали позивачка,
її сестра ОСОБА_3  та чоловік
сестри ОСОБА_4,  підтверджується
попередня домовленість співвласників двокімнатної квартири АДРЕСА_1 про її
продаж та порядок поділу коштів,  які
вони мають намір отримати від продажу (а.с. 24).

Тому ця
розписка не є доказом того,  що квартира
АДРЕСА_1 була продана співвласниками за 9000 доларів США,
з яких ОСОБА_2
отримала 1500 доларів США,  а висновки суду першої інстанції про визнаня цієї суми
особистими грошовими коштами позивачки,
за які вона придбала спірну квартиру,
є помилковими.

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що
позивачка не довела належність їй на праві особистої приватної власності
спірної квартири,  а у суду першої
інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення у повному обсязі
позовних вимог ОСОБА_2

Таким
чином,  при постановлені рішення суд
першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам
справи,  що відповідно до вимог  ст.
309 ЦПК України,  є підставою для
скасування рішення з ухваленням нового. Крім того,  суд неправильно застосував Сімейний кодекс
України,  який набрав чинності з 01.01.2004
p.,  і норми якого на правовідносини сторін по справі не
поширюються.

Оскільки
квартира АДРЕСА_1 належала 5-ти співвласникам в рівних частках і була продана
згідно договору купівлі-продажу від 19.04.1999 р. за 9845 грн.,  грошова компенсація за належну позивачці на
праві власності 15 частину квартири складає 1969 грн. Спірна квартира за
договором купівлі-продажу від 20.04.1999 р. придбана ОСОБА_2  за 6165 грн.,
з яких 1969 грн. - особисті кошти позивачки і 4196 грн. -спільні сумісні
кошти подружжя ОСОБА_1,  з цієї суми
кожній стороні належать кошти в розмірі 2098 грн. Позивачка на придбання
спірної квартири витратила особисті кошти в сумі 4067 грн. (1969+2098=4067
грн.),  а відповідач - 2098 грн.
Враховуючи наведений розмір витрат кожної сторони на придбання спірної
квартири,  апеляційний суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_2  підлягають частковому задоволенню: за
позивачкою слід визнати право особистої приватної власності на 23 частини
квартири АДРЕСА_2,  за відповідачем
ОСОБА_1 - право особистої приватної власності на 13 частину вказаної квартири.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  304,
307,  309,  313,
314,  316 ЦПК України,   ст.
ст.  22,  24 Кодексу про шлюб та сім'ю України,  апеляційний суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Кіровського районного суду м.  Донецька
від 25 вересня 2007 року скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково: визнати за ОСОБА_2 право особистої
приватної власності на 23 частини квартири АДРЕСА_2,  за відповідачем ОСОБА_1 - право особистої
приватної власності на 13 частину вказаної квартири.

Рішення
суду набирає законної сили з дня його проголошення,  але може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним чинності.