Справа №22ц-674   2007 року                      Головуючий по
Суддя-доповідач- Бондаревська С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

2007 року березня місяця „29"
дня   м.Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого-
судді- Бондаревської С.М. суддів- Омельченко Л.М.,  Триголова В.М. при секретарі- Рибак О.О. з
участю адвоката - ОСОБА_4 представника позивача- ОСОБА_5 відповідачів- ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави Полтавської
області від „23" січня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні
погребом,  стягнення моральної шкоди.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного

суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до вищевказаних відповідачів,  в
якому просила ухвалити рішення,  яким
зобов"язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перешкоджати їй в користуванні погрібом
в господарстві,  розташованому за адресою
АДРЕСА_1.

У березні ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги,  просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 солідарно у відшкодування моральної шкоди 1700 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 січня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1- відмовлено.

З даним судовим рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_1,  оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі,  посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права,  просила скасувати оскаржуване нею
рішення і ухвалити нове рішення,  яким
задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 свої заперечення подали відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,  в яких просили апеляційну
скаргу залишити без задоволення,  а
рішення місцевого суду - залишити без змін.

Колегія суддів,  заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали
справи,  мотиви апеляційної скарги,  приходить до висновку,  що скарга задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується
сторонами,  що позивач ОСОБА_1 та
відповідачі ОСОБА_2,  ОСОБА_3 є рідними
матір"ю та сином і невісткою відповідно та проживають за адресою АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 19 січня 1984 року позивач ОСОБА_1
подарувала,  а відповідач ОСОБА_2 прийняв
у дар 1/3 частину домоволодіння за вищевказаною адресою,  при цьому реального розподілу домоволодіння
не відбулося.

13.07.1991 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір
міни,  згідно якою з урахуванням
визначених часток у власності,  а саме
9/25 частин,  належних ОСОБА_1 та 19/50
частин - ОСОБА_2 у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 провели обмін вказаних
частин домоволодіння та стали власниками ОСОБА_1- 19/50 частин,  а ОСОБА_2- 9/25 частин даного домоволодіння з
реальним визначенням житлових та господарських будівель,  які знаходяться у них у власності.

23 квітня 2002 року позивач ОСОБА_1 уклала договір
дарування,  згідно якого належні їй 19/50
частин домоволодіння,  що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_5,  a остання прийняла
їх у дар.

Також судом вірно встановлено,  що з часу укладення договору дарування від
23.04.2002 року на ім"я ОСОБА_5,  право власності позивача по справі ОСОБА_1 у
домоволодінні,  розташованому за
вищевказаною адресою - припинилося.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 19/50 частин домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1,  до яких входять житлові та
господарські будівлі,  в тому числі і погріб,  використовуючи своє право власності він має
право на свій розсуд володіти та розпоряджатись вказаною власністю. З
урахуванням наведених обставин,  місцевий
суд,  відповідно до ст.ст.317,  319,
321 ЦК України,  дійшов вірного
висновку,  що дії відповідача ОСОБА_2 по
одноособовому використанню належної йому власності -потреба у вказаному
домоволодінні,  знаходяться в межах вимог
діючого законодавства. Також вірний висновок суду,  що посилання ОСОБА_1 на порушення її права
користування зазначеним погрібом не знайшла свого підтвердження в ході судового
розгляду справи,  оскільки позивачем не
надані суду докази стосовно існування взагалі такого права. А добровільна згода
відповідача ОСОБА_2 на користування погребом позивачкою,  що мала місце до осені 2005 року не є
підставою набуття такого права.

Також позивачем не надано,  а судом
не встановлено,  що ОСОБА_1 є членом
сім"ї відповідачів та як член їх сім"ї має право користуватися
житловими та господарськими будівлями,
що належать відповідачу ОСОБА_2 на праві власності. Не надано позивачкою
і будь-яких доказів стосовно домовленості,
встановленої у передбаченому законом порядку про спільне користування
погребом з його власником з часу набуття права власності останнім.

З урахуванням наведених обставин,  суд
дійшов правильного висновку,  що позовні
вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні погребом в домоволодінні за
адресою АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Обгрунтовано також місцевий суд відмовив ОСОБА_1 і в задоволенні її
позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди,  в підтвердження якої позивачка посилалася на
пошкодження відповідачами належних їй продуктів харчування та консервації,  що зберігалися в погребі та були винесені
відповідачами з нього,  вчинення перешкод
в користуванні погребом,  вважаючи дії
відповідачів протиправними,  винними та
такими,  що завдали їй нестерпних
страждань.

При цьому суд вірно виходив із встановлених в ході
судового розгляду обставин,  а саме,  що на початку осені 2005 року ОСОБА_2 та його
дружина ОСОБА_3- відповідачі по справі,
проводили ремонтні роботи в належному ОСОБА_2 на праві власності погребі
по заміні та укріпленню полиць. За їх розпорядженням,  громадяни,
які проводили ремонтні роботи - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винесли з погреба
декілька банок консервації,  яка належала
позивачу ОСОБА_1 та зберігалася за їх згодою у погребі і залишили її біля
погреба. Позивачем не надано жодного з доказів того,  яка консервація була винесена відповідачами з
погреба ,  її кількість та такі докази не
добуті і судом. Також ОСОБА_1 не надано доказів і стосовно того,  що відповідачами з погреба були винесені інші
продукти харчування,  а

саме-
буряк,  морква,  картопля,
її твердження стосовно цього заперечуються матеріалами справи та
зібраними в ході судового розгляду доказами.

Сам факт винесення консервації з погреба,
що належала позивачу,  без
встановлення її кількості та асортименту,
який знайшов своє підтвердження в судовому засіданні,  правомірно не визнаний судом як підстава
достовірного стверджування про причинно-наслідковий зв"язок дій
відповідачів з пошкодженням консервації. Так,
судом було встановлено та не заперечувалося сторонами,  що винесена консервація частково була вжита,  частково до цього часу знаходиться на
подвір"ї. Таким чином,  зазначені
обставини заперечують винні дії відповідачів у пошкодженні консервації,  на що вказувала позивачка.

Вірно судом не взяті до уваги в якості доказів,  підтверджуючих спричинення відповідачами
ОСОБА_1 моральної шкоди надані нею до матеріалів справи медичні документи,  оскільки вони підтверджують лише стан
здоров"я позивачки,  яка є людиною
похилого віку та наявність захворювань.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1,  місцевий суд
правомірно,  у відповідності до ст.88 ЦПК
України відмовив їй також у задоволенні вимоги про стягнення на її користь
судових витрат,  понесених нею по оплаті
правової допомоги адвоката.

Доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість висновків суду
першої інстанції не спростовують,  судове
рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстави для його зміни чи скасування- відсутні.

Колегія
суддів,  керуючись ст.ст.303,  307, 308,
314,  315 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23 січня 2007 року-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та
може бути оскаржена протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.