справа
РІШЕННЯ

Іменем        України

22 червня 2007 року                                                                            м.  Донецьк

Київський районний суд м .Донецька у складі Головуючого судді -В.В.
Коваленко,  При секретарі       -Я.Ю. Мануілової .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського
Районного суду м.  Донецька справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна,
-

ВСТАНОВИВ

15.11.2006р. ОСОБА_1  звернулась до
суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна.

У позові вказала,  що з відповідачем
позивачка перебувала у шлюбі з 09 вересня 1989 року. 17 серпня 2006 року шлюб
між ними був розірваний. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу сторонами сумісно була придбана квартира за адресою:
АДРЕСА_1.

Після розлучення угоди про добровільний розділ майна,  що є загальною спільною власністю,  між ними досягнуто не було.

Позивачка просить розділити спільно нажите майно,  тобто визнати за нею право власності 1/2
частину квартири АДРЕСА_1. Зобов'язати КП БТІ м.  Донецька внести зміни в єдиний реєстр права
власності на нерухоме майно. Стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивачка,
ОСОБА_1  підтримала свої позовні
вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити,  тобто розділити та признати за нею право на
ХА частину квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача,  ОСОБА_4 доводи
позивача підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2  у судовому
засіданні не визнав позовні вимоги позивача та просив відмовити в задоволенні
позовних вимог,  при цьому пояснив,  що квартиру по адресі: АДРЕСА_1,  він придбав у кредит,  у червні 2004 року. Кредит він оформив на
себе,  так як банк відмовився оформлювати
кредит на його мати,  в зв*язку з тим що
вона пенсіонерка. Кредит був оформлений та виданий банком в сумі 14000
(чотирнадцять тисяч) доларів США. Квартира була придбана
за 106000 (сто шість тисяч) гривень. Недостатні до повної суми кошти
доплачувала його мати. З продавцем квартири,
про купівлю договорювалась також його мати. Кошти,  при погашені кредиту банку кожен місяць
сплачує його мати,  він в цьому участі не
приймає.

Представник відповідача ОСОБА_5 доводи відповідача підтримав,  просив відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухав сторони,  дослідивши
матеріали справи,  суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 09.09.1989 року,  що підтверджується свідоцтвом про укладення
шлюбу,  зареєстрованим у Кіровському
відділі РАГС м.  Донецька,  актовий запис № 784 (а.с.  5). 17.08.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був розірваний,  про що свідчить
свідоцтво про розірвання шлюбу яке було видане відділом РАГС Куйбишевського РУЮ
м . Донецька НОМЕР_1 (а.с.  9).

При здійсненні угоди ОСОБА_1
написала заяву,  яка була
посвідчена приватним нотаріусом Задорожною І.Г.,
04.06.2004 року,
яка посвідчувала договір купівлі-продажу квартири,  зареєстрованої в реєстрі за № 2389,  у якому вона сповістила,  що квартира АДРЕСА_1,  придбана її чоловіком ОСОБА_2 за його
особисті кошти. Майнових та грошових претензій відповідно цієї квартири не має
(а.с. 22).

14.06.2007 року був укладений договір купівлі продажу квартири між ОСОБА_6
та ОСОБА_2,  згідно якого ОСОБА_2  придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1,  який був посвідчений 14.06.2007 р. приватним
нотаріусом Задорожною І.Г.,  який
зареєстровано в реєстрі за №2501 (а.с. 52).

14.06.2004 року був укладений кредитний договір № ML -100/321/2004 між АКБ «Райффазенбанк» та ОСОБА_2,  згідно якого ОСОБА_2  взяв у банку кредит на придбання
квартири,  у розмірі 14000 (чотирнадцять
тисяч) доларів США
(а.с. 52). Згідно п. 2.З.7. вищевказаного договору: Протягом дії цього Договору позичальник
зобов*язується: n.d не відчужувати Нерухоме майно (

або будь-яку
його частину) будь-якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди
Банку на таке відчуження; п.1 не прописувати (не реєструвати) право проживання
будь-яких третіх осіб на території (площі) Нерухомого майна.

Також,  29.06.2004 року був укладений договір іпотеки
№ PML-100/321/2004 між АКБ «Райффазенбанк»
та ОСОБА_2,  згідно якого,  п.
5.1. d)
ні Предмет Іпотеки в цілому,  ні
будь-яка його частина не перебуває і протягом терміну дії цього Договору не
перебуватиме у будь-якій іншій Іпотеці,
орендіД або заставі і не є предметом будь-якого арешту,  обмеження або заборони на відчуження,  чи предметом будь-якого іншого
Обтяження,  окрім передбачених цим
Договором .

Згідно
довідки БТІ м.  Донецька,  кв. АДРЕСА_2 зареєстрована за
наступними співвласниками: 34 % - ОСОБА_7,  33% - ОСОБА_1 ,
33% - ОСОБА_3,  на підставі свідоцтва про право
власності від 28.12.1999 року,  виданого
представництвом фонду держмайна за № 11907 (а.с.  67),
таким чином суд дійшов до висновку що позивачка та її дитина,  окрім спірного житла,  забезпечені житлом.

Свідок
ОСОБА_8,  мати відповідача ОСОБА_2 ,  в судовому засіданні пояснила що так як вона
є пенсіонеркою,  тому банк їй відмовив в
наданні кредиту,  для придбання
квартири,  тому кредитний договір був
укладений на ім'я її сина,  ОСОБА_2
,  кошти на придбання квартири давала
вона,  кошти по кредиту виплачує також,  вона. ОСОБА_1
добровільно написала відмову від цієї квартири. Комунальні послуги за цю
квартиру оплачує син. Дану квартиру,
агент по нерухомості шукав для неї. Квартира також знаходиться в
заставі.

Свідок
ОСОБА_9,  продавець квартири,  в судовому засіданні пояснила,  що питаннями по оформленню договору купівлі -
продажу квартири,  займалась мати
відповідача. Гроші їй,  за квартиру,  віддавала також мати відповідача. Квартиру
вона оформляла на сина,  так як їй банк
не видавав кредит тому що вона є пенсіонерка.

Відповідно
до  ст.
60 СК України,  майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини (навчання,  ведення домашнього господарства,  догляд за дітьми,  хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається,  що кожна річ,  набута за час шлюбу,  крім речей індивідуального користування,  є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Суд
вважає,  що спірна квартира,  яка розташована по адресі: АДРЕСА_1,  не може вважатися спільною сумісною
власністю,  так як вона була придбана в
кредит,  на теперішній час квартира
згідно договору іпотеки знаходиться під заставою у банка. Кредит,  на теперішній час,  виплачувався та виплачується матерію
відповідача,  тобто за її кошти,  що підтверджується матеріалами справи,  будь яких доказів,  що кредит виплачувався її колишнім
чоловіком,  та при їх сумісному
проживанні,  до суду позивачкою додано не
було. Позивачка,  згідно посвідченої
нотаріусом заяві від 04.06.2004 року,
від майнових та грошових претензій відносно цієї квартири,  добровільно відмовилась.

Таким
чином суд дійшов до висновку,  що
вищевказана квартира не може бути предметом розподілу по даній справі,  в зв*язку з чим в позовних вимогах
ОСОБА_1  необхідно відмовити.

Керуючись  ст.
ст.    10, 11, 60, 212, 213,
214,  215, 218,  ЦПК України,
суд,  -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  про
розподіл майна у вигляді квартири АДРЕСА_1,
відмовити. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги,  з подачею її копії до апеляційної
інстанції,  або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.