Справа № 2-976/2007p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08
серпня 2007 року              Бериславського
районний суд Херсонської області

у складі
головуючого судді                                                         Сіянка
В. М.

за
участю секретаря                                                                      Третьякової
Т. М.

представників:
ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання права власності на житловий будинок та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4.3вернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 посилаючись на те,
що 26.08.2006 року він домовився з відповідачем про продаж належного останньому
даного житлового будинку за 1500 гривень та сплатив йому зазначену суму в
повному обсязі,  що підтверджується
відповідною розпискою. Після сплати коштів він зі своєю сім'єю вселилися до
придбаного будинку АДРЕСА_1 та відремонтували його. За домовленістю з відповідачем
оформлення купівлі-продажу даного будинку в нотаріуса та у БТІ покладалася на
позивача,  але змінивши своє рішення щодо
продажу будинку (вже після того як будинок було відремонтовано позивачем)
відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу
будинку,  що унеможливлює подальшу
державну реєстрацію будинку та порушує його права як власника будинку. Просив
суд визнати за ним право власності на даний будинок.

У
судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1. підтримали вимоги,
викладені у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні,  з підстав,
зазначених у позові.

Відповідач
та його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
у судовому засіданні позов не визнали та пояснили,  що дійсно 26.08.2006 року відповідач отримав
від позивача 1500 гривень в якості оплати за тимчасове проживання його та
членів його родини в будинку АДРЕСА_1 і на цій підставі дав дозвіл на вселення
в будинок позивача та членів його сім'ї. Наприкінці квітня місяця 2007 року він
попередив позивача про те,  що йому
необхідно звільнити будинок,  оскільки
приїздить його донька,  яка буде
проживати у цьому будинку. Тоді позивач висловив бажання придбати даний
будинок,  але він йому відмовив. В свою
чергу позивач заявив,  що він не
виселиться з будинку. На цій підставі відповідач пред'явив зустрічний позов про
виселення позивача та його сім'ї з житлового будинку АДРЕСА_1.

В процесі судового розгляду справи представник позивача
ОСОБА_3 уточнила,  що дійсно

26.08.2006 року відповідач отримав від позивача 1500
гривень в якості оплати за будинок АДРЕСА_1 і на цій підставі дав дозвіл на
вселення в його будинок позивача та членів його сім'ї. Оскільки позивач в
подальшому і не думав

проводити остаточний розрахунок за будинок,  то відповідач не погоджувався оформляти у нотаріуса

договір купівлі-продажу будинку. Крім того,  згідно свідоцтва про право власності на
будинок,

останній належить на праві спільної сумісної власності
окрім нього щеОСОБА_6  таОСОБА_7,
які не

давали дозвіл на його продаж,  а тому угода купівлі-продажу даного
будинку,  укладена між ним та

позивачем є недійсною.

У судовому засіданні
позивач (відповідач за зустрічним позовом) та його представник ОСОБА_1. зустрічний
позов не визнали,  просили суд відмовити
у його задоволенні за безпідставністю.

ВідповідачкаОСОБА_6  в судове засідання не з'явилася,  надала суду письмову заяву про надання згоди
на продаж будинку АДРЕСА_1,  визнання
первісних позовних вимог та просила суд розглянути справу у її відсутність.

ВідповідачкаОСОБА_7 в судове засідання
не з'явилася,  надала суду письмову заяву
про надання згоди на продаж будинку АДРЕСА_1,
визнання первісних позовних вимог та просила суд розглянути справу у її
відсутність.

Суд,  дослідивши матеріали справи,  допитавши свідків,  заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників вважає первісний позов таким,
що підлягає задоволенню,  а
зустрічний позов таким,  що задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що житловий будинок
АДРЕСА_1 у відповідності до свідоцтва про праві власності на житло від
23.12.1994 року,  виданого Фондом
комунального майна Бериславського району Херсонської області та зареєстрованого
в БТІ 27.01.1995 року,  належав на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с.  22).

26
серпня 2006 року ОСОБА_5  отримав від
ОСОБА_4. 1500
гривень в якості оплати за будинок АДРЕСА_1,
що підтверджується письмовою розпискою,
підписаною позивачем та відповідачем,
підписи на якій посвідчено секретарем Шляхівської сільської ради
Бериславського району Херсонської області,
зареєстровану в реєстрі за № 150 (а. с.
7).

У
відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із
дій осіб,  що передбачені актами
цивільного законодавства,  а також із дій
осіб,  що не передбачені цими
актами,  але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Підставами                виникнення          цивільних        прав        та        обов'язків,     зокрема,     є:

1) договори та
інші правочини; 4) інші юридичні факти.

У
випадках,  встановлених актами цивільного
законодавства,  цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття
181 ЦК України
відносить до нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) земельні ділянки,  а
також об'єкти,  розташовані на земельній
ділянці,  переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно
статті 182 ЦК України
право власності та інші речові права на нерухомі речі,  обмеження
цих   прав,    їх
виникнення,    перехід   і
припинення   підлягають  державній
реєстрації.

Державна
реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною,  здійснюється відповідним органом,  який зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок
проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній
встановлюються законом.

У
відповідності до статті 316 ЦК
України правом власності є право особи на річ (майно),  яке вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею,  незалежно від волі інших
осіб.

Згідно
статті 328 ЦК України
право власності набувається на підставах,
що не заборонені законом,  зокрема
із правочинів.

За ч.
1  ст.
202 ЦК України
правочином є дія особи,  спрямована на
набуття,  зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків.

У
відповідності до ч. 4 статті 203 ЦК
України правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно статті
208 ЦК України
у письмовій формі належить вчиняти,
серед іншого:

3)
правочини фізичних осіб між собою на суму,  що перевищує у двадцять і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
крім правочинів,  передбачених
частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4)
інші правочини,
щодо яких законом встановлена письмова форма.

За статтею 209 ЦК
України правочин,  який вчинений у
письмовій формі,  підлягає нотаріальному    посвідченню   лише у випадках,     встановлених законом або домовленістю
сторін.

У відповідності до статті 210 ЦК
України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках,  встановлених законом.  Такий правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Згідно
статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки,  єдиного майнового комплексу,  житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у письмовій формі
і   підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

У
відповідності до статті 334 ЦК
України право власності на майно за договором,  який підлягає нотаріальному посвідченню,  виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання
договору,  не посвідченого
нотаріально,  дійсним.

Якщо
договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації,  право власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Суд
вважає,  що надана позивачем розписка від
26.08.2006 року є по суті договором купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1,  укладеним у письмовій
формі,  оскільки підписана двома
сторонами та містить в собі ознаки договору купівлі-продажу та відповідає
вимогам статей 655,  656 ЦК України.

Оскільки
відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу
даного житлового будинку (що підтверджено в судовому засіданні представником
відповідача ОСОБА_3),  позивач позбавлений права зареєструвати на праві
власності даний житловий будинок,  а тому
змушений звернутися до суду з даним позовом.

Твердження
відповідача ОСОБА_5  про те,
що 26.08.2006 року відповідач отримав від позивача 1500 гривень в якості
оплати за тимчасове проживання його та членів його родини в будинку АДРЕСА_1 і
на цій підставі дав дозвіл на вселення в будинок позивача та членів його
сім'ї,  а наприкінці квітня місяця він
попередив позивача про те,  що йому
необхідно звільнити будинок,  оскільки
приїздить його донька,  яка буде
проживати у цьому будинку,  тоді позивач
висловив бажання придбати даний будинок,
але він йому відмовив не знайшло свого підтвердження в ході судового
розгляду справи та спростовується змістом розписки,  в якій відображено,  що відповідач отримав 1500 гривень від
позивача саме за купівлю будинку,  а
також спростовується показаннями свідків ОСОБА_8,  ОСОБА_9 таОСОБА_10 ,  які підтвердили факт продажу відповідачем
будинку за 1500 гривень,  а також
поясненнями представника відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні,  яка пояснила,
що дійсно 26.08.2006 року відповідач отримав від позивача 1500 гривень в
якості оплати за будинок АДРЕСА_1 і на цій підставі дав дозвіл на вселення в
будинок позивача та членів його сім'ї. Оскільки позивач в подальшому і не думав
проводити остаточний розрахунок за будинок,
то відповідач не погоджувався оформляти у нотаріуса договір
купівлі-продажу будинку. Крім того твердження відповідача про наймання
позивачем будинку спростовується ще й тим,
що річний строк тимчасового проживання сім'ї позивача у його будинку
спливав 26.08.2007 року,  тоді як відповідач
пред'явив йому вимогу про виселення,  за
його словами,  ще у квітні місяці 2007
року.

У
відповідності до ч.1 статті 368 ЦК
України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За
статтею 369 ЦК України
співвласники майна,  що є у спільній
сумісній власності,  володіють і
користуються ним спільно,  якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання
майном,  що є у спільній сумісній
власності,  здійснюється за згодою всіх
співвласників.

У разі
вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном
вважається,  що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо
розпорядження спільним майном,  який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації,  має бути висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

Правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників,
може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника,  який вчинив
правочин,  необхідних повноважень.

Оскільки ОСОБА_5 продав житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4.3а 1500
гривень,  а інші співвласники майна
надали свою згоду на продаж будинку,
посвідчення підписів на якій прирівнюється до нотаріально
посвідченої,  сторони угоди
купівлі-продажу виконали всі істотні умови договору,  а саме позивач прийняв у володіння та
користування житловий будинок та сплатив за нього обумовлену суму коштів,  а
відповідач   передав   позивачу
даний  житловий   будинок,
шіе   відмовляється   належним
чином

оформити перехід права власності на будинок,  суд вважає за можливе захистити права
позивача шляхом визнання за ним права власності на даний житловий будинок.

За таких
обставин зустрічний позов ОСОБА_5.  до ОСОБА_4. про виселення
його та членів його сім'ї з будинку АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню.

Будь-яких інших
доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень сторонами не надано.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.   ст.  11,  181,  182,
202-210,  215-220,  316-319,
328,  334,  368-369,
386-393,  655-659 ЦК України,   ст.
10,  11,  57-64,
212-215,  ЦПК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_4до ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 про визнання права власності на
житловий будинок задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_4право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_451 гривню
судового збору,  ЗО гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи,  а всього 81 гривню.

Відмовити
ОСОБА_5 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_4про виселення його і членів
його сім'ї із житлового будинку АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу
на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк,  рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.