Справа № 2-1600
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня
2007 року                                                                      Біляївський
районний суд

Одеської області
в складі: головуючого судді - Трушиної О.І. при секретарі - Коваленко Н.С. з
участю адвоката - Драгана В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до   ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом і просить виселити відповідачів з усіма членами
сім»ї з 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, що належить їй на праві
приватної власності.

Свої
вимоги мотивує тим, що у кінці 2005 року вона домовилася з відповідачами по
справі про продаж належної їй частини будинку за 28 тисяч гривень, також вона
дала згоду на проживання у будинку до сплати оговореної ними суми, і оформлення
договору купівлі-продажу нотаріально. Вона дала доручення на ім»я ОСОБА_3. для
оформлення технічної документації на будинок, з умовою, що вони все це зроблять
за свої кошти і протягом місяця відповідачі повинні були сплатити обумовлену
суму і оформити договір нотаріально. Однак у обумовлений ними строк відповідачі
документацію виготовили, а гроші не виплатили, чим порушили умови домовленості.
У теперішній час позивачка має намір проживати у будинку зі своєю сім»єю, але
відповідачі відмовляються звільнити будинок.

У
судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог і
пояснила, що у 2002 році вона перейшла жити у будинок матері і у свою частину
спірного будинку тимчасово пустила проживати відповідачів. У 2005 році вона
мала намір продати будинок і домовилася з відповідачами про його продаж за 28
тисяч гривень, дала доручення на ім»я ОСОБА_3. для оформлення необхідної
документації, але до теперішнього часу вони не розрахувалися за будинок і
відмовляються виселитися з будинку.

Відповідачі
ОСОБА_2. і
ОСОБА_3. позовні вимоги не визнали і пояснили, що у 2002 році вони домовилися з
позивачкою про купівлю у неї 1/3 частини будинку вАДРЕСА_1 за 500 доларів США, вони передали їй
250 доларів США, потім
650 грн., і сіно вартістю 600 грн., але ніяких підтверджуючих документів про
передачу грошей немає. До теперішнього часу договір купівлі-продажу нотаріально
не укладений.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази,
суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено у судовому засіданні, позивачці згідно договору дарування належить
1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 6, 23). У 2002 році відповідачі
з дозволу позивачки стали проживати у спірному будинку, що не заперечували
сторони і підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. У 2005 році позивачка
мала намір продати будинок і відповідачі запропонували купити його. Сторони
домовилися про купівлю-продаж 1/3 частини будинку за 28000 грн. Позивачка у
липні 2006 року дала доручення на ім»я ОСОБА_3. для оформлення технічної
документації на будинок (а.с. 18). Протягом обумовленого строку документи для
нотаріального оформлення договору не виготовили, що також не заперечували
відповідачі, та підтвердив свідок ОСОБА_7. та по теперішній час гроші за
будинок не виплатили. У теперішній час позивачка має намір проживати у будинку
з сім»єю, про що повідомляла відповідачів (а.с. 9).

Допитана
у судовому засіданні свідок ОСОБА_8. пояснила, що вона у 2005 році приходила з
ОСОБА_1. до відповідачів з проханням звільнити будинок, так як ОСОБА_1 мала
намір його продати і сторони домовились між собою про купівлю-продаж будинку за
5,5 тисяч доларів США. Але
через деякий час відповідачі повідомили, що грошей у них немає і ОСОБА_1
запропонувала їм звільнити будинок.

Доводи
відповідачів про те, що у 2002 році між ними та ОСОБА_1. існувала домовленість
про укладення договору купівлі-продажу 1/3 частини спірного будинку за 500
доларів США, і в
виконання цього договору вони передали по частинам позивачці обумовлену суму,
суд до уваги не приймає, оскільки об»єктивно вони нічим не підтверджені.

Відповідно до
ст. 41 Конституції України право власності є непорушним.

Згідно
ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм
майном.

У
відповідності зі ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно
до ст. 383 ЦК власник
житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім»ї і інших осіб.

Згідно
до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно
до ст. 48 Закону України «Про власність», ст. 386 ЦК України власник
вправі вимагати усунення будь-якого порушення свого права шляхом звернення до
суду.

Суд
вважає, що відповідачі порушили права ОСОБА_1. володіти, користуватися,
розпоряджатися будинком, безпідставно проживають у будинку, внаслідок чого вона
не має можливості проживати у будинку зі своєю сім»єю,   і підлягають судовому захисту.

Керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 48 Закону
України «Про власність» від 07.02.1991 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення задовольнити.

Виселити
ОСОБА_2, ОСОБА_3 з усіма членами сім»ї з 1/3 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 Одеської області, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності,
без надання іншого житла.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення, апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Одеської області протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України, через
Біляївський райсуд.