Справа № 2-697/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                                                УКРАЇНИ

25
червня 2007 року Микитівський районний суд м.
Горлівки Донецької області в складі: головуючого - судді Наумик О.
О.,  при секретарі Кобзар Т. А.,  Батовріній О.Є.,  за участю адвоката ОСОБА_1,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в місті Горлівка цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства "Шахта ім.
ОСОБА_3" про відшкодування моральної шкоди,  заподіяної втратою здоров'я на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У лютому
2007 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом,  у судовому засіданні підтримав первісно
заявлені позовні вимоги,  посилаючись на
те,  що під час роботи з 1982 року по
1994 року прохідником на підприємстві відповідача він ушкодив здоров'я:

6.02.1991
року з ним стався нещасний випадок,
внаслідок чого він зазнав черепно-мозкової травми: струс головного
мозку,  забита рана голови. Ушкодження
здоров'я сталося з вини відповідача,  про
що було складено акт за формою Н-1 НОМЕР_1 від 16.02.1991 року.

За
висновком МСЕК від 4.07.1991 року йому було встановлено 25% втрати професійної
працездатності по травмі.

За
висновком МСЕК від 29.07.1993 року йому було встановлено 30% втрати професійної
працездатності за тих же підстав.

За
висновками МСЕК від 31.07.1995 року,
9.09.1996 року,  14.12.2000
року,  9.04.2001 року,  24.05.2005 йому встановлено 80% втрати
професійної працездатності за тих же підстав. Строк чергового переогляду -
24.05.2007 року.

Ушкодженням
здоров'я йому була спричинена моральна шкода,
оскільки він випробовує фізичні і моральні страждання,  пов'язані з постійним головним болем,  значним зниженням якості життя і втратою
можливості насолоджуватися життям,  з
порушенням нормальних життєвих зв'язків,
з необхідністю додаткових зусиль для нормалізації свого життя,  з позбавленням можливостей реалізації своїх
звичок і бажань,  звичного кола
спілкування. Внаслідок наведених негативних наслідків він позбавлений права на
труд та можливості отримання гідної винагороди за свій труд,  що потребує від нього додаткових зусиль для
матеріального забезпечення своєї родини. Душевні та фізичні страждання призвели
до необоротних порушень його психіки. Так,
згідно висновку Обласної клінічної психіатричної лікарні НОМЕР_2 йому
встановлений діагноз: органічний розлад особистості змішаного типу з чіткими
експлюзивними проявами внаслідок остаточних проявів травми головного мозку.

Також
неправомірні дії відповідача,  який
всупереч діючому законодавству нерегулярно та не в повному обсязі відшкодовував
йому суми спричиненої шкоди,  посилили
його фізичні та моральні страждання,  у
зв'язку з чим він звернувся до суду. Рішенням Микитівського районного суду
м.  Горлівки від 18.02.2000 року було
ухвалено стягнути з відповідача на його користь заборгованість щомісячних
виплат в розмірі 12153, 58 грн. Ця заборгованість була виплачена йому в грудні
2004 року. Проте вважає,  що відповідач
не виконав в повному обсязі обов'язок надати йому всі передбачені
законодавством соціальні виплати,  до
яких відноситься,  зокрема,  грошова сума,
яка компенсує моральний збиток.

Заподіяну йому
моральну шкоду він оцінює в 75.000 грн.,
які просить стягнути з відповідача.

Представник
відповідача позов не визнав,  оскільки
вважає,  що законодавством,  що діяло під час виникнення у позивача права
на відшкодування шкоди,  не було
передбачено відшкодування саме моральної шкоди. Отже немає правових підстав
заявлених позовних вимог. Крім того,
позивач пропустив передбачені цивільним законодавством строки звернення
до суду.

Заслухавши
сторони,  дослідивши письмові докази по
справі,  суд вважає,  що в позові належить відмовити з наступних
підстав:

Судом
встановлено,  що під час роботи з 1982
року по 1994 року прохідником на підприємстві відповідача позивач ушкодив
здоров'я:

6.02.1991 року з позивачем стався нещасний випадок,  внаслідок чого позивач зазнав
черепно-мозкової травми: струс головного мозку,
забита рана голови,  про що
16.02.1991 року було складено акт за формою Н-1 НОМЕР_1.

За
висновком МСЕК від 4.07.1991 року позивачу було встановлено 25% втрати
професійної працездатності по травмі.

За
висновком МСЕК від 29.07.1993 року позивачу було встановлено 30% втрати
професійної працездатності за тих же підстав.

За
висновками МСЕК від 31.07.1995 року,
9.09.1996 року,  14.12.2000
року,  9.04.2001 року,  24.05.2005 позивачу встановлено 80% втрати
професійної працездатності за тих же підстав на строк до 24.05.2007 року.

З
пояснень позивача,  наданих ним копій
медичних документів вбачається,  що
внаслідок ушкодження ним здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків погіршав
стан його здоров'я й психоемоційний стан,
він змушений постійно проходити підтримуюче (амбулаторне й стаціонарне)
лікування,  приймати медичні препарати,  а також що змінився образ його життя,  що потребує від нього додаткових зусиль по
організації свого життя.

Наведені
докази свідчать про те,  що ушкодження
здоров'я,  пов'язане з виконанням
позивачем трудових обов'язків,  заподіює
позивачу фізичні й моральні страждання,
обмежує його можливість вести звичайний йому спосіб життя,  що,
зокрема,  встановлено висновком
МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності,  групи інвалідності,  про заборону трудової діяльності,  про необхідність постійного лікування,  у тому числі медикаментозного,  санаторно-курортного,  диспансерного нагляду у лікаря-психіатра.

Зазначені
вище негативні наслідки наступили для позивача у зв'язку із втратою
працездатності,  із установленням
стійкого й необоротного погіршення стану його здоров'я.

Проте
право на відшкодування шкоди позивач набув в 1991 році. Законодавством,  що діяло на час виникнення у позивача права
на відшкодування шкоди та регулювало правовідносини між сторонами,  відшкодування моральної шкоди передбачено не
було,  у зв'язку з чим не має правових
підстав для задоволення позову в частині вимог відшкодування моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я.

Також
судом встановлено,  що рішенням
Микитівського районного суду м.  Горлівки
від 18.02.2000 року було встановлено порушення відповідачем права позивача на
своєчасне відшкодування шкоди в належному розмірі та стягнута на користь
позивача заборгованість сум відшкодування в розмірі 12153, 58 грн. Судове
рішення набуло чинності і на теперішній час,
згідно ствердженням позивача,
виконане.

Стосовно
вимог відшкодування моральної шкоди,  спричиненої
внаслідок порушень з боку відповідача відносно своєчасного відшкодування шкоди
в належному розмірі,  суд вважає,  що позивачем пропущений строк звернення до
суду з вимогами відшкодування моральної шкоди,
передбачений  ст. 233 КЗпП
України,  оскільки з часу ухвалення
судового рішення,  яким було встановлено
порушення права позивача,  минуло більше
3-х років. Причини пропуску цього строку позивачем не обгрунтовані,  тому суд не вбачає підстав для його
поновлення.

За таких
обставин в позові належить відмовити.

На підставі  ст. 233 КЗпП України,  керуючись
ст.   ст.  215,
218 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2
до Державного підприємства "Шахта ім.
ОСОБА_3" про відшкодування моральної шкоди,  заподіяної втратою здоров'я на виробництві,  відмовити.

Про
апеляційне оскарження рішення може бути надана заява до Микитівського районного
суду м.  Горлівки протягом десяти днів
від дня його проголошення,  а також
апеляційну скаргу на ім'я Апеляційного суду Донецької області протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.