Справа № 2-2 /2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
травня  2007 року                                                   Рівненський
міський суд

в особі
судді                                Гладюк
Г.Л.

при
секретарі                              Бойчук
О.П.,

з участю
позивача                      . ОСОБА_1

представника
позивачів            ОСОБА_3

представника
відповідача         ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до закритого
акціонерного товариства СП
„РЗВА" про захист прав власників патенту на корисну модель,

ВСТАНОВИВ:

В
березні 1999 року ОСОБА_1, ОСОБА_5
ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до АББ РЗВА - СП у формі З AT
про захист прав власників патенту України НОМЕР_1А на винахід
„Високовольтний вимикач". Згідно позовної заяви просили зобов'язати
відповідача припинити подальше використання винаходу і стягнути на користь власників
патенту компенсацію за порушення патентних прав та відшкодування моральної
шкоди.

Належним
відповідачем за вимогами ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8 судом визнано ЗАТ СП „РЗВА" як
правонаступника АББ РЗВА - СП
у формі ЗАТ.

Ухвалою
Рівненського міського суду від 31.05.2006 року провадження у справі в частині
позовних вимогОСОБА_8 закрито за його відмовою від позову.

У
зв'язку зі смертю ОСОБА_9 його правонаступником до участі у справі допущено
спадкоємицю ОСОБА_2

В
процесі судового розгляду спору позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  -правонаступник ОСОБА_7подали заяву про
уточнення позовних вимог,  згідно якої
просили стягнути з ЗАТ СП „РЗВА" збитки,
заподіяні порушенням прав власників патентів України НОМЕР_1А і НОМЕР_1
на винахід „Високовольтний вимикач" у виді неотриманого ліцензійного
платежу в розмірі 92 188 грн. 18 коп.,
3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 22
980 грн. 76 коп.,  збитки заподіяні
внаслідок інфляції у розмірі 137 571 грн. 87 коп. та відшкодувати моральну
шкоду,  стягнувши на користь кожного з
них по 25 000 грн.00 коп.

Відповідач
подав письмове заперечення проти позову,
покликаючись на його безпідставність. Вказує,  що патент НОМЕР_1є деклараційним і не
породжує у його власників прав вимагати укладення ліцензійного договору. Він
був лише передумовою для видачі патенту НОМЕР_1
тому до публікації відомостей про видачу патенту НОМЕР_1 -26.02.1999
року,  його власники не вправі були
вимагати укладення ліцензійного договору,
а відповідно не вправі вимагати стягнення збитків,  завданих не укладенням такого договору. Не
мали права винахідники вимагати укладення ліцензійного договору й після
публікації відомостей про видачу патенту НОМЕР_1  оскільки AT РЗВА на
той час було суб'єктом права попереднього користування,  передбаченого
ст. 25 Закону України „Про охорону прав на винаходи та корисні
моделі" ( в редакції 1993 року ),
яке перейшло

2

до ЗАТ СП „РЗВА" як
правонаступника AT
РЗВА щодо ділової практики
по виробництву високовольтної апаратури. Крім того вважає,  що між діями (бездіяльністю) відповідача та
неотриманням доходів позивачами відсутній причинно-наслідковий зв'язок,  між сторонами відсутні грошові
зобов'язання,  тому відповідно позивачі не
вправі вимагати й стягнення 3 % річних та втрат від інфляції. Не довели позивачі,  на думку відповідача,  й розмір завданих їм збитків,  оскільки правильність визначення розміру
роялті по їх винаходу 7% викликає сумнів. Необгрунтованими і такими,  що не підлягають до задоволення відповідач
визнає й вимогу позивачів в частині відшкодування моральної шкоди,  покликаючись на те,  що відповідач не здійснив жодних
неправомірних дій,  які б призвели до
порушення їх прав і такої шкоди позивачам не завдав.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
позовні вимоги частково зменшили. Просять стягнути з відповідача на
користь кожного із них збитки у виді неотриманого ліцензійного платежу з
врахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі по 50548 грн.00 коп. і на
відшкодування моральної шкоди по 25 000 грн. 00 коп. Пояснили,  що ОСОБА_4 ОСОБА_5  ОСОБА_1,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є власниками патенту України НОМЕР_1 та НОМЕР_1 на
винахід „Високовольтний вимикач". Згідно чинного законодавства патент - це
охоронний документ,  що засвідчує
пріоритет,  авторство і право власності.

Однак,  АББ РЗВА - СП у формі ЗАТ,
правонаступником якого є ЗАТ „СП
РЗВА",  в порушення
законодавства України,  без укладення
ліцензійного договору з 1997 року почало використовувати у виробництві цей
винахід. При цьому про використання патентів не надало відповідної інформації в
технічних рекламних матеріалах,  не
звітувало про це перед органами державної статистики,  що позбавило авторів патенту права
претендувати на передбачені державою нагороди.

Будучи
завчасно повідомленим листом від 23.07.1996 року за вхідним № 12-3571 про
наявність в конструкції вимикача даного винаходу,  АББ РЗВА цю обставину проігнорувало. Технічна
документація від AT РЗВА була передана АББ РЗВА без узгодження своїх дій з
власниками патентів і в подальшому використана АББ РЗВА без дозволу та без
відповідного повідомлення власників. На підставі матеріалів,  наданих відповідачем суду,  вимикачів ВБЗП-35,  ВБПЗ-35 та ВБЗЕ-35 з 1997 року по 2000 рік
було виготовлено і реалізовано на суму 1316974 грн. Згідно з оцінкою
інтелектуальної власності по рекомендації Академії правових наук України,  державного патентного відомства України та
державного агентства України по авторських і суміжних правах,  ліцензійний платіж (роялті) становить 7 % від
ціни виготовленої продукції. Отже,
доходи у вигляді неотриманого ліцензійного платежу,  складають 92 188 грн. 18 коп. Крім того,  порушивши зобов'язання щодо укладення
ліцензійного договору,  відповідач згідно  ст. 214 ЦК УРСР повинен сплатити матеріальні
збитки як борг з урахуванням інфляції та 3 % річних за весь час прострочення
грошового зобов'язання. Загалом збитки,
заподіяні внаслідок інфляції,  з
урахуванням офіційно встановлених Державним комітетом статистики індексів,  станом на травень 2007 року складають 137351
грн. 87 коп.,  З % річних станом на
квітень 2007 року - 22980 грн. 76 коп. Таким чином,  з відповідача на користь винахідників цієї
корисної моделі належить стягнути збитки у виді неотриманого ліцензійного
платежу у розмірі 92188 грн. 18 коп.,
збитки заподіяні внаслідок інфляції у розмірі 137351 грн. 87 коп. та 3 %
річних у розмірі 22980 грн. 76 коп.,  в
всього 252740 грн. 81 коп.,  а відповідно
кожному з власників патенту 1/5 частку від цих сум.

Крім
того,  своїми протиправними діями,  які виразились у незаконному,  всупереч волі власників використанні патентів
НОМЕР_1 та НОМЕР_1  а також у
безпідставних звинуваченнях перед правоохоронними органами,  в затягуванні судового розгляду спору,  відповідач зівдав їм значної моральної
шкоди,  що виразилось в заподіянні їм
тяжких душевних страждань. В результаті їх життя кардинально змінилось,  порушився нормальний життєвий ритм,  виникли проблеми у спілкуванні з родичами і
друзями,  було

3

боляче
усвідомлювати,  що належні їм на праві
власності патенти використовують без їх згоди. Усі сили були спрямовані на те,  щоб довести ,
що кожен має право володіти,
користуватися,  розпоряджати своєю
власністю,  результатами своєї
інтелектуальної діяльності. Така поведінка відповідача потребувала додаткового
психічного навантаження,  виникла
нервозність,  неспокій,  що негативно відобразилось на їх здоров'ї. Це
позбавило їх можливості реалізувати цілий ряд власних технічних ідей.
Покликаючись на викладені обставини,
крім збитків,  просять відшкодувати
завдану їм моральну шкоду стягнувши на користь кожного з них по 25 000 грн.00
коп.

Доводи відповідача про наявність у нього права попереднього користування,
вважають безпідставними,  оскільки
відповідач не надав доказів,  що на дату
подання заявки він здійснив значну й серйозну підготовку для використання
заявленого винаходу. Крім того вважають,
що в діях відповідача відсутній факт добросовісності. Ні AT
P3BA,
ні АББ РЗВА - СП
у формі ЗАТ,  самостійну паралельну
творчу роботу по створенню рішення тотожного заявленому винаходу не
проводило,  патент на винахід використало
без дозволу власників. Фактичного використання винаходу на дату подання заявки
у відповідача не було. За таких обставин,
відповідач не може претендувати на право попереднього користування.
Вважають, що в даному конкретному випадку норма про право попереднього
користування не може бути застосована в принципі,  оскільки таке право виникає у випадках
паралельного створення різними особами незалежно одна від одної внаслідок
власної добросовісної творчої праці два тотожних рішення.

Представник
відповідача позов не визнав,
покликаючись на його безпідставність. Вказує,  що патент НОМЕР_1є деклараційним і не
породжує у його власників права вимоги укладення ліцензійного договору.
Відомості про видачу цього патенту не публікувались,  щорічний збір по підтриманню деклараційного
патенту у період з 17.01.1995 року по 26.02.1999 року не сплачувався. Він був
лише передумовою для видачі патенту НОМЕР_1. Тому до публікації відомостей про
видачу патенту НОМЕР_1 - 26.02.1999 року,
його власники не вправі були вимагати укладення ліцензійного
договору,  а відповідно й не вправі
вимагати стягнення завданих цим збитків. Саме експертиза по суті заявки на
винахід визначає патентоспроможність заявленого технічного рішення і є
підставою для визнання технічного рішення винаходом. Майнові права у власників
патенту на „Високовольтний вимикач" виникли лише після перетворення
деклараційного патенту 12400 А у патент 12400 - з моменту публікації відомостей
про його видачу -26.02.1999 року. Однак і після цього власники патенту не мали
права вимагати укладення ліцензійного договору,
оскільки AT РЗВА,
правонаступником якого щодо ділової практики по виробництву
високовольтної апаратури є ЗАТ СП
„РЗВА",  на той час був
суб'єктом права попереднього користування,
яке перейшло до ЗАТ СП
„РЗВА". Відповідач реалізував передбачене законом право
попереднього користування,  тому не
здійснив жодних неправомірних дій і права позивачів не порушив. Суб'єкт права
попереднього користування не зобов'язаний укладати з власником патенту
ліцензійний договір,  як і відшкодовувати
збитки,  завдані його неукладенням.  На даний час,
а саме з 17.01.2002 року дія патенту НОМЕР_1 припинена.

Крім
того вважає,  що між діями
(бездіяльністю) відповідача та неотриманням доходів позивачами відсутній
причинно-наслідковий зв'язок. Позивачі не довели,  що розмір роялті по їх винаходу повинен був
становити саме 7 %. Зазначає,  що між
сторонами відсутні грошові зобов'язання,
тому позивачі не вправі вимагати й стягнення 3 % річних та втрат від
інфляції.

Необґрунтованими
і такими,  що не підлягають до
задоволення представник відповідача визнає й вимогу позивачів в частині
стягнення моральної шкоди,  покликаючись
на те,  що відповідач не здійснив жодних
неправомірних дій,  які б призвели до
порушення їх прав. З наведених мотивів,
просить в позові відмовити.

4

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши докази у
справі,  суд приходить до висновку,  що позов підлягає до задоволення частково.

Як
встановлено судом,  що підтверджено
матеріалами справи,  ОСОБА_4 ОСОБА_5  ОСОБА_1,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 12.01.1995 року подали до Державного патентного
відомства України заяву на видачу патенту на винахід" Високовольтний
вимикач". 17.01.1995 року відомством встановлено право пріоритету,  заявникам видано деклараційний патент на
винахід „Високовольтний вимикач" 12400А,
зареєстрований відповідно до Постанови Верховної Ради України від
23.12.1993 року № 3769-ХИ.

09.12.1997
року авторами винаходу направлено до відомства клопотання про проведення
експертизи по суті заявки і 23.10.1998 року прийнято рішення експертизи про
видачу патенту на винахід „Високовольтний вимикач". 26.02.1999 року
прийнято рішення про видачу ОСОБА_3
ОСОБА_4 ОСОБА_5  ОСОБА_7 та
ОСОБА_6. патенту України НОМЕР_1
відомості про це опубліковано в офіційному бюлетені „Промислова
власність" №1/1999 р.

Відповідно
до виписки з Державного реєстру патентів України на винаходи № 1884/11 від
09.10.2006 року дію патенту НОМЕР_1 з 17.01.2002 року припинено з причин
несплати збору за підтримання його чинності.

Згідно
чинного законодавства патент - це охоронний документ, що засвідчує
пріоритет,  авторство і право власності.

Відповідно
до  ст. 29 Закону України „ Про охорону
прав на винаходи і корисні моделі" встановлено ,  що „будь-яке посягання на права власника
патенту,  передбачене  ст. 23 цього Закону вважається порушенням
прав власників патенту,  що тягне за
собою відповідальність згідно з чинним законодавством України".

У
відповідності до  ст. 23 вказаного
Закону, посяганням на права власника патенту є використання винаходу без
дозволу власника патенту,  тобто без
укладення з ним ліцензійного договору,
який підлягає реєстрації в Держпатенті України.

Таким
чином,  підприємство,  яке бажає використати у своєму виробництві
чужий винахід,  що захищений патентом
України,  чи заявлений в Держпатенті України,  зобов'язаний до початку використання укласти
з власником патенту ліцензійний договір на право використання винаходу,  або ж укласти договір про переуступку права на патент.
Однак,  як встановлено судом,  що підтверджено матеріалами справи,  АББ РЗВА -СП у формі ЗАТ,
правонаступником якого є ЗАТ „СП
РЗВА",  в порушення
законодавства України,  без укладення
ліцензійного договору та договору переуступки
права власності на патент використало винахід „Високовольтний вимикач"
по патентах України НОМЕР_1та НОМЕР_1 у виробництві вакуумних вимикачів на клас
напруги 35 кВ - вимикачів типу ВВЗП -35,
ВВЗЕ-35,  ВБПЗ-35 та ін.

В
судовому засіданні доведено ,  що листом
від 23.07.1996 року за вхідним № 12-3571,
АББ РЗВА - СП у формі
ЗАТ було завчасно повідомлене про наявність в конструкції вказаних вимикачів
даного винаходу,  проте цю обставину
проігнорувало.

Як видно
із матеріалів справи,  протягом 1996-1999
років керівництву АББ РЗВА -СП
у формі ЗАТ,  власниками патенту було
направлено ряд листів з пропозиціями щодо узаконення використання винаходу.
Однак пропозиція винахідників прийнята не була,
ні ліцензійного договору,  ні
договору переуступки патенту
не було укладено.

Відповідно
до  ст. 203 ЦК України (1963
року), чинного на час виникнення спірних правовідносин,  у разі невиконання або неналежного виконання
зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки,  в тому числі не одержані
кредитором доходи,  які він одержав
би,  якби зобов'язання було виконано
боржником.

На
підставі довідок,  наданих суду ЗАТ „СП РЗВА" 26.09.2000
року,  за період з 30.06.1997 року по
29.12.1999 року відповідачем було виготовлено і реалізовано вимикачів
ВБЗП-35,  ВБПЗ-35 та ВБЗЕ-35 на суму
1316974 грн.

Наведених
обставин представник відповідача не заперечує.

5

Згідно з
„Оцінкою інтелектуальної власності" виданою Академією правових наук
України,  Державним патентним відомством
України і Державним агентством України по авторських і суміжних правах(т.4  ст. 238),
ліцензійний платіж (роялті) на електротехнічне обладнання становить 4-7
% від ціни виготовленої продукції. Використання ставки роялті 7% суд визнає
обґрунтованим,  отже доходи у виді
неотриманого ліцензійного платежу складають 92 188 грн. 18 коп. Частка кожного
з власників патенту складає 1/5 ,  а в
грошовому виразі - 18 437 грн. 64 коп.

Доводи
відповідача ,  що AT
P3BA
було суб'єктом права попереднього користування не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з
п. 2  ст. 23 Закону України „Про охорону
прав на винаходи і корисні моделі",
використанням винаходу визнається - виготовлення продукту,  що охороняється патентом.  Підготовка для виготовлення має чіткі строки.
Вона починається з моменту передачі замовнику технічної документації та
відповідного наказу про підготовку виробництва і закінчується актом приймання
установочної партії.

Як
вбачається з матеріалів справи,  для
підготовки виробництва вимикачів типу ВБПЗ-35 по AT P3BA було
видано наказ від 11.07.1994 року № 242,
яким було передбачено комплекс робіт для здійснення значної і серйозної
підготовки до виробництва вимикачів. Готовність підприємства до виробництва
нової електротехнічної продукції визначається спеціальною міжвідомчою комісією(
МВК),  яка призначається в обов'язковому
порядку згідно з ГОСТ 15.001-
88. Така комісія по вимикачу типу ВБПЗ -35 була призначена на AT
P3BA
наказом від 26.12.1994 року № 655,
згідно якого період роботи комісії був визначений з 17.01.1995 року по
20.01.1995 року. Міжвідомча комісія визнала готовність AT P3BA до
виробництва вимикачів ВБПЗ-35 з 18.01.1995 року,  про що був складений відповідний акт. Заявка
авторів винаходу була зареєстрована в Державному патентному відомстві України
17.01.1995 року. Отже,  станом на дату
подачі заявки значна і серйозна підготовка до використання винаходу у виробництві
AT P3BA
не була закінчена.

Розробка
вимикачів ВБЗЕ-35 та ВБЗП-35 була розпочата AT P3BA після
дати подання заявки на винахід,
міжвідомча комісія по цьому типу вимикачів була призначена наказом від
24.12.1996 року № 367 ,  рішення комісії
про готовність підприємства до виробництва цих вимикачів було прийнято в грудні
1996 року.

Як
встановлено судом,  розробником
документації та її власником на вимикачі 35 кВ зовнішньої установки,  в яких використано патент,  є спеціальне конструкторське бюро високовольтної
апаратури (СКБ ВА),  власниками патенту -
їх автори ОСОБА_4 ОСОБА_5  ОСОБА_1,  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 AT P3BA власної
розробки не мало і передало технічну документацію АББ РЗВА - СП у формі З AT
без погодження і дозволу власників патенту,
що є порушенням їх прав.

23.07.1996
року і 09.01.1997 року автори патенту звертались до АББ РЗВА - СП у формі ЗАТ з
пропозицією взяти даний винахід у власність підприємства,  при цьому попередили про наслідки відмови від
пропозиції,  зокрема,  про зобов'язання укласти ліцензійний договір.
Проте,  пропозиція підприємством не була
прийнята.

Згідно
роз'яснення Рівненської обласної організації винахідників і раціоналізаторів
України за №19 від 25.05.1999 року та роз'яснення галузевого комітету Верховної
Ради України за № 05-5/ 15-360 від 21.10.1999 року право попереднього
користування виникає при одночасній наявності таких умов : незалежно від автора
розробки повинно бути створене тотожне рішення як наслідок самостійної
паралельної роботи; вказана розробка повинна бути реально застосована
особою,  що претендує на це право,  або особа повинна здійснити необхідні
приготування до застосування розробки; використання повинно бути добросовісним
.

Враховуючи
вищевикладене, суд приходить до висновку, що підприємство AT
РЗВА,  а відповідно і його
правонаступники,  права попереднього
користування не мали.

6

Отже,  АББ РЗВА - СП у формі ЗАТ,
розпочавши виробництво вимикачів,
використало чужу власність,  чим
порушило положення  ст. 29 Закону „Про
охорону прав на винаходи і корисні моделі" та  ст. ст.41, 54 Конституції України. Такі дії
не можуть бути визнані добросовісним використанням винаходу,  що є однією із умов визнання права
попереднього використання.

Оцінивши
викладені обставини в сукупності,  суд
визнає позов ОСОБА_1. і ОСОБА_2.  в
частині стягнення з відповідача збитків у виді не отриманого ліцензійного
платежу в сумі 18437 грн. 64 коп. на користь кожного з них обґрунтованим і
таким,  що підлягає до задоволення.

В решті
позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.

ст. 214 ЦК
України(1963 року),  за якою у разі
прострочення виконання грошового зобов'язання боржник повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також 3% річних з простроченої суми,  якщо законом або договором не встановлений
інший розмір процентів,  діє з 03.11.1999
року і не має зворотної сили. Оскільки спірні правовідносини між сторонами
виникли до введення в дію зазначеної норми права,  вона не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Крім  того
згідно  цієї  норми
під  грошовими  зобов'язаннями розуміються зобов'язання,  за якими боржник повинен сплатити кредитору
гроші.

В даному
ж випадку мало місце зобов'язання укласти ліцензійний договір або договір переуступки права власності
на патент.

Таким
чином,  підстав для стягнення суми
збитків з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних немає.

Не
підлягає до задоволення й вимога позивачів про відшкодування моральної шкоди.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31.03.1995 року
№4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)
шкоди"( з послідуючими змінами),
спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної
( немайнової) шкоди розглядаються судами,
зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено
нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках,  передбачених статтями 7,  440-1 ЦК
Української РСР та іншим законодавством,
яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань,  що підпадають під
дію Закону „ Про захист прав споживачів" чи інших законів,  що регулюють такі зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини,  що виникли між сторонами регулюються Законом
України „ Про охорону прав на винаходи та корисні моделі",  яким відшкодування моральної шкоди у випадку
порушення прав на винахід чи корисну модель не передбачено.

Крім
того,  суд вважає ,  що позивачі належними доказами не довели й
сам факт заподіяння їм діями відповідача моральних чи фізичних страждань,  втрат немайнового характеру і не обґрунтували
розмір моральної шкоди,  яку просять
стягнути.

На
підставі викладеного,   ст. 48 Закону
України „Про власність",   ст. ст.
23, 25, 29, 30 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні
моделі" (в редакції від 23.12.1993 року),
ст.  ст. 4,  151,
151, 203, 208 ЦК України
( 1963 року),  керуючись  ст. ст.10,
60, 208,  209,  212-215,
218,  223,  292,
294 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
і ОСОБА_2 до ЗАТ „СП РЗВА"
про захист прав власників патенту задовольнити частково.

7

Стягнути
з ЗАТ „СП РЗВА" на
користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 збитки у виді нестриманого ліцензійного платежу в
сумі по 18 437 грн. 64 коп. ( вісімнадцять тисяч чотириста тридцять сім грн. 64
коп.) кожному. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути
з ЗАТ СП РЗВА в дохід
державного бюджету витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 30 грн. 00 коп. (тридцять грн.. 00 коп.) та в прибуток місцевого
бюджету судовий збір в сумі 368 грн. 75 коп. (триста шістдесят вісім грн.. 75
коп.).

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський
міський суд поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви
строк апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження у строк встановлений для подання цієї
заяви.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у встановлений строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.