Справа №2-3502/07/02
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 жовтня
2007 р.                   Київський
районний суд м.Харкова

в
складі: головуючого - судді            Божко
В.В.

за
участю секретаря                          Моісеєвої-Жуковської
О.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Закритого акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС", третя
особа Харківське обласне управління ВАТ „Державний ощадний банк „Україна",
про визнання договору частково недійсним і стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства
„Страхова Група „ТАС" про визнання договору добровільного страхування від
25.07.2006 р. частково недійсним та стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх доводів посилаючись на наступне. 25.07.2006 р. на
отриманий від банку кредит він придбав автомобіль „ КІА - CERATO" держномер
НОМЕР_1, 2006 рік випуску, вартість якого становила 93000 грн. Одночасно ним
був укладено договір страхування наземного транспорту. В розмірі повної вартості
придбаного ним автомобіля з відповідачем. В період дії Договору 07.10.2006 р.
Він потрапив в дорожню пригоду, в наслідок якої належний йому автомобіль був
поршкоджений більш ніж на 80 %, тому вартість завданого йому матеріального
збитку була визначена оцінювачем з урахуванням його зносу в сумі залишкової
вартості 91140 грн. В процесіц розгляду його страхового випадку відповідач за
своєю ініціативою здійснив без належної їх дефектовки оцінку ніби-то придатних
для подальшої експуатації непошкоджених під час дорожньої пригоди складових
автомобіля за цінами їх реализації на первинному ринку запасних частин України,
яка скалала 81558,58 грн. Після чого склав страховий акт від 25 січня 2007
року, в якому визначив суму страхового відшкодування 10511,42 грн. шляхом
зменшення номінальної страхової суми (93000 грн.) на розмір франшизи (930 грн.)
і вартість залишків транспортного засобу (81558,58 грн.), посилаючись на ч. 2
ст. 14.10 Договору страхування та перерахувавїї на його рахунок. Вважає, що ч.
2 ст. 14.10 Договору страхування обмежує його права на отримання страхового
відшкодування в повному розмірі в залежності від бажання /небажання
відповідачем в однобічному порядку отримувати залишки повністю пошкодженого
транспортного засобу. Цей договір був підписаний ним помилково щодо змісту його
ч. 2 п.   14.10  і
тому  вказаний  правочин
повинен  бути  визнаний
судом  недійсним,  а з

відповідача
стягнена сума завданих матеріальної та моральної шкоди. Матеріальний збиток
складає 82332,03 грн. і включає до себе наступне:

- надлишок
страхового відшкодування 91140 - 930 - 1051,42 = 79698,58 грн.

-    пеня за прострочку платежу з 13
березня 2007 р. 79698,58 * 0,01 % * 30 дн. =

239,09 грн;

· безпідставні
витрати по сплаті процентів кредиту банку з 13 березня 2007 р -115,83 доларів
США * 5,05 = 584,94 грн.;

· витрати
на зберігання пошкодженого автомобіля з 25 січня 200 7. - 900 грн.;

· витрати
на розборку і дефектовку автомобіля для оцінки 910 грн..

-   витрати на сплату
інформаціно-технічного забезпечення- 30 грн., юиридична

допомога - 500 грн..

Моральна
шкода скаладає 80000 грн. з урахуванням характеру, ступіні і тривалості його
моральних страждань.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на
наступне. Позивач був ознайомлений з умовами Правил страхування та Договору і
на момент підписання Договору знав, що згідно з абз 2 п. 11.24 Правил та абз 2
п. 14.10 Договору Страхова компанівя має право в односторонньому порядку
відмовитися від прийняття залишків пошкодженого транспортного засобу. У цьому
разі страхове відшкодування здійснюється в розмірі 100 % страхової суми
транспортного засобу за вирахуванням безумовної франшизи та загальної вартості
непошкоджених та придатних до експлуатації вузлів, деталей та агрегатів цього
транспортного засобу, яка визначається згідно експертної оцінки та складання
відповідного Акту. Оскільки позивач підписував Договор, знав про всі умови Договору та Правил, в тому числі і те,
що відповідач в односторонньому порядку має право відмовитися від прийняття
залишків транспортного засобу, який визнаний конструктивно знищеним, то ч. 2 п.
14.10 Договору не може бути визнана судом недійсною під впливом помилки
позивача.

Згідно з
абз 2 п. 11.24 Правил та абз 2 п. 14.10 Договору, страхова компанія має право
відмовитися від прийняття залишків пошкодженого транспортного засобу. У цьому
разі страхове відшкодування здійснюється в розмірі 100 % страхової суми
транспортного засобу за вирахуванням безумовної франшизи та загальної вартості
непошкоджених та придатних до експлуатації вузлів, деталей та агрегатів цього
транспортного засобу, яка визначається згідно експертної оцінки та складання
відповідного Акту. Страхова компаній прийняла рішення і відмовилась віп
передачі залишків пошкодженого автомобіля. Вартість залишків згідно з Висновком
авто товарознавчого дослідження № 5417 від 27.12.2006 р. становить 81558,58
грн. Таким чином, сума страхового відшкодування, сплаченого страховою компанією
складає: 93000 грн. (страхова сума) -930 грн. (франшиза) - 81558,58 (вартість залишків) = 10511, 42 грн.
31.01.2007 р. позивачу було сплачено страхове відшкодування, яке склало
10511,42 грн. Таким чином, страхова компанія всі зобов"язання перед
позивачем виконала. Позов в частині стягнення моральної шкоди також не визнав,
посилаючись на те, що позивач не довів, що діями страхової компанії йому
заподіяно моральну шкоду, протиправність дій страхової компанії, а також
існування причинного зв"язку між шкодою і протиправними діями відповідача.
Вважає вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є недоведеними,
необгрунтованими і не можуть підлягати задоволенню. Крім того, моральна шкода
не підлягає страховому відшкодуванню.

Представник
3-ї особи - Харківського обласного управління ВАТ „Державний ощадний банк
України" в судовому засідання позовні вимоги позивача підтримала, вважає,
що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Суд,
заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, 3-ї особи,
перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

25.07.2006
р. на отриманий від банку кредит позивач придбав автомобіль „ КІА -CERATO" держномер
НОМЕР_1, 2006 рік випуску, вартість якого становила 93000 грн. Одночасно між
позивачем та відповідачем був укладено договір страхування наземного транспорту
в розмірі повної вартості придбаного позивачем автомобіля.

В період
дії Договору 07.10.2006 р. позивач потрапив в дорожню пригоду, в наслідок якої
належний йому автомобіль був поршкоджений більш ніж на 80 %. Вартість завданого
йому матеріального збитку була визначена оцінювачем з урахуванням його зносу в
сумі залишкової вартості 91140 грн.(а.с. 11).

В
процесіц розгляду страхового випадку відповідач за своєю ініціативою здійснив
без належної їх дефектовки оцінку ніби-то придатних для подальшої експуатації
непошкоджених під час дорожньої пригоди складових автомобіля за цінами їх
реализації на первинному ринку запасних частин України, яка скапала 81558,58
грн. (а.с. 12).

Після
чого було складено страховий акт від 25 січня 2007 року (а.с. 13), в якому
визначив суму страхового відшкодування 10511,42 грн. шляхом зменшення
номінальної страхової суми (93000 грн.) на розмір франшизи (930 грн.) і
вартість залишків транспортного засобу (81558,58 грн.), посилаючись на ч. 2 ст.
14.10 Договору страхування та перерахувавїї на його рахунок.

Відповідно
до абз. 1 п. 14.10 Договору страхування, у разі страхування засобу на повну
вартість та у випадку його конструктивного знищення (коли вартість
відновлювального ремонту перевищує 70 % страхової суми), після передачі
власником залишків транспортного засобу Страховику та зняття транспортного
засобу з обліку в органах ДАІ Страховик здійснює виплату страхового
відшкодування в розмірі 100 % страхової суми транспортного засобу за
вирахуванням безумовної франшизи. Відповідні витрати щодо зняття автомобілю з
обліку в органах ДАІ оплачуються Страхувальником.

Але
відповідач відмовився від отримання залишків пошкодженого автомобіля позивача,
посилаючись на абз 2 п. 14.10 Договору страхування, згідно з яким страховик має
право відмовитися від прийняття залишків пошкодженого транспортного засобу.

Суд
вважає, що ч. 2 ст. 14.10 Договору страхування обмежує права позивача на
отримання страхового відшкодування в повному розмірі при однобічній відмові
страховика тримати залишки повністю пошкодженого транспортного засобу.

Згідно
зі ст. 998 ЦК України,
договір страхування визнається недійсним у випадках, встановленим
цивільно-процесуальним кодексом.

Відповідно
до ст. 203, 215, 217, 229, 230 ЦПК України, укладений між позивачем та
відповідачем Договір страхування від 25.06.2006 року не повинен суперечить
діючому законодавству України, був підписаний позивачем щодо змісту його ч. 2
п. 14.10 помилково, тому вказаний правочин в цій частині судом визнається
недійсним, з подвльшим стягненням на користь позивача з відповідача завданих
позивачу матеріального збитку та моральної шкоди.

Матеріальний
збиток, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, згідно з
вимогами ст. 1166 ЦК України
складає: 82332,03 грн. і включає до себе наступне: надлишок страхового
відшкодування 91140 - 930 - 1051,42 = 79698,58 грн.; пеня за прострочку платежу
з 13 березня 2007 р. 79698,58 * 0,01 % * 30 дн. = 239,09 грн; безпідставні
витрати по сплаті процентів кредиту банку з 13 березня 2007 р - 115,83 доларів
США * 5,05 = 584,94 грн.; витрати на зберігання пошкодженого автомобіля з 25
січня 200 7. - 900 грн.; витрати на розборку і дефектовку автомобіля для оцінки
910 грн..

витрати на
сплату інформаціно-технічного забезпечення- 30 грн., юиридична допомога -500
грн..

Цивільне
законодавство України, а
сааме ст. 979, 998, 1192 ЦК
України передбачають право страхувальника на отримання страхового
відшкодування в розмірі збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, у
відповідності до реальної вартості втраченого майна на момент вирішення спору,
або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі та не містить
вказівки на можливіфсть з боку страховика в однобічному порядку обмежити або
зменшити цю виплату в залежності від свого бажання/ннебажання отримати залишки
пошкодженого майна.

Згідно з
роз»ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №
6 від 27.03.92 p.,
з наступиними змінами, у випадку отримання потерпілим вартості майна, що не
може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно
обговорюється питання про передачу такого майна особі, що сплатила збитки.

Ст. 6,
9, 17 Закону України «Про страхування» в редакції від 15.12.2005 р.
передбачають вимоги до відповідності конкретних умов і Правил добровільного
страхування діючому законодавству України, не передбачають можливість зменшення
страховиком в однобічному порядку розміру виплати в залежності від його
бажання/небажання отримати залишки пошкодженого майна.

Крім
того, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач відмовився від
передачі залишків пошкодженого автомобіля відповідачу. Навпаки, позивач
звертавшись до відповідача, пропонував страховику виконати абз 1 п. 14.10
Договору страхування, посилаючись на те, що він не згоден з отриманням
страхового відшкодування згідно з абз. 2 п. 14.10 правил, оскільки
необгрунтовано обмежуються його права на отримання страхового відшкодування в
повному обсязі при однобічній відмові страховика тримати залишки повіністю
пошкодженого транспортного засобу.

Таким
чином, суд визнає недійсним абз 2 п. 14.10 Договору добровільного страхування
наземного транспорту від 25.07.2006 p., укладений між сторонами.

У
відповідності зі ст.. 1167 ЦК України,
моральна шкода, заподіяна винними діями особи, відшкодовується цією особою.

Суд
вважає, що в результаті дій відповідача, пов"язаних з неналежним
виконанням обов'язків по страховому відшкодування, позивачу було заподіяно
моральної шкоди: змінився уклад його життя, він переніс у зв"язку з
неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків моральні переживання та
незручності, він переніс нервовий стрес, що створювало йому та його родині
незручності та труднощі. Крім того, він повинен був витрачати свій особистий
час на явку до юридичних організацій за юридичною допомогою, до суду,
проведення експертизи.

Тому,
позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню і при визнанні
його обсягу суд враховує як тривалість перенесених страждань і незручностей,
так і матеріальну можливість відповідача до відшкодування шкоди.

На
підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.
203,215,217,229, 230, 979,992, 998, 1166, 1167 ЦК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати
недійсною ч 2 п. 14.10 Договору № ДСНТ-2/ добровільного страхування
наземного транспорту від 25 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ
„Страхова група „ТАС".

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС" на користь

ОСОБА_1
82332 (вісімдесят дві тисячі триста тридцять дві) грн.. 03

коп.      в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС" на користь
ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн.. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС" держмито на
користь держави в розмірі 1323 (одна тисяча триста двадцять три) грн.. 32 коп.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської Області шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення суду може бути
подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через
Київський районний суд м. Харкова, або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295
ЦПК України.