Справа АДРЕСА_1-439
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
жовтня 2007 року                                               Галицький
районний суд м. Львова

в складі:
головуючого-судді Стефанюка Б.Р.

при
секретарі                            Фединяк
У.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  Галицької районної адміністрації Львівської
міської ради,  за участю третіх осіб ОСОБА_4,  Львівського міського управління земельних
ресурсів,  Управління охорони історичного
середовища про реальний поділ земельної ділянки та визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно,
зустрічними позовами ОСОБА_3,
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою та зустрічним позовом Галицької районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_1 про демонтаж дерев'яного будинку,

встановив:

ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
за участю третіх осіб ОСОБА_4,
Львівського міського управління земельних ресурсів,  Управління охорони історичного середовища про
реальний поділ земельної ділянки та визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно.

В
обґрунтування заявленого позову покликається на те,  що їй належить 33/100 ідеальних частини
будинку по АДРЕСА_1 а тому,  вона,  разом із іншими співвласниками будинку якими
є ОСОБА_3 (9/100 ідеальних частин в будинку) та ОСОБА_2 (58/100 ідеальних частин в будинку) є користувачем
земельної ділянки площею 693 м. кв.,  що
виділена для обслуговування будинковолодіння. Просить суд визначити порядок
користування земельною ділянкою так як добровільно із іншими співвласниками
будинку не може досягти згоди щодо порядку її використання. Також,  ОСОБА_1 просить суд визнати право власності
на самочинно споруджений житловий будинок,
що знаходиться на спільній земельній ділянці по АДРЕСА_1,  вважає,
що самочинне будівництво не порушує будівельних норм та прав
відповідачів.

Відповідач
у справі - ОСОБА_2 позовні
вимоги ОСОБА_1 заперечує,  пред'явила
зустрічний позов,  в якому просить
винести рішення про заборону самовільного будівництва та демонтаж самовільно
збудованої будівлі,  усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою між користувачами пропорційно часткам власності
у нерухомості. В обґрунтування зустрічного позову покликається на те,  що самовільне будівництво проводиться без
рішення органу самоврядування про дозвіл на будівництво,  без погодження в управлінні   охорони
історичного   середовища,    без
проектної документації  та

технічних
умов на інженерне забезпечення,  без
згоди інших співвласників будинку.

Відповідач
у справі - ОСОБА_3,  позовні вимоги
ОСОБА_1 заперечує,  заявила зустрічний
позов,  з вимогами та обґрунтуванням
такими ж,  що й у зустрічному позові
ОСОБА_2,  а також просить суд зобов'язати
ОСОБА_1 відбудувати незаконно знесений сарай,
обґрунтовуючи цю вимогу тим,  що у
зв'язку із самовільним будівництвом знесено належний їй (ОСОБА_3) сарай,  позначений в технічному паспорті,  що виготовлений Бюро технічної
інвентаризації,  під літерою „Б",  площею 16, 5 кв.м. ,  і самовільно збудований будинок частково
займає територію,  де був розташований
сарай.

Галицька
районна адміністрація Львівської міської ради позовні вимоги про визначення
порядку користування земельною ділянкою просить вирішити суд з врахуванням
обставин справи,  проти позову про
визнання права власності на самовільне будівництво заперечує та заявила
зустрічний позов в якому просить зобов'язати ОСОБА_1за власні кошти демонтувати
самовільно збудований дерев'яний будинок з підстав,  що викладені у зустрічній позовній заяві.

ОСОБА_1
подала доповнення до позову від ІНФОРМАЦІЯ_1р. в якому просить суд визнати
частково недійсним договір дарування частини будинку від ІНФОРМАЦІЯ_2р. за яким
її мати,  ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 9/100 ідеальних частин будинку по
АДРЕСА_1 та сарай позначений літ. „Б" - 16, 5 кв.м.  в частині дарування сараю з тих підстав,  що сарай був споруджений самовільно,  не був узаконений та на момент дарування був
демонтований. В частині підстав недійсності договору дарування вимоги ОСОБА_1
були уточнені,  а саме,  просить суд визнати зазначений договір
дарування недійсним в частині дарування сараю літ. „Б" (16, 5 м. кв.) у
зв'язку з тим,  що на момент дарування
сарай не існував,  а тому в цій частині
договір суперечить ч.5  ст. 203,  ч. 1
ст.  215 ЦК України.

Третя
особа у справі - Львівське міське управління земельних ресурсів пояснила
суду,  що питання самовільного
будівництва та встановлення порядку користування співвласникам будинковолодіння
земельної ділянки не відноситься до його компетенції,  просить спір вирішити на розсуд суду.

Третя
особа у справі - Управління охорони історичного середовища,  пояснила суду,  що будинок АДРЕСА_1 не є пам»яткою
архітектури,  розташований в межах
історико-архітектурного заповідника та межує з парком ІНФОРМАЦІЯ_3. Нове
будівництво в межах заповідника повинно здійснюватись з врахуванням
традиційного характеру середовища за погодженням з управлінням охорони
історичного середовища Львівської міської ради. Погодження на будівництво упавлінням
не надавалось. Є рішення науково-консультативної ради з питань охорони
історичної спадщини від ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
яким рекомендовано демонтаж самовільно збудованого дерев»яного будинку у
зв»язку з тим,  що будинок є
дисгармонійним до оточуючої історичної забудови та не відповідає нормам ДБН.
Рішення приймалось на основі ескізного проекту та акту візуального обстеження
будинку будинку. Просить суд вирішити спір на підставі наданих суду пояснень та
наявних у справі матеріалів.

Третя
особа у справі - ОСОБА_4,  позов ОСОБА_1 в частині визначення порядку
користування земельною ділянкою та визнання права власності на
самовільно-збудований житловий будинок просить задоволити,  а позовну вимогу про визнання частково
недійсним договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_2р. просить вирішити на розсуд
суду,  в зустрічних позовах просить
відмовити.

Заслухавши
пояснення сторін,  їх представників,  свідків,
дослідивши матеріали справи,  суд
прийшов до наступних висновків:

Житлова
площа будинку по АДРЕСА_1,  згідно
технічного паспорту виготовленого Львівським ОДК БТІ та ЕО станом на
ІНФОРМАЦІЯ_5р.,  становить 138, 9 кв.м.

Співвласниками
житлового будинку по АДРЕСА_1 були: ОСОБА_4 якій
належала Уг ідеальна частина будинку; ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 - кожен з яких мав на власності по 1А ідеальній частці в будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_6
року ухвалою Львівської міської ради НОМЕР_1 вказаним співвласникам житлового
будинку по АДРЕСА_1 було надано в постійне користування для обслуговування
будинку земельну ділянку площею 693 кв.м. ,
що підтверджується Державним актом на право постійного користування
землею серії ІНФОРМАЦІЯ_7 виданим Львівським міськвиконкомом ІНФОРМАЦІЯ_8р.

Для
уточнення ідеальних долей у будинковолодінні співвласниками будинку отримано у
Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки Висновок про визначення ідеальних долей між співвласниками
НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с. 25) і на підставі цього висновку,  ІНФОРМАЦІЯ_10 року співвласниками,  в нотаріальній формі укладено Договір про
порядок користування жилим будинком.
Відповідно до умов цього договору у користування ОСОБА_4 відійшли
приміщення,  що становлять 42/100
ідеальних частин,  ОСОБА_2
приміщення,  що становлять 1А ідеальних
частин будинку та ОСОБА_5 - 33/100 ідеальних частин будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_4 подарувала
своїм донькам належну їй у будинку частку зокрема,  ОСОБА_1 отримала в дар 33/100 ідеальних
частини будинку АДРЕСА_1 а саме: приміщення,
позначені в поверховому плані цифрами 2-1 пл.18, 3 кв.м (житлова); 2-2
пл.7, 5 кв.м.  (санвузол); 2-3 пл.11, 6
кв.м (житлова); 2-4 пл.8, 2 (кухня); 2-5 пл. 16, 8 кв.м (житлова) та ОСОБА_3 -
отримала в дар 9/100 ідеальної частини будинку а саме: приміщення,  позначені в поверховому плані цифрами: 2-6
пл.19, 4 кв.м.  (житлова) та сарай
позначений літерою "Б" (а.с. 27).

ІНФОРМАЦІЯ_11
року ОСОБА_5 свою частку будинку (33/100) подарував по договору дарування
НОМЕР_3 ОСОБА_2

Відтак,  на час розгляду судом справи,  співвласниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1
якій у спірному будинку належить 33/100 ідеальних частин будинку,  ОСОБА_3 якій належить 9/100 ідеальних частин
будинку та ОСОБА_2 з
часткою 58/100 ідеальних частин будинку. Зазначені співвласники не оформили
право користування ділянкою,  Державний
акт на право постійного користування землею від ІНФОРМАЦІЯ_8р. не охоплює кола
усіх учасників спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Угод про
порядок користування земельною ділянкою між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачами
за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладалось,  не укладались такі угоди і між попередніми
користувачами ділянки. До проведення ОСОБА_1 самовільного будівництва,  між співвласниками ОСОБА_4,  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 склався порядок користування
ділянкою,  згідно якого частина
ділянки,  яка прилягала до половини
будинку,  що належала ОСОБА_4,  перебувала у її користуванні. Вказані обставини
підтверджуються поясненнями відповідачів ОСОБА_3,  ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_4,  позивачки
ОСОБА_1 Наведений фактичний порядок користування ділянкою підтверджується також
матеріалами Інвентаризаційної справи ЛОДК БТІ та ЕО на будинок по
АДРЕСА_1,  - на аркуші 83 якої,  є Абрис земельної ділянки від ІНФОРМАЦІЯ_12р.
на якому відзначено розташування металевого гаражу розмірами 6, 02x3, 43
м.  та сараю 4, 45x3, 75м. ,  що використовувались сім'єю ОСОБА_4 та були
розташовані на ділянці,  що прилягала до
частини будинку ОСОБА_4

Відповідно
до  ст.  120
Земельного кодексу України в редакції Закону від 25.10.2001 року,  встановлено,
що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди,  якщо інше не
передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди,  а при переході права власності на будівлю і
споруду до громадян які не можуть мати у власності земельні ділянки,  до них переходить право користування
ділянкою,  на якій розташована будівля чи
споруда.

Відповідно
до пункту 2  ст. 377 ЦК України,  встановлено,
що якщо житловий будинок,  будівля
або споруда розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування,  то у разі
їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки,  яка необхідна для їх
обслуговування.

Виходячи
із вказаних матеріальних норм суд вважає,
що право користування на земельну ділянку повинно визначатись із
врахуванням ідеальних долей співвласників у будинку.

Ухвалою
суду від 08.07.2005 року у справі призначено судово будівельно-технічну
експертизу,  на вирішення якої
поставлено,  зокрема,  питання визначення порядку користування
ділянкою.

Згідно
Висновку НОМЕР_4 судово-будівельно-технічної експертизи,  від ІНФОРМАЦІЯ_13 року,  складеного Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз,  експертом
Рубцовою Г.В. запропоновано варіанти визначення порядку користування ділянкою.

ОСОБА_1
пояснила суду,  що її влаштовує будь-який
із запропонованих експертизою варіантів.

ОСОБА_2 пояснила
суду,  що її не влаштовує жоден із
запропонованих варіантів користування у зв'язку із тим,  що в її користування пропонується виділити
частину ділянки яка частково розташована на схилі,  що не відповідає її інтересам; заперечує щодо
виділення ОСОБА_1 в користування земельної ділянки під самовільно збудованим
будинком та щодо виділення в спільне користування частини ділянки під дорогу.

В
судовому засіданні експерт Рубцова
Г.В. підтримала результати експертизи та пояснила суду,  що запропоновані у Висновку варіанти
користування земельною ділянкою враховують ідеальні частки співвласників
будинковолодіння,  рельєф ділянки,  розташування на ділянці спільного житлового
будинку та існуючий порядок користування ділянкою,  санітарні та протипожежні норми,  роз'яснила,
що подані варіанти користування ділянкою передбачають спільну ділянку
для доступу до існуючого житлового будинку та не передбачають влаштування на
ділянці дороги.

ОСОБА_3
заперечує щодо запропонованих варіантів користування у зв'язку із тим,  що такі не враховують,  що на ділянці знаходився подарований їй ОСОБА_4 сарай літ.
„Б" площею 16, 5 м. кв. Згідно пояснень ОСОБА_3,  вона вважає себе користувачем ділянки яка
знаходилась під сараєм,  що самовільно
збудований будинок займає частину земельної ділянки на якій розташовувався
подарований їй сарай. З наведених підстав,
ОСОБА_3 заявлено зустрічний позов.

Дослідивши
висновок експертизи,  та оглянувши
земельну ділянку по АДРЕСА_1 суд приходить до висновку,  що між співвласниками будинку слід встановити
порядок користування земельною ділянкою,
що запропонований у Варіанті І (пункт 2 "Висновки") Висновку
судової будівельно-технічної експертизи,
згідно якого у спільне користування співвласників будинку надається
ділянка площею 137, 0 кв.м. ; в одноосібне користування співвласнику ОСОБА_2
(58/100 ідеальних часток) виділяється частина ділянки площею 287, 7кв.м. ,  ОСОБА_1 (33/100 ідеальних часток) ділянка
площею

163, 7 кв.м. ,  ОСОБА_3 (9/100 ідеальних
часток) ділянка площею 44.6 кв.м.
Вказаний варіант відображений в таблиці 3 до Висновку.

Суд
вважає,  що подані відповідачами за
первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснення не спростовують Висновку
експертизи.

Обґрунтування
ОСОБА_3 про те,  що запропонований
експертом поділ не враховує її право власності на сарай літ. „Б" є
безпідставними так як з її ж пояснень та пояснень ОСОБА_4 і ОСОБА_1 вбачається,  що сарай був демонтований в 2003 році і на
момент укладення договору дарування від ІНФОРМАЦІЯ_2р. не існував.

У
зв'язку із цим,  суд приходить до
висновку,  що укладаючи договір дарування
сторони (ОСОБА_4 та
ОСОБА_3) не мали на меті настання правового результату у вигляді відчуження
сараю,  так як сарай як об'єкт
договору,  на момент вчинення правочину
не існував.

При
вирішенні позовної вимоги про визнання частково недійсним договору
дарування,  суд бере до уваги пояснення ОСОБА_4 в яких вона
вказала,  що подарувала б за договором
дарування частин житлового будинку від ІНФОРМАЦІЯ_2р. такі ж частини в
житловому будинку своїм дочкам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 незалежно від того чи
законним було дарування ОСОБА_3 сараю.

Виходячи
з наведеного,  та керуючись приписами ч.
5  ст.
203,  ч.1  ст. 215,
217 ЦК України,  суд вважає,  що договір Дарування частини житлового
будинку від ІНФОРМАЦІЯ_2 року є недійсним в частині дарування ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 сараю під літ. „Б" площею 16, 5 кв.м.

Вимоги
позивачки ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудований
дерев'яний будинок підлягають до задоволення зважаючи на таке:

Самочинно
збудований житловий будинок має розміри в плані 11, 60м.  х 7, 70м.
Згідно п.1 „Висновки" Висновку судової будівельно-технічної
експертизи,  відсоток готовності
збудованого будинку становить 82, 53% і його вартість відтворення становить
166491, 00 грн. Згідно п.4.5 „Висновки" Висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
житловий будинок,  що самочинно
збудований не відповідає будівельним вимогам тільки в частині самочинного
будівництва.

З
пояснень третьої особи у справі Управління охорони історичного середовища,  слідує що існуючий житловий будинок по вул.
Замковій 2 не є пам'яткою історії чи архітектури,  побудований на території Державного
історико-архітектурного заповідника. Рішення Управління охорони історичного
середовища від ІНФОРМАЦІЯ_14р. носить рекомендаційний характер,  а тому,
суд оцінює його поряд із іншими матеріалами справи.

Розпорядження
Галицької районної адміністрації НОМЕР_5 від ІНФОРМАЦІЯ_15р. про демонтаж
дерев'яного будинку виходить з того,  що
самовільне будівництво порушує вимоги пунктів АДРЕСА_1.9,  2.10,
2.20 ДБН 79-92 "Житлові будинки для індивідуальних забудовників
України". Однак,  висновком
експертизи порушення будівельних норм виявлено лише в частині проведення
самовільного будівництва.

Згідно
ч.5  ст. 376 ЦК України на
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати право
власності на нерухоме майно,  яке
самочинно збудоване на ній,  якщо це не
порушує права інших осіб.

ІНФОРМАЦІЯ_16
року судом проведено виїзне судове засідання на місці самовільного будівництва
та встановлено,  що будинок розташований
на земельній ділянці,  що закріплена для
обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1. З боку АДРЕСА_2 дерев'яний
будинок візуально проглядається лише через зруйнований будинок за адресою
АДРЕСА_1.

Враховуючи
вищенаведене,  те що самовільний будинок
розташований на частині земельної ділянки яка згідно запропонованого
експертизою розподілу

відходить
у користування ОСОБА_1,  Галицькою
районною адміністрацією Львівської міськради не доведено існування підстав для
демонтажу самовільного будинку,  що
визначені  ст.  376 ЦК України,  а тому,
у зустрічному позові Галицької адміністрації Львівської міскради слід
відмовити,  та беручи до уваги
вищенаведені обґрунтування суд вважає недоведеними зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись  ст.
ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України,   ст. 16,
376 ЦК України,   ст.
ст. 92, 95 ЗК України,   суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1
задоволити.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок
розмірами 11, 60х7, 70(м. ),  що
розташований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1.

Встановити
порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 передбачений у
Варіанті І (пункт 2 "Висновки") та Таблиці НОМЕР_6 Висновку судової
будівельно-технічної експертизи НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_13 року,  за яким у спільне користування ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_1 виділити частину ділянки площею 137, 0 кв.м. ; в одноосібне
користування ОСОБА_2 виділити частину ділянки площею 287, 7 кв.м. ,  ОСОБА_1 частину ділянки площею 163, 7 кв.м.
,  ОСОБА_3 частину ділянки площею 44, 6
кв.м.

Визнати
Договір дарування частини житлового будинку від ІНФОРМАЦІЯ_2 року недійсним в
частині дарування ОСОБА_4 ОСОБА_3
сараю позначеного в технічному паспорті літ. „Б" площею 16, 5 кв.м.

В
зустрічних позовах ОСОБА_2,  ОСОБА_3 та
Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду подається протягом 10-ти днів з дня
складання рішення у повному обсязі. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.