АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц -2409/2007 р.                                           Головуючий
36                                                                                  Нерушак
апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

21
грудня 2007 року                                     Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                            Іваненка В.Д.

суддів                                        Корнієнко
Н.В.,  Бабенка В.М.

при
секретарі                           Бурдуковій
О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду від 7 листопада 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,
-

встановила:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,
мотивуючи тим,  що він відповідно
до виконавчого листа,  виданого на
підставі рішення Немирівського місцевого суду Вінницької області від 24 липня
2001 року сплачує аліменти на користь відповідачки ОСОБА_3 на утримання сина
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в
розмірі 1/4 частина його заробітку,  але
не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно
до виконавчого листа виданого на підставі рішення Уманського міськрайонного
суду від 4.04.2007 року він сплачує аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на
утримання дочки ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_2
народження в розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку щомісяця,  але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку.

Аліменти,  які утримуються на двох дітей становлять
більше половини його доходу,  що
перевищує встановлену законом частку.

Тому
просить зменшити розмір сплачуваних ним аліментів до 1/6 частини його доходів
щомісячно на кожну дитину.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 7 листопада 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Вирішено
стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в
розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку щомісячно,  але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Змінено
розмір частки аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 та ухвалено стягувати з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частина всіх видів
заробітку,  але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

В своїй
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказує на незаконність винесеного судом
першої інстанції рішення,  просить його
скасувати та постановити нове рішення по суті позовних вимог. Вважає,  що суд неповно з'ясував обставини
справи,  неправильно застосував норму
матеріального права.

Заслухавши
учасників судового розгляду,  вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено,  що
позивач ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь відповідачів відповідно виданих
виконавчих листів в розмірі 1/3 частина від заробітку щомісячно на утримання
сина ОСОБА_4 та 1/4 частина - на утримання дочки ОСОБА_5.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову,  суд першої інстанції вказав на ту обставину,  що максимальний розмір аліментів,  які стягуються з позивача перевищує 50
відсотків його заробітної плати,
оскільки відповідно до ч.3
ст.  70 Закону України «Про
виконавче провадження»,  із заробітної
плати боржника може бути утримано за виконавчими документами у разі стягнення
аліментів - п'ятдесят відсотків його заробітної плати.

Проте
судом не враховано,  що таке утримання
проводиться до повного погашення заборгованості,  що в даному випадку відсутнє.

Між
тим,  вирішення даного питання в такий
спосіб,  як вирішив суд першої інстанції
є,  на думку колегії,  вірним.

Відповідно
до ч. 1  ст.  183 СК України,  частка заробітку (доходу) матері,  батька,
яка буде стягуватися як аліменти на дитину,  визначається судом.  При цьому враховуються обставини,  визначені у статті 182 СК.

Тому суд
вірно врахував як дану норму закону,  а
також норму ч.1  ст.  192 СК України,  відповідно до якої розмір аліментів,  визначений за рішенням суду або домовленістю
між батьками,  може бути згодом зменшено
за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану. При цьому суд
дійшов до висновку,  що обоє дітей мають
право на одержання аліментів в рівних частках. Крім того,  суд врахував,
що позивач на дочку ОСОБА_5 витрачає додаткові кошти поза сплатою аліментів,  а також те,
що його матеріальний стан,  після
всіх стягнень,  не зміниться.

Відповідно
до вимог  ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини ,  на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як видно
з матеріалів справи,  позивачем не надано
переконливих доказів,  які б давали
підстави для зменшення розміру аліментів,
які він сплачує відповідачці ОСОБА_3
на утримання сина ОСОБА_4.

В оскаржуваному
рішенні суд вірно дав оцінку всім обставинам по справі.

Колегія
вважає,  що дане рішення є законним і
обґрунтованим,  ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального права на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин,  на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведені
в апеляційній скарзі підстави скасування рішення не є переконливими і не
впливають на його законність.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України,  апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  відхилити.

Рішення
Уманського міськрайонного суду від 7 листопада 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про зміну
розміру аліментів,  - залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржено до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її
проголошення.