Справа №22-7111
інстанції - Рудницька О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26
жовтня 2007 року. Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.  Києва в складі:

головуючого                                                                 Пікуль А.А.

суддів                                                                             Кабанченко
О.А., Коротуна В.М.

при
секретарі                                                                Твердохліб
Ю.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Закритого акціонерного -
товариства «Страхова компанія «АРМА»
на рішення Голосіївського районного суду м.
Києва від 15 червня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «АРМА»,  третя особа: Акціонерний комерційний банк соціального
розвитку «Укрсоцбанк»,  про визнання
недійсними положень договору страхування,
зобов'язання сплатити страхову суму.

встановила:

Рішенням
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 15 червня 2007 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до закритого
акціонерного товариства «Страхова компанія «АРМА»,  третя особа: Акціонерний комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,  про
визнання недійсними положень договору страхування,  зобов'язання сплатити страхову суму.

Суд
визнав недійсними п.11. 19.1.6,  20.2.13
Полісу добровільного страхування наземного транспорту НОМЕР_1 та зобов'язав ЗАТ
«Страхова компанія «АРМА»
сплатити страхову суму на розрахунковий рахунок АКБСР «Укрсоцбанк»
відповідно до п.2 Полісу добровільного страхування наземного транспорту
НОМЕР_1.

Не
погодившись з рішенням суду ЗАТ «Страхова компанія «АРМА» подала
апеляційну скаргу,  в якій,  посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи,  неправильну оцінку
доказів,  неповноту судової
перевірки,  порушення норм матеріального
та процесуального права,  просить рішення
суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,  яким відмовити в задоволенні заявленого
позову.

При
ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

6 травня
2006 року ОСОБА_1 придбала автомобіль Фольксваген
Пасат,  який в той же день
застрахувала шляхом укладення із ЗАТ СК «АРМА»
страхового полісу НОМЕР_1 терміном дії з 10 травня 2006 року по 9 травня
2007 року.

Страховим
випадком відповідно до указаного договору,
зокрема є,  викрадення
транспортного засобу.

9
вересня 2006 року застрахований автомобіль позивачки був викрадений разом зі
свідоцтвом про реєстрацію автомобіля - технічним паспортом,  який знаходився у салоні автомобіля.

Страхова
компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування,  посилаючись на п. 20.2.13 Договору
страхування,  відповідно до якого
страховому відшкодуванню не підлягає збиток,
який виник в результаті викрадення застрахованого транспортного засобу
разом із залишеними у ньому реєстраційними документами ( Свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу ),  тобто
не є страховим випадком викрадення транспортного засобу разом з документами на
нього.

При
укладенні договору страхування позивачка не мала можливості належним чином
ознайомитись із його умовами,  оскільки
правила страхування до укладення договору їй не надавались. Ніяких додаткових
роз'яснень щодо істотних умов договору співробітником страхової компанії
позивачці не надавалось,  поліс
надрукований дрібним шрифтом і є тяжким для ознайомлення.

Необхідність
надання оригінального техпаспорта не є необхідною умовою договору страхування
відповідно до Закону України «Про страхування»,
тому неможливість його надання у зв'язку з вищенаведеними обставинами не
є перешкодою для здійснення страхової виплати при крадіжці,  ( угоні ) автомобіля і ця умова договору може
бути визнана недійсною.

Заслухавши   доповідь
судді   Пікуль   А.А.,
пояснення   учасників   судового розгляду,  з'ясувавши обставини справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  колегія
приходить до висновку про те,  що
апеляційну скаргу слід задовольнити з таких -підстав.

При
ухваленні рішення про задоволення заявленого позову суд першої інстанції
виходив з того,  що положення п.11.
19.1.6,  20.2.13 Полісу добровільного
страхування наземного транспорту НОМЕР_1 є несправедливими по відношенню до
страхувальника,  ОСОБА_1,  а тому відповідно до п.5  ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів» можуть бути визнані недійсними.

Однак
такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи,  базуються на неправильному застосуванні судом
положень Закону України «Про захист прав споживачів»,  що дає суду апеляційної інстанції підстави
для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового,  виходячи з наступного.

Стаття
18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними
умов договорів,  що обмежують права
споживача.

Відповідно
до положень указаної статті Закону Продавець (виконавець,  виробник) не повинен включати у договори із
споживачем умови,  які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими,  якщо
всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У
частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік
несправедливих умов договору,
зокрема,  встановлення жорстких
обов'язків споживача,    тоді   як надання послуги обумовлене лише власним
розсудом виконавця;

установлення
обов'язкових для споживача умов,  з якими
він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

В даному
конкретному випадку немає підстав вважати,
що положення п. 5.2.13. Правил страхування (а.с. 28) та п.20.2.13 Полісу
добровільного страхування наземного транспорту НОМЕР_1 (а.с. 4,  звор.) є несправедливими до
страхувальника,  оскільки вони лише
зобов'язують його добросовісно ставитись до збереження свого майна та не
залишати реєстраційні документи на застрахований транспортний засіб у ньому при
залишенні цього транспортного засобу.

Враховуючи
цю обставину немає підстав вважати,  що
ці положення створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на
шкоду споживача.

Підстав
вважати,  що такий обов'язок є жорстким
до споживача також немає,  оскільки
зберігання реєстраційних документів на автомобіль - технічного паспорта,  який має невеликий об'єм і вагу,  зокрема при собі,  не вимагає від страхувальника значних зусиль.

Підстав
вважати,  що позивачка не мала реальної
можливості ознайомитися

-    перед укладенням договору з
оспорюваними нею положеннями страхового полісу,

також немає,  оскільки страховий
поліс складається з двох сторінок,  в
ході

апеляційного розгляду шляхом зачитування оспорюваних положень страхового
полісу

в обох оригінальних примірниках страхового полісу,  наданих сторонами,  встановлено,

що ці положення можна вільно прочитати без застосування спеціальних
засобів.

Крім
того,  позивачка не була позбавлена
можливості в подальшому,  після
підписання Полісу добровільного страхування наземного транспорту НОМЕР_1,  ретельно ознайомитись із положеннями цього
договору страхування та звернутись до страховика за відповідними роз'ясненнями
чи з вимогами про зміну умов договору.

Враховуючи
наведене,  апеляційний суд приходить до
висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1
позову,  а тому в його задоволенні слід
відмовити.

Керуючись  ст. 303, 307,
309,  313-316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «АРМА» задовольнити.

Рішення Голосіївського
районного суду м.  Києва від 15 червня
2007 року скасувати.

Ухвалити нове
рішення.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства
«Страхова компанія «АРМА»,  третя особа: Акціонерний комерційний банк соціального розвитку
«Укрсоцбанк»,  про визнання недійсними
положень договору страхування,
зобов'язання сплатити страхову суму відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.