УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21
серпня 2007 року                                                                                   м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі: Круглікової К.С. ,  Лоленко
А.В.,  Біляєвої О.М. ,  -

розглянувши
в попередньому,  судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4
частину домоволодіння,  розподіл
домоволодіння,  встановлення порядку
користування земельною ділянкою та про визнання відповідача таким,  що втратив право власності на 1/4 частину домоволодіння
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про встановлення порядку користування жилим будинком та
земельною ділянкою,  про виселення за
касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду
м.  Києва від 05 липня 2005 року,

встановила:

В грудні
2000 року ОСОБА_1,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5 пред'явили позов до ОСОБА_2 про
визнання за ними права власності на 1/4 частину домоволодіння,  про розподіл домоволодіння,  встановлення порядку користування земельною
ділянкою та визнання відповідача таким,
що втратив право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

В
обгрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те,  що1/2 частина спірного будинку належить
відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті його
батька ОСОБА_6

Друга
половина будинку належала ОСОБА_7,  після
смерті якої власником 1/4 частини будинку став ОСОБА_8 Іншу1/4 частину
домоволодіння фактично прийняли вони,
оскільки постійно проживали і користувалися нею.

Справа №
33ц-І680кс 07                                                     Категорія ЦП: 19

Головуючий
у першій інстанції  Пізняхівський Ф.М.

Суддя-доповідач   Біляєва О.М.

В ІНФОРМАЦІЯ_1
році після смерті ОСОБА_9 позивачі прийняли в спадщину належну йому1/4 частку і
стали власниками по 1/12 частці кожний.

Фактично
вони займають повністю квартиру АДРЕСА_1,
яка становить половину будинку і складається з кімнат площею 18, 3 кв.
метрів (на плані 1-3) та 13, 2 кв. метрів (1-2),  кухні 9, 8 кв. метрів та коридору. В цій
половині відповідач ніколи не проживав,
не користувався нею.

Просили
розділити будинок в натурі,  виділивши
позивачам квартиру АДРЕСА_1,  а
відповідачу - квартиру АДРЕСА_2 в спірному будинку.

Позивачі
неодноразово доповнювали та уточнювали позовні вимоги і просили визнати за ними
право власності на1/4 частину будинку,
яка відповідно до документів належить на праві власності відповідачу
ОСОБА_2,  і розділити домоволодіння в
натурі,  виділивши їм квартиру
АДРЕСА_1,  а відповідачу - квартиру
АДРЕСА_2; розділити земельну ділянку та господарські будівлі відповідно до
належних сторонам часток.

Заперечуючи
проти позову,  ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом про встановлення порядку користування жилим будинком та
земельною ділянкою,  посилаючись на те,  що він є власником 3/4 часток спірного
будинку. Відповідачам належить по 1/12 частці будинку,  але вони самовільно зайняли належну йому
частину. Просив виділити йому жилі кімнати площею 18, 4 та 18, 3 кв.
метрів,  а відповідачам - кімнату площею
13, 0 кв. метрів та встановити порядок користування земельною ділянкою
відповідно до частин будинку.

В ході
розгляду справи ОСОБА_1,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5 звернулися також з позовом про
визнання заповіту від імені ОСОБА_6 від 08 грудня 1974 року на ім'я ОСОБА_2,  на підставі якого він успадкував1/4 частину
спірного домоволодіння,  недійсним на
підставі  ст.  ст.
48,  57 ЦК України.

Провадження
в цій частині ухвалою Святошинського районного суду м.  Києва від 16.12.2003 року закрито в зв'язку з
відмовою позивачів від позовних вимог.

ОСОБА_2
пред'явив позов до ОСОБА_1,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 про виселення з
незаконно зайнятого жилого приміщення.

В
зв'язку з цим позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 доповнили позовні
вимоги і просили визнати за ними право власності на 1/4 частину домоволодіння
АДРЕСА_1,  що належить ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1985 року; визнати за
ними право постійного користування спірною 1/4 часткою земельної ділянки,  яка відведена для обслуговування будинку.
Позивачі також просили визнати ОСОБА_2 таким,
що втратив право власності на У» частину домоволодіння.

Ухвалою
Святошинського районного суду м.  Києва
від 21 січня 2005 року провадження по справі закрито в частині позовних вимог
ОСОБА_3 в зв'язку з його відмовою від позову та в частині позовних вимог ОСОБА_5
в зв'язку з її смерно,  що настала
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням
Святошинського районного суду м.  Києва
від 21.01.2005 року первинний позов задоволено; в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 05 липня
2005 року рішення скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої
Інстанції.

У
касаційній скарзі ОСОБА_4,  яка є
представником позивача ОСОБА_1,  просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушення норм процесуального права,  та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
ухвала суду апеляційної Інстанції постановлена з додержанням норм
процесуального права та відсутні передбачені
ст.  342 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  342 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_4,  яка є представником
ОСОБА_1,  відхилити.

Ухвалу
Апеляційного суду м,  Києва від 05 липня
2005 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.