Справа №2-п-164/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
квітня 2007 р.                                                                                                           м.  Житомир

Богунський
районний  суд міста Житомира

в складі:
головуючого-судді Григорусь Н.Й.

секретар  Лисенко
Н.О.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в м.
Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ майна
подружжя , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
14.07.2005 р. звернулась до суду з даним позовом в якому зазначила,  що з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 1993 р. по 2004 р.
В період шлюбу ними було придбано 18/100 ід. частин будинковолодіння АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу від 17.11.1997 p.,
яке належить сторонам на праві спільної сумісної
власності,  право власності зареєстровано
на ім»я позивача. З вини відповідача сумісне проживання та користування спірним
житлом стало неможливо,  останній
постійно вчиняє сварки з позивачем,
ображає їх. Оскільки з нею залишилась проживати неповнолітня дитина,  просила збільшити її частку в спільному майні
подружжя до 2/3,  враховуючи,  що частка відповідача є незначною,  спільне володіння і користування квартирою є
неможливим,  просила розділити
квартиру,  виділивши її у власність
позивача,  визнавши за нею право
власності на 18/100 частини домоволодіння,
припинити право власності відповідача на спірну квартиру шляхом виплати
йому грошової компенсації за його частку в спільному майні.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з тих же підстав,  просила позов задовольнити,  зобов'язувалась виплатити відповідачу кошти
за його частку в майні або відмовитись від одержання аліментів замість виплати
грошової компенсації.

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав,
пояснив,  що не заперечує проти
проживання позивача у будинку,  вважає,  що вони можуть спільно користуватись
квартирою,  іншого житла він не має,  тому не погоджується зі сплатою йому грошової
компенсації за його частку в майні.

Представник
3-ої особи вважала позов обгрунтованим,
просила його задовольнити в повному обсязі та виселити відповідача,  визнати право на частину майна за дитиню.

Заслухавши
пояснення сторін,  представника 3-ої
особи та дослідивши матеріали справи,  з
урахуванням меж,  заявлених позовних
вимог,  суд приходить до наступного
висновку.

Судом
встановлено,  що позивач та відповідач
перебували в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2004 рік. Від шлюбу мають
неповнолітню дитину-дочку ОСОБА_3,  1994
року народження,  яка після розірвання
шлюбу залишена на подальше проживання з матір»ю - позивачем по справі. В період
перебування в шлюбі 17.11.1997 р. сторони придбали згідно договору
купівлі-продажу 18/100 ід. частин будинковолодіння АДРЕСА_1. Право власності
зареєстровано на ОСОБА_1. Згідно
ст.  70 Сімейного Кодексу України
суд може відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити частку
одного з подружжя,  якщо з нею проживають
неповнолітні діти,  якщо розмір аліментів
є недостатнім для забезпечення їх належного утримання. Як встановлено в
судовому засіданні відповідач не сплачує в належному розмірі аліменти на
утримання дочки ОСОБА_3 та допустив заборгованість в розмірі 1631, 90 грн.
станом на 01.04.2007 р.,  за таких обставин суд збільшує частку
в спільному майні подружжя позивача по справі до 2/3.

Відповідно
до  ст.
365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі,  річ є неподільною,  спільне володіння і користування майном є
неможливим,  таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника та членам його

сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за
умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду. Слід зазначити,  що в
Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.01.1991р. № 7 «Про судову
практику застосування судами законодавства,
що регулює право власності громадян на житловий будинок» (зі змінами і
доповненнями) також передбачено,  що в
окремих випадках суд може,  з огляду на
конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника,  що виділяється,  зобов'язати інших учасників спільної
власності виплатити йому грошову компенсацію за належну йому частку з
обов'язковим приведенням відповідних мотивів. Зокрема,  це можливо,
якщо частка в спільній власності на житловий будинок є незначною і не
може бути виділена в натурі чи в наслідок особливих обставин спільне
користування будинком неможливо,  а
власник у будинку не проживає і забезпечений іншою житловою площею (ч.5 п.6
постанови). Суд бере до уваги,  що хоча
виділити в натурі спільне майно і неможливо,
хоча частка відповідача є меншої ніж частка позивача,  проте відповідач іншою житловою площею не
забезпечений і постійно мешкає в спірній квартирі. Як вбачається з постанов про
відмову в порушенні кримінальних справ від 02.04.2005 р. та 25.02.2005 р. з
приводу неправомірних дій відповідача по скарзі ОСОБА_1 дані скарги були подані
та перевірка по них проводилась,
сторонніх осіб під час виникнення конфліктів,  як зазначено в них,  не було,
грубого порушення громадського порядку виявлено не було. За таких
обставин,  суд вважає,  що підстав для задоволення позову в частині
позбавлення відповідача права власності та стягнення на його користь грошової
компенсації не має.

Відповідно
до  ст.
88 ЦПК України,  суд стягує зі
сторін на користь держави судові витрати,
виходячи з вартості спірного житла,
визначеної в довідці ЖОДКПТІ від 05.11.2004 р.

Керуючись  ст.  41
Конституції України,   ст.  365 ЦК
України (2003 року),  п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 04.01.1991р. № 7 «Про судову практику
застосування судами законодавства,  що
регулює право власності громадян на житловий будинок» (зі змінами і
доповненнями),   ст. 142 Сімейного
Кодексу України,   ст.   ст.
10,  11,  60,
88,  209,  212-215 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Розділити
набуте в період шлюбу майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити
в користування ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на 2/3 спірного майна
подружжя,  а саме 12/100 частин
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Виділити
в користування ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/3 спірного майна
подружжя,  а саме 6/100 частин
будинковолодіння АДРЕСА_1.

У
задоволенні позову про припинення права на частку у спільному майні шляхом
виплати грошової компенсації відмовити за безпідставністю.

Стягнути
з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь держави судові витрати: витрати на
інформаційно-технічне забезпечення по 15 грн. та судовий збір по 51 грн. з
кожного.

Рішення
може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний
суд м.  Житомира шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та апеляційної скарги поданої протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження рішення суду.