справа № 2-4891/07/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

27 вересня 2007
року   Київський районний суд м.
Харкова   у складі: головуючого -
судді   Колесник С.А., при секретарі
Павловій О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду
в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, -

Встановив:

Позивач 11.09.2007р. звернувся до суду із позовом, у якому просить
розірвати шлюб з ОСОБА_2,
посилаючись на те, що між ним та відповідачкою 18.10.2003 року був
укладений шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3, яка проживає з
відповідачкою. Протягом останніх років між ним та відповідачкою було відсутнє
взаємо-порозуміння, виникали сварки з різних приводів. У подружжя різні погляди
на сімейне життя. Неодноразові спроби примиритися не дали позитивних
результатів. Шлюбні відносини між подружжям остаточно припинені, спільне
господарство не ведеться, з грудня 2004 року. Позивач переконаний, що подальше
спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечитиме інтересам, які мають
істотне значення. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя
немає. Між подружжям досягнуто угоду про місце проживання, утримання та
виховання дитини, яка залишиться проживати з матір"ю, а батько буде брати
участь у вихованні дитини та добровільно надавати кошти на її утримання.
Відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, примирення з відповідачкою
позивач вважає неможливим.

В попереднє судове засідання сторони з'явились, позивач підтримав позовні
вимоги, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала.

Згідно з ч. 4 ст. 130 ЦПК України в разі відмови від
позову, визнання позову, укладення мирової угоди в порядку, встановленому
статтею 174 ЦПК України суд виносить рішення в попередньому судовому засіданні.

Суд, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким,
що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Сторони зареєстрували шлюб 18 жовтня 2003 року. Від шлюбу
мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом останніх років між ним та
відповідачкою було відсутнє взаємопорозуміння, виникали сварки з різних
приводів. У подружжя різні погляди на сімейне життя. Неодноразові спроби
примиритися не дали позитивних результатів. Шлюбні відносини між подружжям
остаточно припинені, спільне господарство не ведеться з грудня 2004 року.
Позивач переконаний, що подальше спільне життя- і збереження шлюбу не можливе і
суперечитиме інтересам, які мають істотне значення. Спору про поділ майна, що є
спільною власністю подружжя немає. Між подружжям досягнуто угоду про місце
проживання, утримання та виховання дитини, яка залишиться проживати з
матір"ю, а батько буде брати участь у вихованні дитини та добровільно
надавати кошти на її утримання. Відповідачка не заперечує проти розірвання
шлюбу, примирення з відповідачкою позивач вважає неможливим.

Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення
немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження
шлюбу неможливо.

Судові витрати при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу
необхідно присудити з позивача.

Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову
про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 212, 215 ЦПК
України, ст. ст. 110, 112 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги   ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований 18 жовтня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського
стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис НОМЕР_1

Стягнути з ОСОБА_1при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу державне мито
на користь держави в сумі 17 (сімнадцять) гривень,ОСОБА_2- від витрат
звільнити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.