справа №2-697/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21
травня 2007 року                                                                    Кіровській
районний суд М.Кіровограда

в складі
головуючого судді    Кабанової В.В.

при
секретарі    Тимців О.П., Сергієнко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ВАТ «Автобусний парк-13527» про стягнення не виплаченої заробітньої плати та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявовою про стягнення з відповідачів
невиплаченої заробітньої плати в сумі 2 580 грн. та 5000 грн. відшкодування
моральної шкоди.

Позивач заявлений позов підтримав в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні
вимоги позивач зазначає, що він працював на вищезазначеному підприємстві до
25.02.2004 року, та зазначає , що з 01 вересня 1997 року по 01 квітня 1998 року
позивач не отримував заробітню плату.

Позивач заперечує той факт, що з 01.09.1997року до 01.04.1998 року
перебував з ОАО «
Автобусний парк -1352» в орендних відносинах, та наполягає на тому, що він
перебував з відповідачем в трудових відносинах.

Представник відповідача позов не визнав, зазначив, ОСОБА_1 працював у ВАТ
"Автобусний парк" 13527 з 1990 року до квітня 2001 року водієм, після
чого він перейшов з ВАТ "Автобусний парк" 13527 на цивільно - правові
відносини (Уклав договір про оренду його робочого місця - автомобіля
"Газель"- "ГАЗ 32213", державний реєстраційний НОМЕР_1 ) і
перебував в таких відносинах з ВАТ "Автобусний парк" 13527 до лютого
2004 року, коли Договір оренди з ним було на вимогу Правління товариства
розірвано з причини несплати орендної плати. (Протокол № 64 від 23.02.2004 року
- рішення Правління ВАТ "Автобусний парк" 13527 , а не Наказ № 64, як
вказує "Позивач"-ОСОБА_1). ВАТ "Автобусний парк" 13527 не
погоджується з позовом ОСОБА_1 підприємству відповідача не зрозуміло чим керувався
позивач, вираховуючи свою заробітну плату за вказаний ним час, чому він
особисто не повідомляє суду, що - фактично з 1997 року він працював як
приватний підприємець на підставі свідоцтва НОМЕР_1 на право займатися
підприємницькою діяльністю, яке було отримано ОСОБА_1 в 1997 році і з цього
часу по лютий 2004 року він фактично проводив на власний ризик тільки
підприємницьку діяльність; "доказом" тому цивільна "справа"
№ 22-223І/про спробу ОСОБА_1 отримати заробітну плату за час цивільно-договірних
відносин з 2001по2004 рік /, яка була розглянута Кіровоградським обласним
Апеляційним судом 12.10.2006 року. Даний "факт" вважаємо доведеним,
що в свою чергу, - згідно із нормою ст .61 ЦПК України, -нового доказування не
потребує.

"Відповідачу"
незрозуміло, чому "Позивач" не надавав свій позов до суду раніше про
виплату йому "заборгованості" з заробітної плати за 1997-1998 роки з
дотриманням 3-місячного терміну (відповідно до 2001 року передбачено ст. 233
КЗпП України) - з дати, коли мав тримати" заробітну плату.

На даний час на підприємстві "відповідача" немає ніяких доказів
про наявності у ВАТ «Автобусний парк" 13527 заборгованості перед ОСОБА_1
із заробітної плати за 1997-1998 роки (за цей період з 1997 по 2006 рік
підприємство кілька разів проходило через перевірки різних установ, в тому
числі податкових і пенсійних органів, і ними не було виявлено порушень в
нарахуванні заробітної плати ОСОБА_1),- тому представник відповідача вважає, що
заборгованості із заробітної плати у підприємства перед ОСОБА_1 - немає.
ОСОБА_1 також не надав суду таких доказів.

Згідно з роз'ясненням Міністерства юстиції № 24-41-1111 від 02.08.2000 рої
трудових книжках працівників і не повинні бути таки записи, не передбачені
Інструкцією № 58; - тому у ОСОБА_1 (який фактично, як СПД, - використовував на
власну користь і власний ризик в цей час на умовах оренди своє робоче місце) -
в трудовій книжці і немає записів за 1997-1998 року, не передбачених вказаною
Інструкцією №58 (подальші про орендно-договірні відносини в період 2001-2004 dokv
занесені в його трудову книжку

в порушення
згаданої "Інструкції" і даний факт вже неодноразово розглядався в
Кіровському суді (також даний факт був вивчений судом при розгляді
"Справи" № 22-2231, як розглянута 12.10.2006 року Кіровоградським
обласним Апеляційним судом. Тобто, вже встановлений факт помилкового внесення в
трудову книжку записів про орендно-договірні відносини, як то передбачає норма
ст. 61 ЦКУ, - нового доказування не потребує).

Єдиним доказом праці в товаристві за період 1997-1998 роки мали бути
"шляхові листи",-але за нормами чинного законодавства такі документи
мають термін збереження тільки З роки і 1997-1998 року всі нарядні документи
відсутні.

В зв'язку із тим, що ОСОБА_1 пропустив 3-х місячний термін на звернення в
1998 році до суду, - на думку представника відповідача він втратив таке право з
власної вини. Звернення до суду з позовом про витребування
"недонарахованої" (або "несплаченої) заробітної плати ОСОБА_1
мав використати в 1998, але - за власної вини не використав.

Право на звернення з позовами до суду щодо заборгованості
із заробітної плати (без обмеження терміном позовної давності) - виникло в
працівників тільки з 2001 року - після набрання чинності Законом України
№2620-111 від 11.07.2001 року "Про внесення змін до Кодексу законів про
працю, а саме - до ст. 233 КЗпП України. Крім того «Позивач» в його позивній
заяві безпідставно посилається на те, що він, після отримання в 1997 році
Свідоцтва (на право займатися підприємницькою діяльністю «Працював» у
підприємстві і, як на «доказ» цього, - вказує на відсутність в його трудовій
книжці в період з 01.09.1997 по 01.04.1998 року записів про перехід на
орендно-договірні відносини з підприємством «Відповідача». Відповідно з
роз'ясненням Міністерства юстиції № 24-41-1111 від 02.08.2000 рої трудових
книжках працівників і не повинні бути таки записи, не передбачені Інструкцією
№58;-тому у ОСОБА_1(який фактично, як СПД,-використовував на власну користь і
власний ризик в цей час на умовах оренди своє робоче місце) - в трудовій книжці
і немає записів за 1997-1998 року, не передбачених вказаною Інструкцією № 58
(подальші про орендно-договірні відносини в період 2001 -2004 року занесені в
його трудову книжку в порушення згаданої "Інструкції" і даний факт
вже неодноразово розглядався в Кіровському суді (також даний факт був вивчений
судом при розгляді "Справи" № 22-2231, як розглянута 12.10.2006 року
Кіровоградським обласним Апеляційним судом. Тобто, вже встановлений факт
помилкового внесення в трудову книжку записів про орендно-договірні відносини,
як то передбачає норма ст. 61 ЦКУ, - нового доказування не потребує). Єдиним
доказом праці в товаристві за період 1997-1998 роки мали бути "шляхові
листи",- але за нормами чинного законодавства такі документи мають термін
збереження тільки 3 роки і 1997-1998 року всі нарядні документи відсутні. За
таких обставин представник відповідача вважає, що позов ОСОБА_1 про нарахування
йому за час орендно -договірних відносин заробітної плати в сумі 2580 грн. є
повністю безпідставним і суперечить, як фактичним обставинам справи, так і
нормам чинного законодавства України.

Позов ОСОБА_1 подано до суду без достатніх підстав. "Позивач"
вводить суд в оману щодо своїх прав на "неотриману" заробітну плату,
а також він не має ніяких прав на "моральне відшкодування з ВАТ "Автобусний
парк" 13527 у сумі 5000 грн. і не доводить таке "право» відповідними
розрахунками.

Заслухавши поснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд
дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач з 1997 року працював як приватний підприємець на
підставі свідоцтва НОМЕР_1 на право займатися підприємницькою діяльністю, яке
було отримано ОСОБА_1 в 1997 році та по лютий 2004 року він фактично проводив
підприємницьку діяльність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не довів факт роботи на підприємстві,
представник відповідача в свою чергу послався на те, що запис в трудовій книжки
зроблено помилково, оскільки згідно з роз'ясненням Міністерства юстиції №
24-41-1111 від 02.08.2000 рої трудових книжках працівників і не повинні бути
таки записи, не передбачені Інструкцією № 58; - тому у ОСОБА_1 (який фактично,
як СПД, - використовував на власну користь і власний ризик в цей час на умовах
оренди своє робоче місце) - в трудовій книжці і немає записів за 1997-1998
року, не передбачених вказаною Інструкцією №58 (подальші про орендно-договірні
відносини в період 2001-2004 року занесені в його трудову книжку в порушення
згаданої "Інструкції" і даний факт вже неодноразово розглядався в
Кіровському суді (також даний факт був вивчений судом при розгляді
"Справи" № 22-2231, як розглянута 12.10.2006 року Кіровоградським
обласним Апеляційним судом. Тобто, вже встановлений факт

помилкового
внесення в трудову книжку записів про орендно-договірні відносини. Позивач не
заперечував стосовно даного пояснення представника відповідача.

ОСОБА_1 працював у ВАТ "Автобусний парк" 13527 уклавши договір
про оренду його робочого місця - автомобіля "Газель"- "ГАЗ
32213", державний реєстраційний НОМЕР_1 перебував з підприємством в цивільно
- правових правовідносинах до лютого 2004 року, коли Договір оренди з ним було
на вимогу Правління товариства розірвано з причини несплати орендної плати.
Протокол № 64 від 23.02.2004 року - рішення Правління ВАТ "Автобусний
парк" 13527.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було пропущено термін
позовної давності як це було передбачено ст. 233 КЗпП України в редакції 1971
року із змінами та доповненнями до 11 ЛИПНЯ 2001 року. Працівник міг звернутися
з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського)
суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до
суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником шкоди.

Право на звернення з позовами до суду щодо заборгованості із заробітної
плати (без обмеження терміном позовної давності) - виникло в працівників з 11
липня 2001року - після набрання чинності Законом України №2620-111 від
11.07.2001 року "Про внесення змін до Кодексу законів про працю, а саме -
до ст. 233 КЗпП України.

Позивачем до суду була надана заява про поновлення строк давності по
зверненню позивача до суду з зазначенням, що строк було пропущено з поважних
причин, але в заяві не має обгрунтування пропуску строку позовної давності. Суд
дійшов висноку, що строк було пропущено без поважних причин.

На підставі вищевикладеного не підлягає задоволенню позов
ОСОБА_1 до ВАТ «Автобусний парк-13527» про стягнення не виплаченої заробітньої
плати та моральної шкоди.

Керуючись ст. 233 КЗпП України в редакції 1971 року із змінами та
доповненнями на 05.04.2001 року, ст.88, 213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ВАТ «Автобусний парк-13527» про
стягнення не виплаченої заробітньої плати та моральної шкоди відмовити в
повному обсязі.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
подається протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через суд першої інстанції , який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою , яка її подає , до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.