УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11
грудня 2007р.                                                           м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук В.М.
,  Бідочко Н.П., Павлишина А.Т..

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди,  за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21
грудня 2005 року,  -

встановила:

У червні
2005 року ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 про стягнення моральної
шкоди в розмірі 5000 гривень.

Рішенням
Хустського районного суду від 21.10.2005 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Закарпатської області від 28.12.2005 року рішення місцевого
суду скасовано,  постановлено нове
рішення,  яким позов ОСОБА_1 задоволено
частково,  стягнуто з відповідача в
користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 1500 гривень.

Не
погоджуючись з рішенням Апеляційного суду ОСОБА_2 подав касаційну скаргу,  в якій вказав на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи,  у зв"язку з чим просив зазначене рішення
скасувати ,  залишивши в силі рішення
місцевого суду..

Колегія
суддів дійшла висновку,  що підстави для
перегляду рішення Апеляційного суду відсутні виходячи з наступного.

Справа №
33-ц-649кс/07р.                                      Головуючий
у 1 інстанції Кемінь В.Д.

Категорія
44                                                                               Доповідач:
Вакарук В.М.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів на відшкодування
моральної шкоди,  суд першої інстанції
виходив з того,  що позивачкою,  відповідно до вимог  ст. 60 ЦПК України ,  не наведено ніяких доказів,  які б підтверджували наявність моральних
страждань від неправомірної поведінки відповідача.

Однак,  такий висновок суду суперечив зібраним по
справі доказам,  тому Апеляційний суд
обґрунтовано з ним не погодився. При цьому зазначив,  що факт вчинення відповідачем злочину,  передбаченого ч.1  ст. 296 КК України відносно потерпілої
ОСОБА_1 підтверджується постановою Хустського районного суду від 30.06.2005
року про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1  ст. 296 КК України по акту амністії,  тобто з нереабілітуючих підстав,  де ним було визнано свою вину у скоєнні
даного злочину. Тому,  враховуючи
обставини даної справи,  характер
неправомірної поведінки відповідача,
доказом якої є вищезазначена

Постанова,  Апеляційний суд прийшов до правильного
висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення в її
користь із відповідача на відшкодування моральної шкоди 1500 гривень.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги,  виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального
права,  а також відсутні передбачені
ч.1  ст.
338 ЦПК України підстави для обов"язкового скасування судового
рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних
справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської
області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2005 року залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню
не підлягає.