Справа № 2-914/2007р./
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007
року Центрально-Міський районний суд м.
Макіївки Донецької області в складі: головуючого -судді Андрюшиної Л.А.
при секретарі Баклагіній К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Макіївці цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до    комунального підприємства "Жилцентр №
5"м.  Макіївка

про     поновлення на роботі,  стягнені заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі стягненні
заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди .

У судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1. підтримала свої позовні вимоги і суду
пояснила,  що працювала на підприємстві
відповідача з 01 жовтня 2002 року на посаді головного інженера . Наказом № 12-к
від 28 лютого 2007 року вона була звільнена на підставі  ст.  38
КЗпП України-за власним бажанням.  Але
своє звільнення вважає незаконним ,
оскільки її примусили до написання такої заяви ,  так як 27 лютого 2007 року о 07год.30хв. до
КП "Жилцентр № 5" зателефонувала заступник міського голови ОСОБА_2 і
в грубій формі стала пред"являти до неї претензії з приводу того ,  що вона не попередила її про візит робітників
телебачення 23.02.2007 року. На її пояснення з цього приводу ОСОБА_2 заявила
,  щоб з наступного дня її на роботі не
було. У цей же день 27 лютого 2007 року у виконкомі Макіївської міської ради
була проведена нарада з начальниками житлових органів ,  на якому ОСОБА_2 знову підтвердила свою
вимогу про її звільнення. Вона у цей час знаходилася в Управлінні
житлово-комунального господарства,  куди
її викликав начальник Управління ОСОБА_4,  останній знаходячись у себе в кабінеті також вимагав
,  щоб вона написала заяву про звільнення
за власним бажанням.  Коли вона
відмовилася це зробити ,  начальник УЖКГ
заявив ,  що не має наміру в подальшому
працювати з не і все одне її звільнять з роботи. Оскільки вона страждає на
гіпертонію ,  від всього що відбувалося у
неї . погіршився стан здоров"я і під таким примусом вона погодилася
написати заяву про звільнення за власним бажанням на якому поставила дату його
написання 28 лютого 2007 року . 28 лютого 2007 року одразу був виданий наказ
про її звільнення і її не допустили до роботи і не дали відпрацювати 2 тижні
в  порушення вимог діючого
законодавства,  на протязі яких вона мала
права передумати звільнятися за власним бажанням і залишитися на роботі. Вона
не просила розірвати з нею трудовій договір саме з 28 лютого 2007 року і ніяких
поважних причин звільняти її без попереднього попередження за 2 тижні при
звільнені не було. Просить поновити її на роботу ,  стягнути заробітну плату за час вимушеного
прогулу ,  також стягнути на її користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди 2000грн.,
оскільки незаконними діями відповідача їй заподіяні моральні страждання
,  так як в зв"язку із звільненням
вона перенесла стресову ситуацію,  що
потягло погіршення стану здоров"я ,
суттєві вимушені зміни у життєвих відносинах . Разом з тим ,  вона вимушена звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав,  що призвело до
втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від неї додаткових зусиль
для організації свого життя.

Представник
відповідача Кравченко А.Д.,  який діє на
підставі довіреності,  позовні вимоги не
визнав і суду пояснив ,  що підстав для
поновлення позивачки на роботу немає ,
оскільки її звільнення було законним ,
відповідно до поданої ОСОБА_1. заяви про звільнення за власним бажанням
,  яке вона написала особисто без
будь-якого тиску та примусу. У адміністрації підприємства не було необхідності
вимагати ,  щоб позивачка відпрацювала 2
тижні,  а тому 28 лютого 2007 року
директором КП "Жилцент № 5" був виданий наказ про її звільнення на
підставі  ст.  38 КЗпП України . Позивачці у день звільнення
видали трудову книжку ,  яку вона
отримала і поставила свою підпис в журналі реєстрації трудових

книжок. Вважає звільнення позивачки законним ,  оскільки при її звільненні були дотриманні
вимоги діючого трудового законодавства,
а тому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовити

3-я особа
-директор комунального підприємства "Жилцентр № 5" м.  Макіївки Акімова В.В. позовні вимоги не
визнала і в судовому засіданні пояснила,
що 28 лютого 2007 року позивачка ОСОБА_1. написала заяву про звільнення
за власним бажанням .Вона цю заяву підписала і 28 лютого 2007 року був виданий
наказ про звільнення ОСОБА_1.. Позивачка не є матеріально відповідальною
особою,  крім того вона є пенсіонеркою
,  а тому її звільнили одразу ,  а не через 2 тижні після подання заяви. . У
цей день позивачкою була передана вся документація і їй видали трудову книжку .
01 квітня 2007 року на місце позивачки переведений інший робітник . Просить
відмовити в задоволені позову ,  оскільки
вважає ,  що звільнення позивачки було
проведено з додержанням вимог чинного законодавства.

Суд,  заслухавши пояснення сторін ,  3-ої особи ,
допитавши свідка та дослідивши матеріали справи вважає ,  що позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Позивачка
ОСОБА_1. перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем КП "Жилцентр
№ 5" м.  Макіївки і згідно наказу №
2к від 01.10.2002 року була прийнята в порядку переведення головним інженером
підприємства,  що підтверджується
трудовою книжкою/а.с. 4-7/.

З заяви
позивачки ОСОБА_3 від 28.02.2007 року поданої директору КП "Жилцентр №
5" м.  Макіївки вбачається ,  що вона просила звільнити її за власним
бажанням/а.с. З/.

Згідно з наказом
№ 12-к від 28 лютого 2007 року ОСОБА_1. була звільнена з займаної посади
відповідно до поданої заяви на підставі
ст.  38 КЗпП України/а.с. 8/ .

Допитаний в
судовому засіданні свідок ОСОБА_4 - начальник Управління житлово -комунального
господарства Макіївської міської ради суду пояснив ,  що позивачку знає як робітника КП
"Жилцентр № 5" м.  Макіївки і
йому відомо ,  що ОСОБА_1. на ім. "я
директора КП "ЖЦ № 5" подала заяву про звільнення за власним бажанням
. Чи знаходилася позивачка у нього в кабінеті 27 лютого 2007 року він не
пам"ятає ,  але він ніколи не
вимагав ,  щоб позивачка написала заяву
про звільнення за власним бажанням і ніяких погроз на її адресу він не
висловлював. Заяву про звільнення у його кабінеті позивачка не писала,  оскільки питання про звільнення робітників
житлового органу вирішує не він ,  а
директор КП "Жилцентр № 5".

Згідно до
вимог  ст.  38 КЗпП України працівник має право розірвати
трудовий договір ,  укладений на
невизначений строк ,  попередивши про це
власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі,  коли заява працівника про звільнення з роботи
за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу/переїзд на нове
місце проживання ,  переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу місцевість,
вступ до навчального закладу,
неможливість проживання у даній місцевості,  підтверджена медичним висновком ,  вагітність ,
догляд за дитиною до досягнення нею 14-річного віку або
дитиною-інвалідом ,  догляд за хворим
членом сім"ї відповідно до медичного висновку або інвалідом   1 групи,
вихід на пенсію,  прийняття на
роботу за конкурсом ,  а також з інших
поважних причин/,  власник або
уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк ,  про який просить працівник Якщо працівник
після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не
вимагає    розірвання трудового договору
,  власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою раніше заявою ,  крім випадків,  коли на його місце запрошено іншого
працівника ,  якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено в укладанні трудового договору .

Як встановлено в
судовому засіданні,  позивачка ОСОБА_1.
була звільнена за  ст.  38 КЗпП України до закінчення 2 тижневого
строку попередження про розірвання трудового договору ,  хоча вона не просила про це у своїй заяві.
Відповідно до вимог чинного трудового законодавства ,  розірвати трудовиі договір ,  укладений на невизначений строк ,  робітник має право у будь-який час,  але головна умова такого звільнення полягає в
тому ,  що про свій намір робітник
повинен письмово попередити власника або уповноважений ним орган за 2 тижні і
роботодавець не має права за власним рішенням звільнити робітника на
підставі  ст.  38 КЗпП України раніше спливу 2 тижнів при
відсутності на це поважних причин. Дата ,
на яку приходиться
останній день попередження повинна бути вказана в наказі керівника як дата
звільнення . Але в судовому засіданні встановлено ,  що ніяких поважних причин для звільнення

позивачки за власним бажанням саме у день подачі нею
заяви не було . Остання заперечувала,  що
мала бажання звільнитися раніше 2-х тижневого строку і в своїй заяві про
звільнення вона не просила розірвати з нею трудовий договір саме з 28 лютого
2007 року,  а поставила лише дату
написання заяви . Тобто 28 лютого 2007 року позивачка ОСОБА_1. попередила керівництво
підприємства про свій намір звільнитися за
ст.  38 КЗпП України ,  але в порушення вимог діючого трудового
законодавства у цей же день був виданий наказ про її звільнення ,  тоді як відповідач не мав права звільняти
позивачку до закінчення 2 тижневого строку ,
так як остання про це не просила ані усно ,  ані у своїй письмовій заяві поданій
28.02.2007 року. Тобто такими діями адміністрації підприємства позивачка була позбавлена
права до закінчення строку попередження остаточно визначитися у своєму рішенні
звільнитися за власним бажанням і до закінчення строку попередження відкликати
свою заяву . Посилання 3-ї особи на ті обставини ,  що позивачка не була матеріально
відповідальною особою і крім того ,  вже
є пенсіонеркою віком ,  а тому була звільнена
у день подання заяви ,  суд вважає таким
,  що не заслуховують уваги,  оскільки у ст.  38 КЗпП України таки підстави відсутні.

Відповідно до п.
12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про
практику розгляду судами трудових спорів",
з наступними змінами та доповненнями ,
працівник,  який попередив
власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору ,  укладеного на невизначений строк ,  вправі до закінчення строку попередження
відкликати свою заяву ,  і звільнення у
цьому випадку не проводиться ,  якщо на
його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства
,  установи ,  організації/ч.4  ст. 24 КЗпП/. Якщо після закінчення строку
попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на
звільненні,  дія трудового договору
вважається продовженою .

Аналізуючи
надані по справі докази ,  у їх
сукупності,  суд приходить до висновку
,  що звільнення позивачки ОСОБА_1. до
закінчення 2 тижневого строку попередження при відсутності на це поважних
причин ,  а також при відсутності
прохання про це самого робітника необхідне визнати таким ,  що проведено з порушенням вимог діючого
трудового законодавства ,  а тому її
позовні вимоги про поновлення на роботу і стягненні заробітної плати за час
вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

При вирішенні
вимог позивачки про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,  суд виходить з Порядку розрахунку середньої
заробітної плати ,  затвердженої
постановою Кабінету Міністрі України № 100 від 08.02.95р. з послідуючими
змінами,  відповідно до якого
враховується середній заробіток за 2 останніх календарних місяця що передували
звільненню .

За відомостями
відповідача заробітна плата позивачки за грудень 2006 року склала 1297, 62грн.
- 21 робочий день; за січень 2007 року склала 1310, 60грн. - 21 робочий день .
Таким чином середньоденна заробітна плата позивачки буде складати 62,
10грн.,  виходячи з такого розрахунку :
1297, 62грн./заробітнг плата за грудень 2006р/ + 1310, 60грн./заробітна плата
за січень 2007р./ = 2608, 22грн.. 21 робочий день за грудень 2006 року + 21
робочий день за січень 2007року = 42 робочих дня. 2608, 22грн./заробітна плата
2 останні календарні місяця ,  що
передували звільненню/ : 42 робочих дня = 62, 10грн..

З урахуванням
п"ятиденного робочого тижня встановленого в КП "Жилцентр № 5"
м.  Макіївки ,  вихідних,
святкових і оголошених неробочими днями,
кількість днів вимушеного прогулу у позивачки ОСОБА_1. із дня звільнення
складає 74дні/ березень - 21 день + квітень-20днів + травень-20днів + червень
-ІЗднів = 74дні/,  а тому на її користь
належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальній сумі
4595, 40грн.,  виходячи з такого
розрахунку : 62, 10грн.-середньоденна заробітна плата позивачки х 74 -
кількість днів вимушеного прогулу = 4595, 40грн..

Відповідно до вимог
ст.  235 КЗпП України та  ст.
367 ЦПК України ,  рішення суду
про поновлення

позивачки на роботі і стягненні на її користь заробітної
плати не більш ніж за один місяць необхідно

допустити до негайного виконання.

Вирішуючи
питання у частині відшкодування моральної шкоди ,  яка була заподіяна позивачці незаконним
звільненням ,  суд дійшов висновку про
можливість часткового задоволення цих вимог з наступних підстав.

Згідно  ст.  237-1
КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань ,  втрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Як
встановлено в судовому засіданні в зв"язку з незаконним звільненням
позивачка була

позбавлена коштів для існування ,  оскільки була позбавлена роботи . Вимушена
була звернутися до суду за захистом своїх законних прав ,  була морально принижена ,  що потягло погіршення стану здоров"я
,  а також ці обставини вимагали від неї
додаткових зусиль для організації свого життя . При вказаних обставинах суд
вважає за можливе задовольнити частково вимоги позивачки про стягнення з
відповідача моральної шкоди і визначити її у розмірі 1000грн.,  оскільки така сума ,  на думку суду ,  буде розумною ,  справедливою ,  необхідною і достатньою для відшкодування
моральної шкоди заподіяної у даному конкретному випадку .

У відповідності
зі  ст.
88 ЦПК України ,  стороні,  на користь якої ухвалено рішення ,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати . Згідно зі  ст.  79
ЦПК Україні судові витрати складаються з судового збору та витрат пов"язаних
з розглядом справи,  до яких також
належать витрати на інформаційно - технічне,
забезпечення розгляду справи . Враховуючи ,  що позивачі при зверненні до суду була
звільнена від сплати судового збору та витрат на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи ,  судові
витрати належить стягнути з відповідача на користь держави . Таким чином ,  з відповідача належить стягнути на користь
держави судовий збір по вимогам матеріального характеру 51грн.,  по вимогам про відшкодування моральної шкоди
8, 50грн,  а всього стягнути 59, 50грн.
та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі
30грн.

Керуючись  ст.
ст.  36,  38,
232,  233,  235, 237-1 КЗпП України ,   ст.
ст.  10, 11, 60,  88, 209, 212, 214-215, 367 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково. Поновити ОСОБА_1на роботі в якості головного
інженера в комунальне підприємство "Жилцентр № 5" м.  Макіївки .

Стягнути
з КП "Жилцентр № 5" м.
Макіївки на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у
розмірі 4595, 40грн.,  в рахунок
відшкодування моральної шкоди 1000грн.,
всього стягнути 5595, 40грн..

Стягнути з КП
"Жилцентр № 5" м.  Макіївки
судовий збір-держмито на користь держави у розмірі 59, 50грн.,  та витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 30грн...

Рішення в
частині поновлення на роботі та стягненні заробітної плати за один місяць на
користь ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області        через суд першої інстанції
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня йог
проголошення і подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4
ст.  295 ЦПК України .

Рішення
видрукуване в нарадчій кімнаті в 1-му екземплярі.