Справа №2-2641/07.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 серпня 2007
року     Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі-
головуючого - судді Пустовіт З.П. при секретарі - Гоноболіній О.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Бердянську цивільну справу за позовомОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія
„Гарант" про стягнення заборгованості по заробітній платі,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулась з позовом до ТОВ „Торгово-виробнича компанія „Гарант",  в якому просила стягнути з відповідача на її
корить заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2007 року по
07.03.2007р. в сумі 5032, 97 грн.,  середній
заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.03.07р. по
16.03.07р. в сумі 920 грн.,  моральну
шкоду в розмірі 1000 грн. та 50 грн. витрат за надання правової допомоги. В
позові зазначала,  що вона з 27.11.2006
року була прийнята на роботу до відповідача на посаду директора магазину
непродовольчих товарів „Ельдорадо" в м.
Бердянську. 07.03.2007 року була звільнена із займаної посади за
п.1  ст. 36 КЗпП України (за угодою
сторін). При звільненні з нею не було проведено повного розрахунку,  заборгованість по заробітній платі,  згідно наданих нею відомостей на її
отримання,  складає: за січень 2007р. -
2000 грн.,  за лютий 2007р. -
2000грн.,  за березень 2007 року - 1032,
97 грн.,  а всього заборгованість по
заробітній платі становить 5032, 97 грн.,
яку вона просила стягнути з відповідача. Крім цього,  позивач просила стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з
07.03.07р. по 16.03.07р. в сумі 920 грн.,
виходячи із її середньомісячного заробітку 1949, 67 грн. Невиплатою
заробітної плати відповідач завдав їй моральну шкоду,  яку вона оцінила в 1000 грн.,  яка виразилась в тому,  що вона неодноразово безрезультатно
зверталась з проханням до керівництва виплатити належну заробітну плату,  тому змушена була позичати кошти у
сусідів,  забирати пенсію у своєї матері
для того,  щоб погасити кредити в банках,  оплатити комунальні послуги,  лікувати сина.

В
судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги в частині сум
заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,  залишивши
такими ж самими вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.
та пояснила,  що фактично заробітну плату
вона повинна була отримувати в розмірі 2000 грн.,  як їй обіцяли при працевлаштуванні. Проте
22.02.2007 року,  коли вона вперше
отримала заробітну плату за грудень 2006 року,
в офіційній відомості побачила мінімальний розмір своєї

заробітної плати,  з якого,  як вона зрозуміла,  підприємством проводились відрахування зборів
та податків. Платіжні відомості на отримання заробітної плати,  надані відповідачем,  в яких немає її підпису,  вона не бачила,  заробітну плату по них не отримувала,  так як вони були передані до магазину скоріше
всього вже після її звільнення з роботи,
тому в них і немає її підпису. Самого штатного розкладу із зазначенням
свого посадового окладу 540 грн. вона теж не бачила і його не підписувала.
Оскільки вона не може довести суду свій розмір заробітної плати в 2000 грн.,  позивач просила стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі за січень,
лютий та 6 днів березня 2007 року,
виходячи із її посадового окладу 540 грн.,  згідно наданого відповідачем штатного
розкладу,  що становить загальну суму
1204, 62 грн. А також просила стягнути середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 3198, 48 грн. за період з 07.03.2007 року по
день розгляду справи в суді - по 30.08.2007 року. Крім цього,  позивач наполягала на стягненні моральної
шкоди в розмірі 1000 грн.,  оскільки
із-за неотримання заробітної плати вона змушена була позичати кошти на
погашення кредитів банків,  боргів за
комунальні послуги,  із суми яких вона і
визначилась з розміром моральної шкоди,
та витрати за надання правової допомоги в сумі 50 грн.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився. Будучи допитаним в порядку судового
доручення Ленінським районним судом м.
Дніпропетровська,  позовні вимоги
ОСОБА_1. не визнав,  просив розглянути
справу за його відсутності. В наданих Бердянському міськрайонному суду
запереченнях зазначав,  що позивач була
прийнята на роботу на посаду директора магазину непродовольчих товарів з
окладом згідно штатного розкладу. З розпорядком дня та умовами роботи була
ознайомлена і згодна,  про що свідчить її
підпис в заяві про прийняття на роботу. В день звільнення 07.03.2007р. їй була
видана трудова книжка та проведений остаточний розрахунок. Оскільки
підприємство не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем,  то її вимоги щодо стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні є безпідставними. Враховуючи,
що з боку ТОВ „ТПК „Гарант" не було порушень законних прав
ОСОБА_1.,  то і вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди теж є необгрунтованими. Крім цього,  позивач в їх обґрунтування посилалась на
наявність у неї боргів з комунальних платежів,
які виникли у неї до її роботи у відповідача,  а виконання кредитних зобов'язань перед
третіми особами не можуть бути прийняті судом в обґрунтування вимог щодо
відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
позивача,  вивчивши матеріали
справи,  суд приходить до висновку щодо
обґрунтованості уточнених позовних вимог і наявності підстав для їх часткового
задоволення.

Судом
встановлено,  що позивач працювала в ТОВ
„Торгово-виробнича компанія „Гарант" на посаді директора магазину
непродовольчих товарів з 27.11.2006р. по 07.03.2007р.,  що підтверджується копією трудової книжки,  копіями наказів №33-06/к від 27.11.06р та
№08-07/к від 07.03.07р.,  копією заяви
про прийняття на роботу від 27.11.2006р.,
копією заяви про звільнення від 04.03.07р.

Приймаючи
до уваги,  що в судовому засіданні не
було добуто доказів щодо отримання позивачем повного розрахунку при
звільненні,  оскільки в наданих відповідачем
платіжних відомостях,  а саме:
№1-00000006 за січень 2007р. від 2 березня 2007 року,  №1-00000011 за лютий 2007 року від 30 березня
2007 року,  № 1-00000015 за березень 2007
року від 20 квітня 2007 року відсутній підпис позивача ОСОБА_1. про отримання
заробітної плати,  суд вважає позовні
вимоги позивача

щодо стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтованими та ставить
під сумнів доводи відповідача,  викладені
в запереченнях до позову,  про
відсутність заборгованості перед ОСОБА_1. Крім цього,  суд звертає увагу на те,  що дві розрахункові відомості за лютий та
березень 2007 року були видані вже після звільнення позивача з роботи,  хоча відповідач в запереченнях наполягав на
тому,  що розрахунок з ОСОБА_1. був
проведений в день звільнення,  іншого ж
платіжного розрахункового документу щодо виплати остаточного розрахунку
позивачу ТОВ „ТВК „Гарант" суду не представило. Враховуючи,  що надані копії платіжних відомостей не
завірені відповідачем належним чином,
суд вважає за можливе розрахувати заборгованість по заробітній платі
позивача,  виходячи із її посадового
окладу 540 грн.,  зазначеного в штатних
розкладах,  затверджених директором
товариства 13.01.07р.,  07.02.07р,  та 23.03.07р. та належним чином посвідчених
круглою печаткою підприємства.

Відповідно
до  ст.
47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день
звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести с ним розрахунок у
строки,  зазначені в  ст.
116 цього Кодексу.

Згідно  ст.
116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,  що належать йому від підприємства,  провадиться в день звільнення.

Враховуючи,  що позивачу не виплачена заробітна плата в
строки,  передбачені законодавством,  чим порушені її конституційні права на оплату
праці,  суд вважає за необхідне стягнути
з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.07р. по
07.03.07р. в сумі 1204, 62 грн.: (540+540+(20, 77 х 6).

Відповідно
до  ст.
117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівнику сум у строки,  зазначені в
ст.  116 КЗпП України,  при відсутності спору про їх розмір
підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

Приймаючи
до уваги,  що в судовому засіданні було
встановлено,  що з позивачем з дня
звільнення по день розгляду справи в суді не проведено остаточного розрахунку,  суд вважає за можливе задовольнити вимоги
позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 3198, 48 грн. за період з 07.03.07р. по 30.08.07р. за 5
місяців 24 робочих дні із розрахунку середньомісячного заробітку 540 грн. ( в
день 20, 77грн): (540грн. X 5 + 20, 77грн х 24 =3198, 48 грн.).

Відповідно
до  ст.
237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи,  що позивачем в судовому засіданні не доведено
факту завдання моральної шкоди,  не
представлено належних тому доказів та не обґрунтовано її розміру,  суд приходить до висновку про відсутність
підстав щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

На
підставі  ст.  ст.
84, 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню витрати на
правову допомогу в сумі 50 грн.,
підтверджені квитанцією №9823 від 15.03.2007р.

На підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60, 84,  88,  212-215 ЦПК України,   ст.   ст. 47,
116,  117, 237-1, 232 КЗпП
України,  суд

ВИРІШИВ :

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія „Гарант"
на користьОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 1204 грн. 62
коп.,  середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 3198 грн. 48 коп.,  витрати на правову допомогу в сумі 50, 0
грн.,  витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в сумі 7грн. 50 коп.,  а всього 4460 грн. 60 коп.,  в іншій частині позову щодо відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія
„Гарант" судовий збір в доход держави в сумі 51грн. та витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 22 грн. 50 коп.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський
міськрайонний суд.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.