Справа №2-3145-2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

04 червня 2007
року Слов'янський міськрайонный суд Донецької області в складі:

головуючого
- судді     Чернишова Ю.В.

при
секретарі -              Дрозд Ю.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5    про усунення перешкод в користуванні
домоволодінням та вселення в жилий будинок,

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського
міськрайонного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в якому просила усунути перешкоди в користуванні домоволодінням
АДРЕСА_1, вселив її в жилий будинок розташований там же та зобов'язати
відповідачів не чинити перешкоди в користуванні нею жилим будинком,
господарськими спорудами та земельною ділянкою.

Свої вимоги
позивач мотивував тим, що є власником 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Ще при
житті чоловіка, відповідачі вселились в спірний жилий будинок та мешкають там
по теперешній час. Протягом тривалого часу між ними виникають конфлікти і
відповідачі вигнали її з жилого будинку у зв'язку з чим вона вимушена жити в
літній кухні, яка не пристосована для проживання, оскільки там не має опалення
та інших необхідних умов. Окрім того відповідачі не пускають її жити в будинку
та перешкоджають у користванні господарськими спорудами, а саме душем, який
закриватють на замок і земельною ділянкою, не пускають користуватися огородом. У судовому
засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги.

Відповідачі -
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5
позов не визнали , обгрунтувавши це тим, що ніяких перепон у
користуванні жилим будинок та господарськими спорудами а також земельною
ділянкою вони не чинять позивачці. При цьому пояснили, що в спірному будинку
стали проживати з 1999р., за згодою власника будинку ОСОБА_6, чоловіка
позивачки та батька ОСОБА_3,   який на
той час сам мешкав в зазначеному будинку та був його власником. Окільки батько
потребував уходу , за
його згодою відповідачі переїхали жити в спірний будинок. При цьому вони
газифікували будинок, в тому числі зробили опалення і в літній кухні. У 2000р.
повернулась позивачка, яка до цього мешкала у своєї дочки. Вона відмовилась
жити з усіма в жилому будинку і стала проживати в літній кухні сама. Після
смерті чоловіка ОСОБА_6, вони знову пропонували їй перейти жити до будинку,
однак вона відмовилась вимагаючи, щоб вони зовсім пішли з домоволодіння на інше
місце проживання.

Суд, вислухавши
пояснення позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, приходить до переконання, що позов   підлягає частковому задоволенню.

Так у ході
судового розгляду з вірогідністю було встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є
власником 3/4 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідач
ОСОБА_3 є власником 1/4 частки вказаного домоволодіння, що підтверджується
витягом з реєстру прав власності нерухомого майна.

Відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є членами сім'є ОСОБА_3.   таким чином відповідно до вимог ст. 319, 383
ЦК України- ОСОБА_3
та ОСОБА_2, як власники   відповідної
частини спірного домоволодіння мають право володіти та користуватись ним на
власний розсуд.

Відповідно до
ст. 10 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи
підстави вимог позивача, суд виходить з того, що окрім особистих пояснень
стосовно, перешкод, які їй чинять відповідачі в користуванні жилим будинком,
господарськими спорудами та земельною ділянкою, позивачка не недала суду
доказів на підтвердження цих обставин.

Всупереч цьому,
та на підтвердження заперечнь позову , відповідачі послались на свідків ОСОБА_7
та ОСОБА_8. Зазначені
свідки в суді показали, що ніколи не були свідками якихось конфліктів між
сторонами. Окрім того свідок ОСОБА_7 показав, що є онуком позивачки, часто
буває дома в неї та відпвідачів. При цьому йому відомо, що відповідачі не
чинять їй перешкод в користуванні будинком , спорудами та земельною ділянкою.
Свідок ОСОБА_8 показала, що є сусідкою позивачки, однак їй не відомі факти
того, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні будинком та земельною
ділянкою.

Виходячи з
наведеного суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факт того, що
відповідачі перешкоджать їй у користуванні господарськими спорудами та
земельною ділянкою.

Разом з тим в
суді з'ясовано, що відповідачі повністю користуються всім жилим будинком, що
підтвердив в суді ОСОБА_3. Та житлові приміщення в будинку запираються, що
унеможливлює вільне користування цими приміщеннями в будинку позивача,  окрім кухні яка запирається, хоча сама вона і
не зверталась з проханням надати їй ключі від цих приміщень.

Таким чином, суд
вважає, що наведені обставини свідчать про порушення прав ОСОБА_2, як власника
будинку , стосовно вільного користування житловим будинком. На підставі
викладеного, керуючись ст.3316, 319, 383, 391 ЦК України ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2
в житловий будинок означений на плані під літерою А-1, АДРЕСА_1. В іншій
частині вимог в задоволенні позову відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.