Справа №2-1241
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19
жовтня 2007 року                                                Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської
області

в складі:

головуючого-судді                Кавацюка М. Ф.

секретаря                               Гайової Г.Ф.

з участю
позивача                 ОСОБА_1

відповідачів                            ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3

з участю
представника      ОСОБА_4

розглянувши
у  відкритому судовому засіданні  в залі
суду  в  місті Коломиї

цивільну справу
за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_5 про визнання

недійсним
договору дарування квартири,  визнання
укладеним договору купівлі-

продажу
квартири,  визнання права власності на Уг
частини квартири,

встановив:

в
судовому засіданні позивач підтримуючи позов,
просить визнати недійсним договір дарування АДРЕСА_1,  укладеного 5 липня 2002 року,  посилаючись на те,  що угоду відповідачі уклали з метою приховати
договір купівлі-продажу і позбавити його як учасника спільної сумісної
власності права на належну частку в майні,
придбаному у шлюбі. Також просить визнати укладеним договір купівлі-продажу
спірної квартири і право власності за ним на Уг частини її. Це необхідно йому
для вирішення питання поділу майна придбаного у шлюбі,  оскільки 10.05.2007 року шлюб розірвано. Про
укладений договір дарування,  а не
купівлі-продажу квартири,  йому стало
відомо тільки зі змісту довідки Коломийського МБТІ від 11.05.2007 року.

Відповідачка
ОСОБА_2  позову не визнала і
пояснила,  що дійсно заплатила
відповідачці ОСОБА_3 8800 доларів США за квартиру,  але цю суму передала їй мама,  яка працює з Італії. Про укладений договір
дарування квартири позивач знав,  так як
був присутній при цьому. Просить відмовити в позові за пропуском строку
позовної давності.

Відповідачка
ОСОБА_3 суду пояснила,  що вона була
власником оспорюваної квартири,  яку
продала за 8800 доларів США.
Гроші їй передала ОСОБА_2 . В агентстві по продажу нерухомості їм порадили
укласти договір дарування,  щоби менші
були витрати. Всі пішли до нотаріуса і оформили дану угоду. При цьому був
присутній і позивач,  і йому було відомо
про укладену угоду ще в липні 2002 року. Знає,
що відповідачці ОСОБА_2
матеріально з придбанням квартири допомогла мама. Дане питання просить
вирішити по закону.

Відповідач
ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився,
хоча повідомлений у встановленому законом порядку,  що стверджується розпискою судової повістки,

а
тому справа слухається у його відсутності,  що не суперечить п.2  ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши
пояснення сторін,  думку захисника,  дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено,  що в жовтні 1998 року сторони зареєстрували
шлюб. В липні 2002 року придбали квартиру. В травні 2007 року припинили
шлюбно-сімейні відносини і постало питання про поділ майна.

Оспорювана
угода вчинена в липні 2002 року,  то до
спірних правовідносин слід застосувати діючі на той час норми права.

Згідно
ч.2  ст. 58 ЦК України ( в
редакції 1963 р.) угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана
угода),  то застосовуються правила,  що регулюють ту угоду,  яку сторони дійсно мали на увазі.

В
судовому засіданні сторони ствердили,  що
фактично купили квартиру за 8800 доларів США
і для того,  щоби понести менші
витрати по оформленню угоди,  вирішили
укласти договір дарування,  тобто
приховали укладений договір купівлі-продажу. Проте позивач не заперечив і не
навів доказів спростування тієї обставини,
що гроші для купівлі квартири,
передала мама відповідачки ОСОБА_2 .

Твердження
позивача,  що він дізнався про укладений
договір дарування а не купівлі-продажу квартири в травні 2007 року,  не відповідають дійсності і спростовуються
показаннями відповідачів ОСОБА_2  та
ОСОБА_3,  які ствердили,  що він був присутнім при укладенні угоди і
коли в агентстві радили яку угоду краще укласти,  тобто договір дарування квартири.

Відповідно
до  ст. .76 ЦК України (в редакції 1963 р.) яка відповідає  ст. .261 ЦК України ( в редакції 2003 р.) перебіг встановленого  ст. .71 ЦК України (в редакції 1963 p.),
яка відповідає  ст.
.257 ЦК України
(в редакції 2003 р.) строку позовної давності починається з дня виникнення
права на позов,  тобто з дня,  коли особа дізналася або мала дізнатися про
порушення свого права.

Позивач,  про укладений договір дарування
квартири,  дізнався в липні 2002
року,  а не в травні 2007 року,  як він стверджує,  а тому сплив строк позовної давності.

У
відповідності до вимог п.п.3, 4  ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,  зробленою до винесення рішення. Сплив
позовної давності,  про застосування якої
заявлено стороною у спорі,  є підставою
для відмови у позові.

Оскільки
відповідачка ОСОБА_2  та її представник
заявили про відмову в позові в зв»язку з пропуском строку позовної давності до
винесення рішення,  то суд вважає,  що в позові слід відмовити на підставі
наведеного.

На
підставі ч.2  ст.  58, 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 р.)  ст.
ст. 25 7, 261, 267 ЦК
України (в редакції 2003 р.) та керуючись
ст.  213-215 ЦПК України суд,  -

вирішив:

в
позовіОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
дарування квартири,  визнання укладеним
договору купівлі-продажу та права власності на х/г частину даної квартири
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного
суду через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги,  з подачею її
копії до апеляційної інстанції.