Справа № 2 - 74
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 жовтня 2007
року. Устинівський районний суд,
Кіровоградської області в складі:

головуючого:
Годованець І. А.

при секретарі: Остапенко Н. М.

з участю:

представника
позивача: Дундукової Г.І.

відповідачів:
ОСОБА_1. ОСОБА_2.

представника
третьої особи :        ОСОБА_3.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.  Устинівка справу за позовом Акціонерного
комерційного промислово-інвестиційного банку до ОСОБА_1та ОСОБА_2про визнання
недійсним договору дарування,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
подав до суду позов про визнання недійсним договору дарування. Вимоги
мотивуються тим,  що укладений
відповідачами правочин порушує публічний порядок,  так як порушує права і законні інтереси
банка,  спрямований на незаконне
заволодіння ОСОБА_2. майном,  опис і
арешт якого проведено державним виконавцем на виконання рішення суду.

В
судовому засіданні представник позивача настоює на позовних вимогах про
визнання недійсним договору дарування.

Відповідачі
позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування не визнають,  вважають,
що договір укладений відповідно до вимог закону.

Представник
відділу державної виконавчої служби Устинівського районного управління юстиції
пояснила,  що на виконання рішення
Устинівського районного суду за № 2-26 від 13 лютого 2005 року про стягнення з
ОСОБА_1. на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку
боргу в сумі 8187 - 47 грн,  актом опису
і арешту від 08 серпня 2006 року було проведено опис майна,  яке є предметом договору дарування за позовом
про визнання недійсним договору дарування. На час розгляду справи ОСОБА_1.,
як боржник добровільно здійснив фактичне повне виконання
рішення згідно з виконавчим документом.

Заслухавши
учасників процесу,  ознайомившись з матеріалами
справи,  суд вважає,  що позовні вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Статтею
15 ЦК України
передбачено,  що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі його порушення,  невизнання або оспорювання. Кожна особа має
право на захист свого інтересу,  який не
суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною
1  ст.
11 ЦПК України передбачено,  що
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Під час
розгляду справи встановлено,  що на
виконання рішення Устинівського районного суду за № 2 - 26 від 13 лютого 2005
року про стягнення з ОСОБА_1. на користь Акціонерного комерційного промислово-
інвестиційного банку боргу в сумі 8187 - 47 грн. державним виконавцем актом
опису і арешту від 08 серпня 2006 року було проведено опис і арешт майна,  яке є предметом договору дарування за позовом
про визнання недійсним договору дарування.

07
вересня 2007 року ОСОБА_1.,  як боржник,
добровільно сплатив Акціонерному комерційному промислово -
інвестиційному банку борг в сумі 8187-47 грн, . що підтверджується поясненнями
представників відповідача та відділу державної виконавчої служби і документами
з виконавчого провадження. Отже,
відповідно до п. 8 ч.1  ст.  37 Закону України "Про виконавче
провадження",  виконавче провадження
підлягає закінченню внаслідок фактичного повного виконання рішення Устинівського
районного суду за № 2 - 26 від 13 лютого 2005 року про стягнення з ОСОБА_1. на
користь Акціонерного комерційного промислово - інвестиційного банку боргу в
сумі 8187-47 грн.,  і за наслідками
завершеного виконавчого провадження в порядку ч. 2  ст.  38
цього Закону державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого
провадження зазначається про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.

Під
порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права,  при якому воно зазнало протиправного впливу з
боку правопорушника,  внаслідок якого
суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як
такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості
здійснити,  реалізувати своє право
повністю або частково. Предметом захисту може бути не тільки цивільне
суб'єктивне право,  яке зазнало
посягання. Захищений може бути й інтерес,
який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Інтересом,  який охороняється
законом,  є не заборонене законом і
таке,  що не суперечить загальним засадам
цивільно-правового регулювання,
прагнення особи щодо ефективної реалізації своїх повноважень,  які не визначені як суб'єктивні права.

Статтею
228 ЦК України
передбачено,  що правочин вважається
таким,  що порушує публічний
порядок,  якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина,  знищення,
пошкодження майна фізичної або юридичної особи,  держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади,  незаконне
заволодіння ним.  Правочин,  який порушує публічний порядок,  є нікчемним.

Акціонерний
комерційний промислово - інвестиційний банк,
як позивач в цивільному процесі в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі не обґрунтував відповідно до
ст.  228 ЦК України правових
наслідків вчинення правочину,  який
порушує публічний порядок,  коли
виконавче провадження закінчено

внаслідок
фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом.  А отже позивачем не обґрунтовано з посиланням
на докази і норму закону порушення суб'єктивного права банка за укладеним
відповідачами договором дарування,
внаслідок якого суб'єктивне право зазнало зменшення або ліквідацій як
такого чи позбавлення можливості здійснити,
реалізувати своє право повністю або частково (ч.1  ст. 15 ЦК
України). При встановлених обставинах закінчення виконавчого провадження
внаслідок фактичного повного виконання рішення суду згідно з виконавчим
документом позивачем не визначено підстав,
як прагнення щодо ефективної реалізації своїх повноважень
(інтерес),  які не визначені як
суб'єктивні права (ч.2  ст.  15 ЦК України).

Правочини,  які зобов'язують,  принаймні одну з сторін,  вчинити дії,
спрямовані на порушення публічного порядку,  є нікчемними і,  відповідно,
в суді можуть заявлятись тільки вимоги про застосування наслідків їх
вчинення,  а не про визнання їх
недійсними.

В
укладеному відповідачами договорі дарування відсутні положення,  які зобов'язують принаймні одну з сторін
вчинити дії,  спрямовані на порушення
публічного порядку,  тобто правочин не є
нікчемним.

До
правових наслідків вчинення правочину,
який порушує публічний порядок за
ст.  228 ЦК України не
можуть заявлятись вимоги про визнання угоди недійсною.

А
отже,  з врахуванням встановлених обставин
і досліджених доказів позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування
задоволенню не підлягають.

Судові
витрати по справі підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1.,  згідно його заяви,  яким після пред'явлення позову виконано
грошове зобов'язання в повному обсязі.

Керуючись  ст.
ст.  213,  215 ЦПК України,  суд, -

ВИРІШИВ:

В позові
Акціонерного комерційного промислово- інвестиційного банку до ОСОБА_1та
ОСОБА_2про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку
судовий збір в сумі 103-75 грн.,
витрати,  пов'язані з явкою до
суду в сумі 134 -75 грн.,  за проведення
судової експертизи в сумі 612 -00 грн.,
а всього в сумі 850 ( вісімсот п'ятдесят) грн. 50 коп.

На
рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження до апеляційного суду
Кіровоградської області через Устинівський районний суд на протязі десяти днів.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.