Справа №2-115/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27
лютого 2007 року                                                                               Обухівський
районний суд

Київської
області в складі:

головуючого -
судді Ковальова Ю.О.

при
секретарі   Девко Ю.В.

за участю представників сторін ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. ,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і виконкому
Козинської селищної ради (третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3) про визнання
договору оренди недійсним та усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою,

встановив:

У вересні 2004
рокуОСОБА_1 звернулась в суд з цим позовом до ОСОБА_2 та виконкому Козинської
селищної ради.З тих підстав, що частину раніше в часі приватизованої нею
земельної ділянки, пізніше в часі незаконно захопив і користується
ОСОБА_2.ОСОБА_7. початково вимагала визнання у судовому порядку частково
недійсним договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між
відповідачами, а також усунення перешкод у здійсненні нею права власності на ту
ж частину земельної ділянки шляхом зобов"язання ОСОБА_2 до знесення
зведеної ним огорожі і заборони проведення на вказаній частині земельної
ділянки будь-яких робіт.

В суді
представник позивачки за дорученням ОСОБА_4. уточнила позовні вимоги.
Стверджуючи захоплення ОСОБА_2. всієї спірної земельної ділянки, остаточно
просила суд визнати договір оренди землі недійсним повністю та усунути
перешкоди в реалізації позивачкою права власності на землю вищевказаним шляхом.

Представники
обох відповідачів за дорученнями ОСОБА_5. та ОСОБА_6.  позову не визнали, вважаючи його
безпідставним.

Третя особа без
самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус ОСОБА_3,  будучи належно повідомленою про розгляд
справи, тричі до суду з невідомих причин не з'явилась.

Тому, заслухавши
присутніх представників сторін і дослідивши матеріали справи, суд знайшов позов
таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, на
підтвердження земельного права ОСОБА_1., захист якого вимагається, до суду
надані і в матеріалах справи наявні копії рішень виконкому Козинської селищної
ради №98/154 від 26 жовтня 2000 року про надання позивачці для будівництва та
обслуговування житлового будинку і №106/74 від 30 листопада 2000 року про
передачу їй же у приватну власність земельної ділянки, що на території
Козинської селищної ради в районі водозахисної дамби СТ "Міжріччя"
(а.с. 60, 194) та копія виданого їй 22 січня 2001 року за реєстраційним №5157
на підставі першого зі згаданих рішень виконкому Державного акту на право
приватної власності на земельну ділянку (а.с. 6) та акт відновлення меж
земельної ділянки від 7 червня 2004 року з и абрисом (а.с.  11,
12),  а на підтвердження порушень такого
земельного права представлені копії рішення виконкому Козинської селищної ради
№123/212 від 29 листопада 2001 року про надання ОСОБА_2. в тимчасове
користування на умовах оренди за рахунок земель запасу суміжної земельної
ділянки (а.с. 31) і договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного між
виконкомом Козинської селищної та ОСОБА_2. і нотаріально посвідченого 9 липня
2002 року за реєстраційним №2586 та зареєстрованого у встановленому порядку 19
вересня того ж року за №175 (а.с. 7-9, 32-37).

Однак, у
відповідності до  ст.  ст.
13, 14, 22, 24, 41, 55, 64, 68, 124 Конституції України,  ст.
ст. 2-4, 11-14, 19, 48-51, 55 Закону України "Про власність",  ст.
ст.  1-4, 12, 78-81, 90, 91, 103,
107, 116, 118, 125, 126,  152, 153, 158,
212 ЗК України, який набрав чинності з 1 січня 2002 року та яким згідно п.п. 1,
2 його Прикінцевих положень регулюються спірні правовідносини сторін у
справі,  ст.  ст.  1-5, 11-16, 316-319, 321, 325, 328, 346,
373-375, 378 ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року і відповідно

до
п.п. 1, 2 та абз.2 п.4 його
Прикінцевих та перехідних положень теж поширюється на спірні правовідносини
сторін,  ст.  ст. 10, 11, 25, 27, 33, 59, 71, 73, 77 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні" і  ст.
ст.  1-6, 13-20, 24, 25, 27, 31,
32, 34, 35 Закону України "Про оренду землі", діючих на час
виникнення й існування даних спірних правовідносин,  а також п.5 чинного на час виникнення цих
правовідносин Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність
громадянам України (аналогічні положення п. 1.12. нині діючої Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право
приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування
земельною ділянкою та договорів оренди землі) та  ст.
ст. 3, 4 ЦПК України 2005 року,  в
порядку якого розглядається ця ж цивільна справа на підставі п.п. 1, 3, 6 його
Прикінцевих та перехідних положень, рівні по закону земельні права власності та
оренди набуваються виключно у встановленому законом певному порядку і, зокрема,
право приватної власності громадян на землю,
саме яке є гарантованим, нескасовуваним і невідчужуваним та підлягає
судовому захисту від порушень, набувається та виникає на підставі відповідних
рішень повноважних на те органів місцевого самоврядування про безоплатну
передачу земельних ділянок у приватну власність,  відведення їх в натурі (на місцевості) та
виданих на підставі зазначених рішень і зареєстрованих Державних актів на право
приватної власності на землю.

У зв"язку з
цим судом встановлено, що, окрім вищезазначених, інших одночасно
обов"язкових правовстановлюючих документів на оспорювану земельну ділянку,
а саме: акту її відводу в натурі (на місцевості) до видачі правовстановлюючого
документа на неї, а також належно оформленого Державного акту на право
приватної власності на землю, який би був виданий на підставі саме відповідного
рішення повноважного органу місцевого самоврядування про передачу земельної
ділянки у приватну власність,ОСОБА_1 не має.

Щодо останнього,
то зі змісту наявного Державного акту на право приватної власності на землю на
ім"яОСОБА_1
вбачається, що він виданий на підставі рішення виконкому Козиснької селищної
ради №98/154 від 26 жовтня 2000 року, за яким земельна ділянка позивачці
надавалась під будівництво житлового будинку, а не на підставі іншого рішення
того ж органу місцевого самоврядування №106/74 від 30 листопада 2000 року, яким
земельна ділянка передавалась позивачці у приватну власність.

У зв"язку з
цим для суду очевидно, що такий Державний акт, який видано не за тим
рішенням,  за яким він міг бути виданим
по закону, не є належним правовстановлюючим документом на землю.

При цьому,
бездоказове припущення представника позивачки можливості технічної помилки при
видачі Державного акту неспроможне усунути його первісну правову нікчемність в
процесі судового спору.

Також судом
враховується й та обставина, яка унеможливлює визначення безсумнівної відносності
того ж правовстановлюючого документа до однієї і тієї ж спірної земельної
ділянки, що при пвених ідентичних даних в обох вищевказаних рішеннях виконкому
та у Державному акті містяться і розбіжності у визначенні її площі.

Що стосується
іншого, то наявний у справі акт наступного відновлення меж земельної ділянки
належного по закону акту про попереднє, тобто до, а не після видачі Державного
акту, відведення її в натурі (на місцевості) не замінює.

Інших доказів
дійсної наявності права власності позивачки на землю суду не надано.

Більше того,
представником позивачки в суді заявлено про достатність наявних доказів та про
відсутність будь-яких інших, а представник іншого відповідача, що з врахуванням
документально підтвердженого по справі делегування відповідних повноважень
виконкому у сфері земельних відносин діє за дорученням ради, стверджував
завідому неможливість з певних об'єктивних причин донадання чи витребування
судом якихось інших доказів.

Не представлено
позивачем доказів і на підтвердження дійсного порушення оспорюваного права,
тобто фактичного зайняття ОСОБА_2. певної земельної ділянки, а зі змісту
вищезгаданих комісійного акту на а.с. 11 та відповідного рішення виконкому
№123/212 від 29 листопада 2001 року на а.с. 31 вбачається, що ніяких претензій при
відновленні у червні 2004 року меж земельної ділянки ОСОБА_1 не заявляла,
стверджуючи суду виявлення нею захоплення спочатку частини, а потім і всієї
земельної ділянки ОСОБА_2. ще восени 2003 року (а.с. 2), а орендована ОСОБА_2.
земельна ділянка, прилягає до іншої його ж приватної землі та надавалась йому
за рахунок вільних нагоді земель запасу селищної ради й у встановленому
порядку.

Згідно  ст.
ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожен вправі звернутись у встановленому
процесуальному порядку за судовим захистом порушеного права, але кожна сторона,
при цьому,  повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень,  а суд, лише сприяючи доказуванню, розглядає
цивільні справи не інакше як за відповідним зверненням в межах заявлених
сторонами вимог і на підставі наданих ними ж доказів.

При таких, ніяк
не неспростованих обставинах справи, встановлених судом за наявними в ній
доказами, коли позивачка не має права позовної вимоги у відсутність в неї
належно набутого права власності на землю, в задоволенні позову слід відмовити
у повному обсязі заявлених вимог, які за результатами судового розгляду
виявились повністю безпідставними.

Відмовляючи у
позові, суд виходить і з того, що судовий спір про вирішення долі вищезгаданого
чинного рішення виконкому, на підставі якого відповідачами укладено договір
оренди,  взагалі не порушувався, без чого
цей спір в будь-якому разі не вичерпувався б по суті, залишаючи реальну
можливість повторного укладення аналогічного договору при визнанні недійсним
тільки існуючого договору.

На підставі
наведеного, керуючись  ст.  ст. 3, 4, 10, 11, 27, 31, 60, 169, 212-215,
223, 292, 293 ЦПК України,  ст.  ст.
13, 14, 22, 24, 41, 55, 64, 68, 124 Конституції України,  ст.
ст. 2-4, 11-14, 19, 48-51, 55 Закону України "Про
власність",  ст.  ст. 1-5, 12)78-81, 90, 91, 103, 106, 107,
116, 118, 125, 126, 152, 153, 158, 212 3К України,  ст.
ст.  1-5, 11-16, 316-319, 321,
325, 328, 346, 373-375, 378 ЦК
України,  ст.  ст. 10, 11, 25, 27, 33, 59, 71,  73, 77 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні",  ст.  ст.
1-6, 13-20, 24, 25, 27, 31, 32, 34, 35 Закону України "Про оренду
землі", суд

вирішив:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і виконкому Козинської селищної ради (третя особа
приватний нотаріус ОСОБА_3) про визнання договору оренди недійсним та усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може
бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження, яка може подаватись на протязі 10 днів після
його проголошення.Інакше рішення набирає законної сили по закінченню 10-денного
строку.