Справа № 2-п-94/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

14 вересня 2007 р.                                                                                                                  м.
Житомир

Богунський районний  суд міста  Житомира

в складі: головуючого-судді Григорусь Н.Й.

секретар  Лисенко Н.О.

адвокат ОСОБА_1

розглянув у
відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовомОСОБА_2до
ОСОБА_3 про розділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 доОСОБА_2про
розділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в подальшому збільшив
позовні вимоги, в якому зазначив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому
шлюбі з 1997 р. по 2004 р. В період шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2001 p., яка належить
сторонам на праві спільної сумісної власності, право власності зареєстровано на
ім»я сторін по Уг частині. Крім того, за час перебування в шлюбі було придбано
майно меблева стінка, два дивани, крісло, мікрохвильова піч, газова плита,
стіл-тумба, шафа вкоридор, кухонні меблі холодильник, загальною вартістю 7200
грн. Крім того оскільки спільне проживання та користування спірним житлом стало
неможливо, постійно виникають сварки, просив розділити квартиру, виділивши її у
власність позивача, визнавши за ним право власності на квартиру, припинити
право власності відповідача на спірну квартиру шляхом виплати їй грошової
компенсації за її частку в спільному майні. Відповідач ОСОБА_3звернулась зі
зустрічним позовом, в якому просила розділити квартиру, що перебуває у спільній
сумісній власності, але просила виділити її у власність, визнавши за нею право
власності на квартиру, припинити право власності позивача на спірну квартиру
шляхом виплати йому грошової компенсації за його частку в спільному майні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав з тих же
підстав, просив позов задовольнити, розділити майно по запропонованому ним
варіанту, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_3в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково,
свій позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. При
розділі майна просила врахувати, що з нею залишилась проживати їх спільна з
позивачем дочка, а тому просила виділити їй в користування усю побутову
техніку.

Заслухавши  пояснення  сторін, їх представників  та дослідивши
матеріали  справи,  з урахуванням меж, заявлених позовних вимог,
суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст. 22, 28, 29 КпШС
України (що діяв на момент придбання майна) та ст. 60, 62, 63, 69, 70 Сімейного
Кодексу України (що діє з 2004 року), де зазначено, що майно, нажите в період
шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, при розділі майна частки
подружжя є рівними, в разі відсутності згоди про поділ майна спір вирішується
судом.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в
зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2004 рік. Від шлюбу мають неповнолітню
дитину-дочку ОСОБА_4, 1998 року народження, яка після розірвання шлюбу залишена
на подальше проживання з матір»ю -ОСОБА_3В період перебування в шлюбі 24.12.2001
р. сторони придбали згідно

договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. Право власності
зареєстровано на сторони по Ѕ  частині.
Крім того в період перебування у шлюбі сторонами
було придбано майно, на загальну суму 7200 грн. Вартість майна визначена
сторонами і ніким в судовому засіданні не оспорюється, а тому суд бере її в
розрахунок при розділі майна подружжя. Суд виділяє у користування позивача
ОСОБА_2 та визнає за ним право власності на наступне майно холодильник «Норд»
вартістю 1200 грн., диван вартістю 700 грн., кухонний гарнітур вартістю 1100
грн., газову плиту вартістю 500 грн., а всього на загальну суму 3500 грн. Суд
виділяє у користування відповідача ОСОБА_3та визнає за нею право власності на
наспупне майно меблеву стінку вартістю 1200 грн., диван та крісло вартістю 900
грн., мікрохвильову піч вартістю 500 грн., стіл-тумбу вартістю 200 грн., шафу у
коридорі вартістю 900 грн., а всього на загальну суму 3700 грн.

Що стосується розділу майна подружжя, а саме
однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною вартістю 103256 грн., що перебуває у
спільній частковій власності сторін, то суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо
частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне
володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника та ч.1енам його сім'ї. Суд постановляє
рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок
суду. Слід зазначити, що в Постанові Пленуму Верховного Суду України від
04.01.1991р. № 7 «Про судову практику застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на житловий будинок» (зі змінами і
доповненнями) також передбачено, що в окремих випадках суд може, з огляду на
конкретні обставини справи і при відсутності згоди власника, що виділяється,
зобов'язати інших учасників спільної власності виплатити йому грошову
компенсацію за належну йому частку з обов'язковим приведенням відповідних
мотивів. Зокрема, це можливо, якщо частка в спільній власності на житловий
будинок є незначною і не може бути виділена в натурі чи в наслідок особливих
обставин спільне користування будинком неможливо, а власник у будинку не
проживає і забезпечений іншою житловою площею (ч.5 п.6 постанови). Суд бере до
уваги, що хоча виділити в натурі спільне майно і неможливо, проте частки сторні
є рівними, іншою житловою площею ніхто зі сторін не забезпечений і постійно
мешкають в спірній квартирі. Як вбачається з постанов про відмову в порушенні
кримінальних справ з приводу неправомірних дій сторін, то дані скарги були
подані та перевірка по них проводилась, сторонніх осіб під час виникнення
конфліктів, як зазначено в них, не було, грубого порушення громадського порядку
виявлено не було. За таких обставин, суд вважає, що підстав для задоволення
позову в частині позбавлення будь-кого зі сторін права власності та стягнення
на його користь грошової компенсації не має.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує зі сторін на користь держави
судові витрати, виходячи з вартості спірного майна.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 365 ЦК України (2003
року), п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.01.1991р. № 7 «Про
судову практику застосування судами законодавства, що регулює право власності
громадян на житловий будинок» (зі змінами і доповненнями), ст.142 Сімейного
Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_2задовольнити частково.

Розділити набуте в період шлюбу майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Виділити в користуванняОСОБА_2та визнати за ним право
власності на Ѕ  спірного майна подружжя,
а саме:  холодильник «Норд» вартістю 1200
грн., диван вартістю 700

грн., кухонний
гарнітур вартістю 1100 грн., газову плиту вартістю 500 грн., а всього на
загальну суму 3500 грн.

Виділити в користування ОСОБА_3та визнати за нею право
власності на ХА спірного майна подружжя, а саме: меблеву стінку вартістю 1200
грн., диван та крісло вартістю 900 грн., мікрохвильову піч вартістю 500 грн.,
стіл-тумбу вартістю 200 грн., шафу у коридорі вартістю 900 грн., а всього на
загальну суму 3700 грн.

У задоволенні позовів про розділ майна, про припинення права на частку у
спільному майні шляхом виплати грошової компенсації відмовити за
безпідставністю.

Стягнути зОСОБА_2на користь держави судові витрати:
витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн. та недоплачений судовий
збір в розмірі 495,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати: витрати на
інформаційно-технічне забезпечення 30 грн. та несплачений судовий збір в
розмірі 567,28 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного
суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та апеляційної скарги поданої протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження рішення суду.