Справа №2-4582/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

16 червня 2007
року

Рівненський
міський суд у складі:

судді Мельника
О.В.,

при секретарі
Рейнерович Я.В.,

з участю
представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача
ОСОБА_2,  його представника - адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні  в місті
Рівному цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним

договору
дарування квартири та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У
судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та пояснив,  що 21 грудня 2005 року між позивачем
ОСОБА_1,  ОСОБА_5 3 одного боку та
відповідачем ОСОБА_2 з іншого було укладено договір дарування квартири
АДРЕСА_1. Указаний договір ОСОБА_6 підписувала,
перебуваючи в лікарні після наполягань відповідача про те,  щоб подарувати йому квартиру,  оскільки фактично перебувала у тяжкому стані
і через кілька днів після того померла. Стверджує,  що оскільки спірним договором під поняттям
передачі квартири передбачено передачу ключів від неї,  а ключі відповідачеві фактично передані не
були,  договори про оплату комунальних
послуг на нового власника за договором дарування не переоформлені,  позивач із квартири з реєстрації не знімався
і продовжив там проживати,  то
дарувальники не мали на меті створити юридичні наслідки за спірним
договором,  у зв'язку із чим договір слід
вважати фіктивним,  а право власності на
квартиру у відповідача не виникло. Окрім того пояснив,  що позивач,
як єдиний спадкоємець за законом продовжив проживати у квартирі до та
після смерті ОСОБА_5,  а тому вважається
таким,  який прийняв спадщину,  чого не було зроблено відповідачем.  Просив з указаної підстави визнати договір
недійсним та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Відповідач
позов не визнав та пояснив,  що договір
дарування був оформлений його батьками добровільно. Вважає,  що зі свого боку,  як обдарована особа прийняв у дарунок
квартиру,  оскільки отримавши нотаріально
посвідчений договір дарування зареєстрував своє право власності за ним на
квартиру в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Заперечив щодо
того,  що сторони на момент укладення
договору не мали наміру створювати правові наслідки. Просив з указаних підстав
у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши
пояснення осіб,  які беруть участь у
справі,  дослідивши надані сторонами
докази,  суд вважає,  що позов не підлягає задоволенню.

Судом
встановлено,  що 21 грудня 2005 року
ОСОБА_1,  ОСОБА_5,  як дарувальниками та ОСОБА_2,
як обдарованим було укладено та нотаріально посвідчено
договір дарування квартири АДРЕСА_1.

19
червня 2006 року відповідач зареєстрував своє право власності за вказаним
договором через КП „Рівненське МБТІ " в державному реєстрі прав власності
на нерухоме майно,  що слідує із копії
відповідного витягу.

Відповідно
до п.9,  п.12 спірного договору
слідує,  що право власності у
обдаровуваного на предмет договору виникає з моменту фактичної передачі
предмету договору. Під передачею

квартири
за цим же договором сторони визначили символічну передачу речі. Прийняття
обдаровуваним ключів від квартири свідчить,
що передача речі відбулася.

Відповідач
в судовому засіданні також пояснив,  що
від своєї матері - ОСОБА_5 в лікарні отримав ключі від квартири,  проте згодом ключі залишив у квартирі і
більше не забирав. Окрім того пояснив,
що дійсно не міг потрапити до квартири,
коли приїжджав із м.  Бровари
Київської області,  де постійно проживає
до міста Рівного,  оскільки ключів від
квартири не мав. Не потрапивши у квартиру,
їхав назад. Такі факти мали місце неодноразово.

Допитані
судом свідки ОСОБА_7,  ОСОБА_8 підтвердили ту обставину,  що відповідач після оформлення договору
дарування ключів до квартири не отримав,
у зв'язку із чим за відсутності ОСОБА_1 не міг самостійно потрапити у
квартиру. Позивач продовжував проживати в квартирі,  користуватись нею,  намагався оформити на своє ім'я пільги по
оплаті комунальних послуг,  самостійно
розраховувався за борги із комунальних послуг. Відповідач будь - якої участі у
цьому не приймав.

Наведені
пояснення відповідача в частині отримання ключів від квартири,  з урахуванням пояснень представника
позивача,  показань свідків,  суд розцінює,
як недостовірні та нелогічні,
оскільки ОСОБА_2 не зміг пояснити суду,
чому ж він не вчинив жодних дій,
щоб отримати ключі від квартири,
передані йому матір'ю які він залишив у квартирі,  хоча не заперечував,  що після цього неодноразово у квартирі бував.

Отже,  судом встановлено,  що відповідачем не було отримано ключі від
спірної квартири,  а тому у розумінні п.
9 спірного договору обдаровуваним не було прийнято дарунок.

Право
власності на дарунок у обдарованого виникає з моменту його прийняття (ч. 1  ст.
722 ЦК України).

Як
слідує із змісту ч. 4  ст.  722 ЦК України,  прийняття обдаровуваним символів речі
(ключів,  макетів тощо) є прийняттям
дарунка.

Проте,  відповідно до ч.3  ст.
344 ЦК України,  яка є спеціальною нормою щодо предмету за
спірним договором,  право власності на
майно за договором,  який підлягає
нотаріальному посвідченню,  виникає у
набувача з моменту такого посвідчення.

Відповідно
до ч. 2  ст.  719 ЦК
України,  договір дарування нерухомої
речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже,  суд вважає,
що в даному разі право власності відповідача на квартиру виникло з
моменту нотаріального посвідчення договору дарування.

Визначене
поняття фіктивного правочину,
законодавчо закріплене в ч. 1
ст.  234 ЦК України,  де вказується,  що фіктивним є правочин,  який вчинено без наміру створення правових
наслідків,  які обумовлювалися цим
правочином.

Дійсно,  як слідує із нотаріально посвідченої
довіреності незадовго до укладення спірного договору,  а саме 8 грудня 2005 року,  ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уповноважили ОСОБА_3  та ОСОБА_9 вчиняти будь - які дії щодо
квартири,  в тому числі відчуження
(шляхом дарування) на ім'я обдаровуваного - ОСОБА_3 ,  що в сукупності із показаннями вказаних вище
свідків подальшими після укладення договору діями позивача (продовження
проживати у квартирі,  незняття з
реєстрації за вказаною адресою,
непередання ключів від квартири обдаровуваному,  неодноразові звернення до відповідача з
проханням повернути документи на квартиру,
відмова від правочину,  викладені
в телеграмах ),  суд розцінює,  як відсутність наміру на створення юридичних
наслідків правочину.

Поряд з
тим,  судом встановлено,  що після укладення спірного договору,  відповідач здійснив правочин по реєстрації
свого права власності на спірну квартиру у відповідному Державному реєстрі.

Для
визнання правочину ( в даному разі - договору дарування ) фіктивним ознака вчинення
його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо ж одна
сторона діяла лише для вигляду,  а інша
намагалася досягти правового результату,
такий правочин не може бути визнаний фіктивним.

За таких
обставин,  суд не вбачає підстав для
задоволення позову

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 60, 81, 88, 212, 214,
215 ЦПК України ,  суд,

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на вказану квартиру - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у
строк,  встановлений статтею 294 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської
області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  але у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.