Справа №2-656/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2007 року Сумський
районний суд Сумської області у складі:

Головуючого  -
судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі                 Супрун A.M.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До ОСОБА_2

ОСОБА_3 Про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що 6 березня 2007 року відповідач
ОСОБА_2, грубо порушуючи Правила
дорожнього руху, скоїв на нього наїзд, в результаті чого йому були спричинені
тяжкі тілесні ушкодження. Постановою суду від 4 липня 2007 року ОСОБА_2 було
звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.286 ч.2 КК України
на підставі Закону України «Про амністію». Внаслідок
ДТП позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкоди. Вважає, що вона
повинна бути відшкодована спільно відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки вони є власниками джерела підвищеної
небезпеки. На лікування, придбання спеціального крісла та коляски позивачем
витрачено 9543 грн.93 коп. Крім того, йому заподіяна моральна шкода через
понесені фізичні та душевні страждання, позбавлення можливості вільно
пересуватись, відсутності можливості самостійно себе доглядати, а також через потребу у сторонньому догляді, порушення
звичного способу життя. На відшкодування моральної шкоди просив стягнути
50000 грн.

Відповідач
ОСОБА_2 позов визнав частково, в частині стягнення матеріальної шкоди з понесеними витратами, на підтвердження
яких позивачем надані чеки, погодився повністю. Вважає, що повинен
відшкодувати половину від заявленої суми, оскільки за висновком експертизи, у
скоєнні ДТП є
обопільна вина його та ОСОБА_1. В частині відшкодування моральної шкоди
поклався на розсуд суду, просив врахувати, що не бажав вчиняти наїзд, а також настання таких наслідків. Крім того, просив
врахувати його сімейний та матеріальний
стан, оскільки він має малолітню дитину 2006 року народження та дружину, яка не працює. В частині позовних вимог відносно
матері ОСОБА_3 вважає, що вони є безпідставними,
оскільки вона шкоди позивачу не заподіяла, у ДТП винен він сам.

Відповідач
ОСОБА_3 з позовними вимогами згодилась частково, вважає, що позивачу повинна бути відшкодована половина від
заявленої суми матеріальних витрат. Вважає, що позов до неї заявлений
безпідставно, оскільки вона шкоди позивачу не заподіяла.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, свідчення свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали
даної справи та кримінальної справи №1-П-21/07, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 6 березня 2007 року близько 18.20 год. відповідач
ОСОБА_2 під час керування транспортним
засобом - мотоциклом ІЖ-Планета-3 д/н НОМЕР_1, що належав за життя ОСОБА_6
та значиться зареєстрованим на його ім.»я (а.с.38,43), порушив Правила дорожнього руху, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1,
внаслідок чого позивачу були заподіяні тілесні ушкодження: «Сочетана
травма голови, травма обох нижніх

2

кінцівок, забій головного мозку.
Субарахноідальний крововилив. Забійна рана вискової області справа. Відкриті інфіковані рани (3-Б тип) перелом
верхньої треті обох гомілок зі зміщенням, травматичний шок 2-3 ступеня». За висновком судово-медичної експертизи
вказані тілесні ушкодження віднесені до тяжких
тілесних ушкоджень (а.с.7-8). Позивача було госпіталізовано до
Сумської міської клінічної лікарні №1, де він лікувався з 6 березня 2007 року
на протязі трьох місяців.

За період лікування ОСОБА_1 за допомоги рідних були витрачені на лікування
кошти. Зокрема, придбавались ліки, шприци,
перев»язочний матеріал, медичні предмети догляду за лежачим хворим, крісло, коляска. Оскільки, як пояснили свідки ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, після ДТП ОСОБА_1 втратив
можливість рухатись, переніс дві операції на кінцівках - ногах. Одну
ногу йому було ампутовано.

Суд враховує ту обставину, що відповідачі повністю погодились з наданими
позивачем доказами витрат на лікування, однак
вважає, що витрати у сумі 281 грн. у вигляді добровільної пожертви (а. с. 11) задоволенні бути не можуть, оскільки даний вид витрат
не є обов»язковим, відшкодуванню не підлягає.

Таким чином, витрати на придбання ліків, перев»язочних матеріалів,
медичного інструментарію, предмети догляду склали 6088 грн.43 грн.
Крім того, для хворого було придбане спеціальне крісло на суму 465 грн., а
потім - коляска вартістю 2710 грн.50 коп. Загальна
сума витрачених коштів складає 9263 грн.93 коп., на підтвердження якої
позивачем надані чеки, вона підлягає відшкодуванню.

При цьому суд не
може погодитись з поясненнями відповідачів про те, сума відшкодування повинна бути зменшена наполовину, оскільки ДТП скоєно з вини обох учасників руху.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи (спр.№1-П-21/07,
ас.75-77), ОСОБА_2 мав технічну можливість
уникнути зіткнення шляхом своєчасного гальмування, тобто він не
виконав вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, що перебуває у прямому причинному зв»язку з пригодою та її наслідками.
Крім того, ОСОБА_2 порушив наступні пункти Правил дорожнього руху:

п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов»язані знати
і неухильно виконувати вимоги ПДР; пі.5. Дії чи бездіяльність
учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи
перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров»ю громадян, завдавати
матеріальних збитків;

2.1. Водій механічного
транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування
транспортним засобом;

2.3.6. Для забезпечення безпеки
дорожнього руху водій зобов»язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і
не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

12.3. У разі виникнення небезпеки
для руху або перешкоди, яку водій об»єктивно спроможний виявити, він
повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного
засобу або безпечного об»їзду перешкоди;

31.1. Технічний стан транспортних засобів та їх
обладнання повинні відповідати вимогам стандартів,
правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників, тощо; 31.4.1.
Гальмові системи: а)змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені
для для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам
підприємства-виробника;

31.4.3.
Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи
зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного
засобу (а.с.7-8).

В діях позивача ОСОБА_1 виявлені порушення п.4.4 Правил дорожнього руху, а
саме: у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи,
які рухаються проїздною

3

частиною та узбіччям, повинні
виділити себе для своєчасного виявлення їх іншими учасниками дорожнього
руху (а. с. 77).

Враховуючи
викладене, при співвідношенні виявлених порушень, ОСОБА_2 у значно більшій ступені допустив порушення, які
призвели до заподіяння шкоди здоров»ю потерпілого,
крім того, керував транспортним засобом, не маючи такого права.

За наведених
обставин немає підстав для зменшення наполовину відшкодування матеріальної
шкоди за наявності вини потерпілого.

Крім того, суд враховує відношення відповідача ОСОБА_2 до події, який
залишив ОСОБА_1, зізнався у скоєному через деякий час. Його пояснення, що мати
- ОСОБА_3, пропонувала ОСОБА_4 відшкодувати витрати подальшого
вирішення не знайшли як до розгляду судом кримінальної
справи, так і після винесення судом постанови про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі Закону
України «Про амністію». Не вжито заходів для повного чи часткового
відшкодування і на теперішній час.

Внаслідок події позивачем понесені душевні страждання та переживання через
сильний фізичний біль, необхідність тривалого та складного
лікування, в тому числі, і проведення операцій,
тривалого періоду нерухомості, необхідності вдаватись до цілодобового
стороннього догляду. Порушився звичний порядок життя позивача, оскільки він до
події доглядав себе та рухався
самостійно, виконував посильну господарську роботу. Порушились звичні життєві зв»язки через зміну місця проживання. Оскільки
потреба у подальшому лікування не відпала, позивач і тепер продовжує
переживати моральні страждання.

За наведених обставин, суд вважає, що позивач має право на відшкодування
заподіяної моральної шкоди. Однак, враховуючи обставини справи, а
також те, що злочин ОСОБА_2 скоєно з необережності, його матеріальний стан,
наявність на утриманні малолітньої дитини,
суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню.

При вирішення
питання про покладення відповідальності за понесені витрати, суд виходить з того, що понесену матеріальну шкоду
повинні відшкодувати спільно відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки, як
встановлено у судовому засіданні, мотоцикл ІЖ-Планета-3, зареєстровано
на ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3 8). Транспортний засіб було
померлим та відповідачем ОСОБА_3 придбано у шлюбі як спільне майно подружжя. Після смерті чоловіка мотоциклом для потреб
сім»ї користувався відповідач ОСОБА_2
як спадкоємець померлого, котрий проживав з останнім на час його смерті
(а.с.41-42,45). Зазначену обставину підтвердила у судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 Тобто, транспортний засіб як джерело
підвищеної небезпеки використовувалось відповідачами на законних
підставах, відповідальність за спричинену шкоду передбачена ст. 1187 Ц України.

В частині
відповідальності на заподіяну моральну шкоду, суд враховує положення ст.1167 ЦК України, відповідно до змісту якої
моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Виходячи з того, що шкоду здоров»ю позивача заподіяно з вини
відповідача ОСОБА_2, що встановлено
постановою суду від 4 липня 2007 року, з нього необхідно стягнути відшкодування
визначеної моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.213, 215 ЦПК України, ст.ст.1166,
1167, 1187 ЦК України,
суд

Вирішив:

Позов задовольнити часткового.

Стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у солідарному порядку на
користь ОСОБА_1 дев»ять тисяч двісті шістдесят три грн..93 коп.
відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 п»ятнадцять
тисяч грн. відшкодування спричиненої моральної шкоди.

4

В іншій частині позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом
десяти днів з дня йога проголошення, а апеляційна
скарга - протягом двадцяти днів з дня подання заяви.