Справа №2-388/2007р.
Рішення

Іменем України

11 жовтня 2007
року
Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої -
судді - Ткаченко С.Є.

при секретарі -
Пахомовій Н.І.

з участю
позивача -ОСОБА_1,

відповідача- ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Чигирині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання договору
зберігання

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 12.11.2000 року з
дотриманням письмової форми договору в присутності свідків він передав
відповідачу на відповідальне безоплатне зберігання нову олійницю ММШ-50 в
комплекті вартістю 6675грн.

Конкретний
термін договору зберігання письмово не зазначався, але згідно усної
домовленості договір вважався діючим до його звернення.

05.02.2004
року він звернувся до відповідача з проханням повернути передане на зберігання
майно.

Однак
з"ясувалося, що нова олійниця розукомплектована, деталі замінено та
пошкоджено відповідачем настільки, що вона втратила свою первісну властивість і
не може бути використана за своїм призначенням.

Посилаючись
на те, що відповідач своїми протиправними діями знищив належне йому майно,
грубо порушивии договір відповідального зберігання, позивач прохав стягнути з
відповідача збитки в сумі 6675грн., з яких 4675грн - вартість нової олійниці
ММШ-50 та 2000грн. - вартість нового масляного фільтру.

Крім
матеріальної шкоди він просить стягнути ще й моральну шкоду в розмірі 5000грн.,
яка виявилась у душевних стражданнях, яких він, як людина похилого

2

віку, ветеран
Великої Вітчизняної війни, зазнав у зв"язку із знищенням його майна, а
також в тому, що, будучи хворою людиною, йому доводиться витрачати додаткові
засоби та сили для захисту своїх прав, що призводить до погіршення стану
здоров"я, додаткових хвилювань.

В
судовому засіданні позивач зменшив свої позовні вимоги і прохав стягнути з
відповідача замість моральної шкоди штраф в розмірі 2000грн. на користь
держави, пояснивши, що в листопаді 2000 року він придбав олійницю в комплекті,
яку передав відповідачу на зберігання без права її експлуатації.

Відповідач
же в порушення домовленості використовував олійницю в своїх цілях на більше
двох років. При цьому він з належної йому олійниці забирав запчастини для
виготовлення власної олійниці.

Коли він
хотів забрати свою олійницю, то відповідач відмовився повертати її, що змусило
його звернутися до суду. Висновком призначеної судом експертизи було
встановлено, що олійниця має 30% зносу.

Тому він
просить стягнути з відповідача вартість олійниці в сумі 6675 грн., залишивши
непридатну для використання олійницю відповідачу, а також накласти на
відповідача штраф в розмірі 2000грн. та перерахувати на користь держави.

Відповідач
позов не визнав і пояснив суду, що в нього з позивачем була домовленість про
співпрацю, в результаті чого вони домовились купити олійницю. За придбання
олійниці вони заплатили 600 доларів.

Олію,
яку виробляла вказана олійниця, вони продавали через ларьки, а виручені грошу
забирав позивач.

Свідок
ОСОБА_3 пояснив суду, що він розписався в розписці, яка свідчила про передачу
позивачем олійниці відповідачу на зберігання в приміщенні, яке належало
останньому.

За придбання
олійниці гроші в сумі 1200доларів сплачував лише позивач.

Свідок
ОСОБА_4 пояснила суду, що позивач придбав олійницю, яку відвезли в приміщення,
що належало відповідачу, де виробляли олію.

Свідок
ОСОБА_5 пояснив суду, що він працював у відповідача і йому відомо, що олійниця
працювала, а продукцію забирав позивач.

Свідок
ОСОБА_6 пояснив суду, що олійниця в приміщенні, що належало відповідачу, була
встановлена за вказівкою позивача. Продукцію, яка вироблялася олійницею,
відвозили для продажу в м. Черкаси.

Свідок
ОСОБА_7 пояснив суду, що він працював у сторін і займався продажем
сільськогосподарської продукції. Олію привозили з с.Боровиця, а коли там
закінчилася, то купляли на ринку.

Вислухавши
сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково.

Як
вбачається з розписки від 12.11.2000 року, виданої ОСОБА_2, відповідач
прийняв на зберігання нову олійницю вартістю 4675грн., яку йому передав
позивач.

Таким
чином, між сторонами фактично було укладено договір зберігання майна.

А
відповідно до ст.936 ЦК України
за договором зберігання одна сторона /зберігач/ зобов"язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною /поклажодавцем/, і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

3

Як
передбачено ч.2 ст.938 ЦК
України, якщо строк зберігання речі у договорі зберігання не встановлений,
то зберігач зобов"язаний зберігати річ до пред"явлення поклажодавцем
вимоги про її повернення.

Судом
встановлено, що позивач 05.02.2004 року звернувся до відповідача з вимогою
повернути передану на зберігання олійницю, але відповідач відмовив йому в
цьому.

Відповідно
до вимог ч.1 ст.942 ЦК України
зберігач зобов"язаний вживати усіх заходів для забезпечення схоронності
речі.

Як
випливає з договору зберігання, тобто розписки, позивач передав на зберігання
відповідачу нову олійницю.

Однак,
згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 101 -ТЗ від 22.04.2004 року,
обладнання, тобто олійниця, є таким, що використовувалось для виготовлення
продукції - олії соняшникової. Термін експлуатації становить 3 роки, в
результаті чого виникло зношення обладнання.

Виходячи
з цього, відповідач використовував олійницю в своїх цілях в порушення вимог
ст.944 ЦК України,
де зазначено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися
річчю, переданою йому на зберігання. Позивач же в судовому засіданні заперечив
той факт, що він дозволяв відповідачу користуватися належною йому олійницею.

Крім
того відповідно до ч.2 ст.949 ЦК
України річ має бути повернена поклажодавцю в тому стані, в якому вона була
прийнята на зберігання.

В даному
випадку це неможливо, поскільки, як вказано у висновку судово-товарознавчої
експертизи № 101-ТЗ, виникло зношення обладнання внаслідок його експлуатації і
дійсна вартість даного обладнання з врахуванням зносу складає 4205грн.

А тому
відповідач повинен відшкодувати позивачу суму, на яку знизилася вартість
олійниці, що передбачено п.2 ч.1 ст.951 ЦК
України.

Як
вбачається з висновку вище вказаної товарознавчої експертизи, дійсний
/реальний/ розмір шкоди, заподіяний в процесі експлуатації олійниці, становить
2002грн.

Доводи
позивача відносно того, що олійниця непридатна для використання, у зв"язку
з чим він просить стягнути з відповідача її вартість в сумі 6675грн., не
відповідають наявним в матеріалах справи доказам, поскільки з висновку
судово-товарознавчої експертизи слідує, що найбільший процент зносу обладнання
становить 30%.

Як уже
зазначалось вище, зберігач, згідно ч.2 ст.949 ЦК України, зобов"язаний повернути поклажедавцеві річ в
такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, в противному разі він
відшкодовує збитки, завдані пошкодженням речі, у розмірі суми, на яку знизилася
її вартість, що передбачено п.2 ч.1 ст.951 ЦК України.

Також
відповідно до ч.2 ст.951 ЦК
України поклажодавець вправі відмовитися від переданої на зберігання речі
та вимагати від зберігача відшкодування її вартості лише у випадку пошкодження
речі настільки, що змінилася її якість.

З
врахуванням цього суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача повної
вартості олійниці, а відповідно до до вимог глави 66 ЦК України вважає
за

4

необхідне зобов"язати
відповідача повернути позивачу передану йому на зберігання олійницю та
відшкодувати збитки, завданні позивачу її експлуатацією, в сумі 2002грн.

Доводи
відповідача про те, що він не підписував розписку про прийняття на зберігання
олійниці або ж підписав чистий аркуш паперу спростовується висновком
судово-почеркознавчої експертизи № 475-П від 21.09.2007 року, згідно якого
підпис в розписці від 12.11.2000 року виконано відповідачем. Виконаний текст
розписки і поставлення підпису на ній ОСОБА_2
виконано одночасно. Спочатку написано текст, а потім поставлено підпис.

Враховуючи,
що дані відносини не можуть підтверджуватися показами свідків, а лише
письмовими доказами, суд не може покласти їх в обгрунтування рішення.

Крім
того позивач прохав стягнути з відповідача не моральну шкоду, а штраф в розмірі
2000грн. на користь держави.

Суд
вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, поскільки в даних
правовідносинах застосування до відповідача штрафу цивільним законодавством не
передбачено.

Таким
чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зобов"язати
відповідача повернути позивачу передану на зберігання олійницю ММШ-50 в
комплекті та стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 2002
грн., завдані останньому внаслідок експлуатації олійниці, а також витрати на
проведення товарознавчої та почеркознавчої експертиз відповідно в сумі 432грн.
та 197грн. 19коп.

Крім
того з відповідача на користь держави підлягає стягненню держмито в розмірі
51грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30грн.

Щодо
повернення позивачу помилково сплаченого, як вказано в позовній заяві,
держмита, то суд в даному судовому засіданні не в змозі вирішити це питання,
поскільки позивач не надав суду доказів /оригіналу квитанції/ щодо його сплати.

На підставі
викладеного і, керуючись ст.,
ст.936-938, 942-944, 948-951 ЦК
України, ст., ст. 10, 60,
212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовільнити частково.

Зобов"язати
ОСОБА_2
повернути ОСОБА_1 передану на зберігання олійницю ММШ-50 в комплекті вартістю
чотири тисячі двісті п"ять гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 збитки по договору зберігання олійниці в сумі дві тисячі дві
гривні, витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі чотириста
тридцять дві гривні та витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в
сумі сто дев"яносто сім гривень 19коп.

5

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави держмито в розмірі п"ятидесяти
одної гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі тридцять гривень.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10
днів з дня його проголошення.