Справа № 2-462
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

25 вересня 2007
року Галицький районний суд міста Львова в складі :

головуючої -
судді  -
ОЛЕКСІЄНКО М. Ю.

при
секретарях     -  ТУРЧИН Н.Ю.,
БЕСПАЛЬОК О.А.

з участю
адвоката  - ОСОБА_1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3з участю третьої особи Першої Львівської державної
нотаріальної контори про визнання права на спадщину та позовом ОСОБА_3до
ОСОБА_2з участю третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори
про визнання права на спадщину,

встановив:

18 липня
2005 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3.  про визнання його спадкоємцем 1/2 ідеальної
частки квартири АДРЕСА_1 та зобов'язання Першої Львівської державної
нотаріальної контори видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на
1/2 ідеальної частки спірної квартири.

Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим,  що є
єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого рідного брата - ОСОБА_4,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1року,  після смерті якого залишилася 1/2 квартири
АДРЕСА_1. Іншим співвласником спірної квартири є ОСОБА_3. ,  яка до 2001 року перебувала у шлюбі з
спадкодавцем.  Перешкодою для оформлення
спадщини за законом стала відсутність заяви - згоди іншого співвласника
квартири - ОСОБА_3.  на виділення
(визначення) частки у спірній квартирі. Наявність такої заяви - згоди як
обов'язкової умови оформлення спадщини та видачі відповідного свідоцтва,  передбачена Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України. ОСОБА_3. ,  будучи запрошеною у Першу Львівську державну
нотаріальну контору 16 липня 2002 року,
ознайомилася з фактом відкриття ним спадщини,  проте на пропозицію написати зазначену заяву
- згоду жодних дій не вчинила,  що в свою
чергу стало перешкодою йому для отримання свідоцтва про право на спадщину за
законом.

17 січня
2007 року ОСОБА_3.  звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2. про визнати за нею права на спадщину,  визнання її спадкоємцем четвертої черги після
смерті ОСОБА_4.,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року,  на належу йому 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1,  визнання за нею з
ОСОБА_2. права на спадкування по 1/4 за кожним частки на належну померлому
ОСОБА_4. 1/2 спірної квартири,
зобов'язання Першої Львівської державної нотаріальної контори видати
свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/4 ідеальній частці за нею і
ОСОБА_2.

Визнаючи
частково позовні вимоги ОСОБА_2.,  свої
вимоги ОСОБА_3.  обґрунтовує тим,  що до моменту смерті спадкодавця - ОСОБА_4.,  вона тривалий час спільно з ним
проживала,  здійснювала повне матеріальне
забезпечення,  догляд та опіку за
важкохворим ОСОБА_4.,  а тому згідно з
вимогами  ст.  12 64 ЦК
України просить визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом.  Крім того,
стверджує,  що має право на
спадкування нарівні та разом із ОСОБА_2.,
оскільки тривалий час опікувалася,
матеріально забезпечувала,
надавала іншу допомогу спадкодавцеві,
який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

В
судовому засідання позивач ОСОБА_2. та його представник первісний позов
підтримали,  зустрічний позов
ОСОБА_3.  заперечили,  дали пояснення,  аналогічні викладеним у позовній заяві.
Просять позов ОСОБА_2. задовольнити,  у
задоволенні зустрічного позову - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідачка
ОСОБА_3.  зустрічний позов
підтримала,  первісний позов ОСОБА_2.
визнала частково,  дала пояснення,  аналогічні викладеним у позовній заяві.
Просить задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши
пояснення сторін,  опитавши свідків,  дослідивши та оцінивши надані сторонами
докази,  суд приходить до висновку,  що позов ОСОБА_2. підлягає до
задоволення,  а у позові ОСОБА_3.  слід відмовити з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  пояснень
сторін,  до складу спадщини спадкодавця
ОСОБА_4.,  який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1року,  увійшла належна йому
частка у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1. Факт
перебування спірної квартири у спільній сумісній власності ОСОБА_3.  та ОСОБА_4. підтверджується свідоцтвом про
право власності на квартиру,  яке видане
виконкомом Львівської міської ради 16 червня 1999 року за № 56413.

ОСОБА_4
та ОСОБА_3.  до 2001 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. На момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1року шлюб між
ними було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 січня 2200 року за позовом ОСОБА_3.  до ОСОБА_4. про розірвання шлюбу. Дане судове
рішення набрало законної сили. Про розірвання шлюбу Шевченківським відділом реєстрації
актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 15 березня 2001
року у книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за
НОМЕР_1 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Таким чином,  на момент відкриття спадщини єдиним
спадкоємцем за законом померлого ОСОБА_4. був його рідний брат ОСОБА_2.
-позивач по справі,  інший спадкоємців за
законом попередніх черг не було.

Твердження
ОСОБА_3. ,  що до моменту смерті
спадкодавця ОСОБА_4. вона протягом тривалого часу спільно з ним проживала,  здійснювала повне матеріальне
забезпечення,  догляд та опіку за
важкохворим ОСОБА_4.,  а тому згідно з
вимогами  ст.  1264 ЦК
України вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом,  спростовується наступним.

Згідно з
вимогами  ст.  1264 ЦК
України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи,  які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю
не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно
до вимог ч.1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на які вона посилається як
на підставу своїх заперечень та вимог,
крім випадків встановлених
ст.  61 цього Кодексу. Норма
ч.3  ст.
61 ЦПК України встановлює,  що
обставини,  встановленні рішенням суду у
цивільній,  господарській,  адміністративній справі,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини.

Так,  рішенням Шевченківського районного суду м.
Львова від 25 січня 2000 року,  яке
вступило в законну силу,  у справі №
2-85/2000 позовом ОСОБА_3.  до ОСОБА_4.
про розірвання шлюбу,  встановлено,  що сторони з 1996 року не підтримують шлюбних
відносин і не ведуть спільного господарства. Причиною цього стало надмірне
вживання ОСОБА_4. спиртних напоїв,  через
що в сім'ї постійно виникали бійки,
взаємні образи та приниження. Сторони втратили почуття любові та поваги
одне до одного. Жодна із сторін не бажала примирення і за їх поясненнями таке
неможливе. Сторони прийшли до переконання про розірвання шлюбу.

Встановлені
зазначеним рішенням суду обставини мають преюдиційне значення для розгляду
даної справи,  оскільки ці обставини були
встановлені щодо ОСОБА_3. ,  яка брала
участь у розгляді,  справи про розірвання
шлюбу між нею та ОСОБА_4.,  ініціатором
якої була сама ОСОБА_3. ,  так і
справи,  що є предметом розгляду.

При
цьому суд також приймає до уваги,  що
рішенням Галицького районного суду від 13 квітня 2006 року по справі № 2о-23/06
у задоволенні позову ОСОБА_3.  про
визнання розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4. фіктивним відмовлено на тій
підставі,  що позов визнано судом
необґрунтованим,  що не базується на
вимогах закону та фактичних обставинах справи. Ухвалою судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2006 року
згадане рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 квітня 2006 року
залишено без змін.

Таким
чином,  з огляду на зазначені вище
обставини,  суд приходить до
висновку,  що ОСОБА_3.  не належить до четвертої черги спадкоємців за
законом,  оскільки до часу відкриття
спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1року не проживала із спадкодавцем ОСОБА_4. однією сім'єю
не менш як п'ять років.

З тих же
мотивів суд не приймає докази подані ОСОБА_3. ,
якими вона підтверджувала,  що
нібито проживала із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Суд
прийшов до висновку що ОСОБА_3 не належить до числа будь-якої з черг
спадкоємців за законом,  тому відсутні
підстави для задоволення її позовної вимоги про зміну черговості одержання
права на

спадкування,  оскільки дана норма може застосовуватися лише
щодо осіб,  які відносяться до числа
спадкоємців за законом.

Інші
доводи ОСОБА_3,  викладені у позовній
заяві,  не входять до предмету
доказування по даній справі,  а отже
правового значення для справи не мають.

Позивач
ОСОБА_2. є рідним братом спадкодавця ОСОБА_4. та згідно з вимогами  ст.
1262 ЦК України
відноситься до другої черги спадкоємців за законом.  Так як відсутні інші спадкоємці за законом
попередніх черг,  заповіту спадкодавець
не складав,  відповідно до вимог ч.2  ст.
1258 ЦК України
право на спадкування має саме ОСОБА_2.,
останній відповідно до вимог
ст.  1270 ЦК України у межах
шестимісячного строку,  встановленого для
прийняття спадщини,  а саме 11 липня 2002
року подав у Першу Львівську нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва про право на спадщину,
на підставі чого була заведена спадкова справа № 699.

До
складу спадщини входить частка у праві спільної сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1. Згідно з вимогами п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України,  затвердженої
наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції
інструкції,  яка діяла у 2002 році на
момент вчинення відповідних нотаріальних дій це п.121) державний нотаріус може
видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті
одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення
(визначення) частки померлого у спільному майні.

Із
довідки першої Львівської державної нотаріальної контори від Об вересня 2002 року
вбачається,  що співвласник спірної
квартири ОСОБА_3.  на запрошення у
нотаріальну контору з'явилася,  проте
жодних заяв з приводу виділу (визначення) частки спадкодавця у спільній
сумісній власності не подала. Відсутність такої заяви є перешкодою в отриманні
ОСОБА_2. свідоцтва про право на спадщину за законом та реалізації ним свого
права,  передбаченого ч.1  ст.
1296 ЦК України.

Відповідно
до вимог ч.2  ст.  370 ЦК України у разі виділу частки із
майна,  що є у спільній сумісній
власності,  вважається,  що частки кожного із співвласників у спільній
сумісній власності є рівними,  якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду. З огляду на встановлені судом обставини
справи,  суд приходить до висновку,  що частки ОСОБА_3.  та померлого ОСОБА_4. у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1є рівними та складають по 11/2 у
кожного. Жодних обставин,  які могли б
свідчити про інший розподіл часток,
сторонами не доведено та суду не подано. З позовної заяви ОСОБА_3.  вбачається,
що вона не заперечує того факту,
що до складу спадщини після смерті ОСОБА_4. входить саме 1/2 частина
спірної квартири.

Суд
також враховує звернення ОСОБА_3.  до
суду з позовом про визнання права на спадщину 17 січня 2007 року,  тобто по спливу трьох років з дня відкриття
спадщини.

Оцінюючи
наведенні докази,  суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_2. законними та обґрунтованими,
що базуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи,  такими,
що підлягають до задоволення.

Вимоги ж
зустрічної позовної заяви ОСОБА_3.  суд
знаходить необгрунтованими,  що не
ґрунтуються на правових вимогах та встановлених судом обставинах справи,  та такими,
що не підлягають до задоволення.

Таким
чином,  зібрані у справі докази та їх
належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_2. спадкоємцем
1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

До
такого висновку суд приходить на підставі зібраних та перевірених в ході
судового розгляду матеріалів та доказів,
наданих сторонами. Підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_3.  суд не вбачає.

Керуючись
ст.
ст.  10,  11,
209,  214-215,  218 ЦПК України,   ст.
ст.  267,  370,
1258,  1262,  1264,
1270,  1296 ЦК України,  суд

вирішив  :

Позов
ОСОБА_2задовольнити .

Визнати
ОСОБА_2спадкоємцем 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати
Першу Львівську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_2 свідоцтво про право
на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

У позові
ОСОБА_3про визнання права на спадщину -1/4 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
20 днів апеляційної скарги,  з подачею її
копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.