Справа №2-258/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26 вересня 2007
року Солом'янський районний суд м.  Києва
у складі:

головуючого
судді - Сітайло Л.Г.

при секретарях -
Арсенюк О.Г.,  Ріпенко Л.С. ,
Грінь І.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

06
травня 2006 року позивач звернувся з позовом до суду,  в якому просить стягнути з відповідача суму
боргу за договором позики в розмірі 65 650 грн. та судові витрати в сумі 657
грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив,
що відповідно до розписки від 24.09.2002 року відповідач отримав 2000
доларів США та зобов'язувався сплачувати 7 % щомісячно строком до 25.09.2003
року. 25 жовтня 2002 року відповідач отримав у відповідача в борг суму в
розмірі 2000 доларів США,  яка відповідно
до курсу НБУ складала 11 400 грн., та зобов'язувався повернути суму боргу та
сплачувати 7% щомісячно від суми до 25.10.2003 року. Відповідно до розписки від
30.10.2003 року відповідач отримав в борг суму в розмірі 9 000 доларів США та
зобов'язувався сплачувати щомісячно 5% від зазначеної суми щомісячно. Строк
виконання зобов'язання за вищезазначеним договором позики встановлювався в
термін до 02.08.2004 року. В зв'язку з тим,
що відповідач не виконав взяті не себе зобов'язання,  просить задовольнити позов в повному обсязі
та стягнути суму в розмірі 65 650 грн.

В
судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача суму боргу в сумі 65 650 грн.,  192 758 грн. відсотків,  передбачених вищезазначеними розписками та
судові витрати в сумі 687 грн.

Відповідач
в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив,  що він повертав відповідачу кошти,  однак не може це підтвердити. Пізніше
зазначив,  що підпис на розписці він не
ставив,  а тому в задоволенні позову
просив відмовити. Після надання пояснень у справі відповідач неодноразово в
судове засідання не з'явився,  хоча про
час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник
відповідача в судовому засіданні проти позову в судовому засіданні
заперечував,  підтримавши пояснення
відповідача. Після надання пояснень у справі в судове засідання неодноразово не
з'явився з невідомих суду причин.

Позивач
в судовому засіданні не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення
на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши
пояснення сторін,  вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази,
суд приходить до висновку,  що
позов підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно
зі  ст. 374 ЦК УРСР по договору
позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) у
власність або оперативне управління гроші або речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики вважається укладеним у момент
передачі грошей або речей.

Відповідно
до  ст. 375 ЦК УРСР договір позики
на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Судом
встановлено,  що в період з 2002 року до
2003 року між позивачем та відповідачем неодноразово укладалися договори
позики.

Так,  з розписки від 24.09.2002 року
вбачається,  що ОСОБА_2. отримав в борг у
позивача суму в розмірі 2000 доларів США,  яку зобов'язувався повернути до 25.09.2003 року,  а також зобов'язувався сплачувати щомісячно
7% від суми позики.

25
жовтня 2002 року відповідач отримав у позивача в борг суму в розмірі 2000
доларів США,  яку зобов'язувався повернути до 25.10.2003 року,  а також зобов'язувався сплачувати щомісячно
7% від суми позики.

Крім
того,  30.10.2003 року відповідачем
отримано у позивача суму в розмірі 9 000 грн. строком на 1 рік,  тобто до 02.08.2004 року. Крім того,  взяв на себе зобов'язання щодо сплати суми в
оозміоі 5 % щомісячно від отриманої суми.

2

Ухвалою
суду від 20.12.2006 року,  за клопотання
відповідача,  у справі призначено
судово-почеркознавчу експертизу з метою встановлення чи виконано розписки від
24.09.2002 року,  25.10.2002 року та
30.10.2003 року ОСОБА_2. або іншою особою.

В
зв'язку з невиконанням відповідачем вимог експерта, а саме не наданням
відповідних матеріалів,  справу повернуто
до суду без проведення експертизи.

На
підставі вищевикладеного та беручи до уваги,
що відповідачем не надано доказів щодо не укладання договору позики
та,  в зв'язку з цим не підписання
відповідної розписки,  суд приходить до
висновку,  що відповідач отримував,  відповідно до вищезазначених розписок.

Статтями
161, 162 ЦК УРСР передбачено,
що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору,  а при відсутності таких
вказівок - відповідно до вимог,  що
звичайно ставляться,  одностороння
відмова від виконання зобов'язань і одностороння зміна умов договору не
допускається, за винятком випадків,
передбачених законом.

Згідно  ст. 151 ЦК
УРСР в силу зобов'язань,
що виникають з договору,  боржник
зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію - сплатити гроші,  а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

В
судовому засіданні відповідачем не надано доказів виконання вищезазначених
зобов'язань,  а тому суд приходить до
висновку,  про обґрунтованість позовних
вимог щодо стягнення основної суми боргу на користь позивача.

Доводи
позивача щодо стягнення суми заборгованості по сплаті відповідачем 7% та
5%,  які передбачалися для сплати
щомісячно на строк договорів позики,  є
необґрунтованими,  виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. 625 ЦК України
боржник,  що прострочив виконання
грошового зобов'язання,  на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму основного боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої
суми,  якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Встановлено,  що правовідносини,  які склалися між сторонами,  виникли під час дії Цивільного кодексу
УРСР,  в редакції 1963 року,  який не передбачав сплату відсотків за
користування позикою,  за виключенням
отримання позики в банківських установах.

Крім
того,  позивач в судовому засіданні не
заперечував,  що гроші позивачем
передавалися в доларах США,  таким чином суд приходить до висновку,  що права позивача захищені,  а тому для застосування  ст.625 ЦК
України підстави відсутні.

Відповідно
до  ст.1049ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі)
у строк та в порядку,  встановлені
договором.

На
підставі вищевикладеного,  суд приходить
до висновку,  що з відповідача підлягає
стягненню сума боргу,  відповідно до
курсу Національного Банку України на момент винесення рішення в розмірі 65 650
грн. (13 000* 5, 05).

Відповідно
до  ст.88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати.

Таким
чином,  з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума сплачених позивачем судових витрат в розмірі 687 грн.

Статтею
60 ЦПК України передбачено,  що кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На
підставі викладеного та керуючись  ст.
ст. 151,  161,  162,
374,  375 ЦК УРСР,   ст. ст.625,  1049 ЦК
України,   ст. ст. 57, 58,  60,
88, 169,  213-215,  224-228 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення боргу за договором позики задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 суму боргу  в
розмірі 65 650 грн.,  судовий збір  в сумі 657
грн. та  витрати  на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн.,  а
всього 66 337 грн. В іншій частині позову відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня подання
заяви про апеляційне оскарження,  яка
подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заяву
про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.