Справа
2-371/07р. Категорія справи 33
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007 року

Богуславський районний суд Київської області в складі

головуючого судді                 Чумаченка О.В.,

при секретарі                          Ткаченко Н.А.

з участю сторін                      ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представників сторін            ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Богуслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2та зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про поділ квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до ОСОБА_2
з позовом про поділ квартири. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він з
ОСОБА_2 перебував
в зареєстрованому шлюбі під час якого вони придбали АДРЕСА_1Посилаючись на те,
що вони не можуть досягти згоди щодо порядку спільного володіння та
користування квартирою, ОСОБА_1 просить визнати за ним та позивачкою право
спільної часткової власності на вказану квартиру в рівних частках та встановити
порядок користування вказаною квартирою згідно з яким йому в користування
виділити житлову кімнату площею 22.0 кв.м.. ОСОБА_2 виділити в
користування житлову кімнату площею 24,7 кв.м., а кухню, коридор, ванну та
туалет залишити в спільному користуванні.

ОСОБА_2 подала
зустрічний позов до ОСОБА_1 і просить визнати за нею право власності на 2/3
частини цієї квартири, а за ОСОБА_1 право власності на 13 частини квартири.
Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 під час спільного проживання з
нею однією сім'єю не вносив свій дохід до сімейного бюджету і частину коштів на
придбання цієї квартири надала її мати.

В судовому
засіданні ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, свій
позов підтримав повністю. Зустрічний позов ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що
вищевказану квартиру вони купили в 2003 році за 1300 доларів США. При купівлі цієї
квартири в них дійсно було лише 600 доларів США, а 700 доларів йому довелося позичати у знайомих. Позичені
кошти вони згодом віддали із сімейного бюджету. Він заперечує, що мати ОСОБА_2
давала їй частину коштів на придбання вищевказаної квартири. Він заперечує
проти визнання за ОСОБА_2 права власності на більшу частину квартири, хоча і
визнає що після розірвання шлюбу з останньою з нею залишилась проживати їх
дочка і він сплачує на неї аліменти.

В судовому
засіданні ОСОБА_2
посилаючись на обставини викладені в її зустрічній позовній заяві
заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання за ними права
власності на квартиру в рівних частках і просила визнати за нею право власності
на 2/3 частини вищевказаної квартири, а за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину квартири. Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_2 посилається на те, що
відповідач проживаючи з нею однією сім'єю неналежно матеріально забезпечував їх
сім'ю. В зв'язку з цим, коли вони вирішили придбати власне житло і знайшли
квартиру, яка продавалась за 800 доларів США,
в них коштів не було. Частину коштів, а саме 700 доларів США вони отримали
від продажу автомобіля "Москвич", який раніше їм подарувала їх мати,
а решту суми їм добавила її мати. Квартира була придбана в аварійному стані і
не придатна для проживання в ній. На ремонт квартири вона витрачала свою
заробітну плату, а ОСОБА_1 надавав кошти на харчування сім'ї. Мати також
допомагала коштами для ремонту опалювальної системи. Хоча ОСОБА_1 і не чинить
їй перешкод в користуванні їх квартирою, але і не приймав участі у витратах на
її ремонт та утримання. Вона вважає, що при вирішенні питання про визначення їх
часток в квартирі необхідно врахувати і те, що з нею проживає їх дочка, на
утримання якої ОСОБА_1

2

сплачує їй аліменти нерегулярно, а також те, що між нею
та ОСОБА_1 постійно виникають сварки і їх спільне проживання в одній квартирі
неможливе.

Допитана в суді
свідок ОСОБА_5пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_2 і давала останній гроші для того, щоб вони з чоловіком
купили собі квартиру. Вона дала їй 3000 грн. на придбання квартири та
її переоформлення. Раніше вона купила їм автомобіль "Москвич". Вона
давала ці кошти дочці без будь-яких умов і ніяких договорів ні з нею ні з її
чоловіком - ОСОБА_1 не укладала.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами докази та перевіривши
матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2
підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували
в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 16 лютого 2007 року.

20 червня 2003
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, за рахунок
спільних коштів купили двокімнатну АДРЕСА_1, яка має 76,4 кв.м.
загальної площі та 44,7 кв.м. жилої площі.

Згідно
технічного паспорта виготовленого Білоцерківським МЕТІ 27.10.1997 року АДРЕСА_1, має загальну площу 76,4 кв.м. і
складається із коридору площею 7,5 кв.м., туалету площею 2,10 кв.м., ванної
площею 2,9 кв.м., двох житлових кімнат площею відповідно 22,0 кв.м., 24,7
кв.м., та кухні площею 17,2 кв.м.

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю. ОСОБА_1 сплачує
аліменти на користь ОСОБА_2
на утримання їх дочки ОСОБА_6. Фактичний розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_1
становить близько 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд
вважає такий розмір аліментів недостатнім для забезпечення фізичного та
духовного розвитку дитини, оскільки державою встановлений прожитковий мінімум
для дитини, і хоч згідно закону обоє батьків мають однакові обов'язки щодо
утримання своїх дітей, в даному випадку 70% визначеного державою прожиткового
мінімуму доводиться забезпечувати ОСОБА_2, з якою проживає їх дочка.

Відповідно до
ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до
ст.69 СК та ст.372 ЦК України
дружина та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності
на нього припиняється.

Відповідно до
ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, але за рішенням суду частка майна одного з подружжя може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно із ч2
ст.372 ЦК України
за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають істотне значення для справи.

Суд вважає, що
позов в частині визначення часток в спільному майні подружжя без виділення їх в
натурі підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог, а сторони
вимог про розподіл квартири в натурі не заявляють. Визначення часток в спільній
сумісній власності їм необхідно для припинення права спільної сумісної
власності та вирішення питання про розмір витрат, які вони повинні нести на
утримання спільної власності.

Визначаючи
розмір часток у спільній власності, суд приймає до уваги, що квартира, яку
сторони ділять є двокімнатною, ОСОБА_1 просить виділити в користування ОСОБА_2 більшу кімнату,
оскільки вона проживає з їх дочкою. Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_1
сплачує аліменти на утримання своєї дочки, які є недостатніми для забезпечення
її фізичного та духовного розвитку, частка позивачки у спільному майні повинна
бути збільшена пропорційно до розміру житлової кімнати, яку вона буде займати.
Суд також вважає, що розмір

3

цієї частки не може бути збільшено
до 2/3 як просить ОСОБА_2, оскільки сторонами не запропоновано будь-який інший
ніж спосіб розподілу між ними квартири та не надано доказів, що такий спосіб
поділу можливий.

Суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення між співвласниками запропонованого ним
варіанту користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки відповідає як
технічній можливості так і інтересам сторін.

Відповідно до
ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов
задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено. Оскільки
сторони понесли рівні судові витрати, то вони не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, ст. ст.69, 70, 71 СК України

суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до
ОСОБА_2та зустрічний позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про поділ квартири задоволити
частково.

Визнати за ОСОБА_2право
власності на 52U00 частини, а за
ОСОБА_1право власності на 48/100 частини АДРЕСА_1який має загальну площу 76,4
кв.м. і складається із коридору площею 7,5 кв.м., туалету площею 2,10 кв.м.,
ванної площею 2,9 кв.м., двох житлових кімнат площею відповідно 22,0 кв.м.,
24,7 кв.м., та кухні площею 17,2 кв.м..

Встановити
порядок користування між співвласниками АДРЕСА_1згідно з яким у відособлене
користування ОСОБА_1виділити житлову кімнату площею 22,0 кв.м., у відособлене
користування ОСОБА_2виділити житлову кімнату площею 24,7 кв.м., а кухню,
коридор, ванну та туалет залишити у спільному користуванні співвласників.

Звільнити
сторони від сплати судового збору на підставі п. 18 ст.4 Декрету Кабінету
Міністрів «Про державне мито».

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області
через суд першої інстанції, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку, встановленому ч.4 ст. 295 ЦПК України.