overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Рішення

іменем України

18.06.2007 року
Тетіївський районний суд Київської області у складі головуючого судді:     Архангельського А.М,  при секретарі      :
Волошко К.В..

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про усунення перешкод користуванням особистим майном,

встановив:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні
власним жилим АДРЕСА_1.

Позовні
вимоги мотивує тим,  що вона проживає у
власному жилому будинку по вищевказаній адресі. Там зареєстровані вона,  два сини та її колишній чоловік,  відповідач по даній справі. В 2003 році
відповідач залишив сім'ю та перейшов жити до іншої жінки з якою проживає по
даний час.  Про те в наслідок того,  що відповідач зареєстрований в її будинку
вона зобов'язана платити за нього всі комунальні послуги,  не може оформити субсидії і по цій же причині
не може розпорядитись своєю власністю.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Третя
особа,  представник органу реєстрації в
суд не прибув про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд
розглянувши матеріали справи,  заслухавши
пояснення позивачки та відповідача,
дослідивши письмові докази вважає,
що позовні вимоги обгрунтовані,
оскільки відповідач визнав позовні вимоги і обставини підтверджуються:
копією договору дарування від 22.03.1997 року про те,  що позивачка є власником жилого
АДРЕСА_1,  довідкою № 1617 від 25.04.2007
року про те,  що відповідач прописаний в
АДРЕСА_1та копією свідоцтва про розірвання шлюбу

Таким
чином,  в судовому засіданні
установлено,  відповідач ОСОБА_2
зареєстрований як член сім'я в АДРЕСА_1,
який є приватною власністю позивачки,
хоч там з 2003 не проживає. В зв'язку з пропискою відповідача позивачка
платить за всіх прописаних членів сім'ї всі комунальні послуги. Факт прописки
відповідача не дає змоги позивачці оформити субсидію. Відповідно  ст.  2,   ст.
48 Закону України „ Про власність" власник на свій розсуд може
володіти розпоряджатись та користуватись своєю власністю і вимагати усунення
будь -яких перешкод в користуванні власністю і по скільки прописка відповідача
перешкоджає позивачці користуватись своєю власністю,  то позов підлягає задоволенню.

Так,  як відповідач добровільно не бажає виписатись
із будинку,  то виконання цього слід
покласти на посадових осіб паспортного столу Тетіївського РВ. ГУ МВС України в
Київській області.

Керуючись  ст.
ст.  2,  48. Закону України „ Про
власність",  Керуючись  ст.
ст.  157-159, 208-210, 212-218 ЦПК
України,  суд , -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про усунення перешкод користуванням особистим майном
задовольнити.

Зобов'язати
начальника Тетіївського органу реєстрації фізичних осіб зняти з реєстрації
місця проживання ОСОБА_2в АДРЕСА_1,  власником якого є ОСОБА_1.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  яка може бути подана протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2007 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Ясинського О.В., при секретарі
Пирогової Л.В., за участю позивачки Мірзелашвілі В.М., розглянувши
у попередньому судовому засіданні в місті
Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради
про визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду с позовом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 умерла ее бабушкаОСОБА_2, після
смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки та будинку,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 У моєї бабусі було двоє дітей донька (моя
мати)ОСОБА_3 та син ОСОБА_4. Моя
мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 Бабуся склала
заповіт на сина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 через декілько днів після її
смерті, спадщину не прийняв. ОСОБА_4не був
одружений та дітей у нього не було. Вона є єдина спадкоємиця після смерті
бабусі. Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді
земельної ділянки та будинку розташованого
за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача Селидівської міської ради у судове засідання
не з'явився надав суду заяву в якій позов визнав просив справу розглядати в їх
відсутність.

Дослідивши інші
докази, судом встановлено: що бабуся позивачки,
ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть, після її
смерті згідно свідоцтв залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки,
площею 0,0826 га та будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Згідно заповіту
бабуся позивачки заповіла своє майно ОСОБА_4, який помер згідно свідоцтва про
смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 Згідно свідоцтв позивачка є унукою ОСОБА_2 Згідно свідоцтва про смерть мати позивачки
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Суд враховує усі дослідженні у судовому засіданні докази та які
знаходяться в матеріалах справи та вважає, що позов необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до
ст.1276 ЦК України,
якщо спадкоємиць за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її
прийняти,

2

право на спадщину переходить до його спадкоємців.

Позивачка є
спадкоємцем другої черги за законом після смерті бабусі згідно ст. 1262 ЦК України.

Інших
спадкоємців, якіб бажали прийняти спадщину, судом не встановлено.

Відповідно до
ст.12 ЗУ "Про власність"
підставою набуття права приватної власності є одержання майна внаслідок
успадкування.

Керуючись ст.ст.
1262, 1276 ЦК України,
ст.12 ЗУ "Про власність",
ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Селидівської міської ради про визнання права на спадщину.

Визнати за
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою м. Гірник, Донецької області право власноста
на спадкове майно яке залишилось після смерті
бабусі ОСОБА_2 у вигляді земельної ділянки площею 0,0826 га та будинку
розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Заяву про
апеляційне оскарження може бути подано до Селидівського міського суду Донецької
області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через
Селидівський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.
Справа №2-1439-2007
РІШЕННЯ

іменем України

09.07.2007 року
Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого
судді-Ясинського О.В., при секретарі Пироговой Л.В., розглянувши у попередньому
судовому засіданні в м. Селидово цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до КП «Селидівська міська тепломережа» про
стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втраченої частки
заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулась до суду із позовною заявою до КП "Селидівська міська
тепломережа" про стягнення заборгованості по зарплаті, вказав, що вона з
08.08.2005 року по 30.06.2006 року перебувала у трудових правовідносинах з
відповідачем. За період її роботи відповідачем порушувався термін виплати
заробітної плати. Не були сплачени заборгованість з заробітної плати. Просить
суд стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті в сумі 5,631 грн. 41 коп.
та компенсацію в сумі 632 грн.91 коп

У судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Представник відповідача у судовому засіданні позов
визнав.

Зібраними по справі доказами судом
встановлено, що:

згідно з
наказами КП «Селидовська міська тепломережа» ОСОБА_1працювала на підприємстві
по трудовій угода з 08.08.2005 року по 30.06.2006 року; згідно наданої довідки
від 13.06.2007 року заробітність по зарплаті 5631 грн. 41 коп., компенсація 632
грн. 91 коп. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що відповідач порушив
право позивача на отримання всіх сум, які належать йому при звільненні,
передбачені ст. 115, 1.16 КзоТ України, тому позовні
вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об"ємі. Також з
відповідача на користь позивачки необхідно стягути сплачені нею витрати на
інформаційно- техничні забезпечення в сумі 7 грн.50 коп.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України з відповідача1 йа користь
держави слід стягнути судовий збір у сумі 51 грн.

На підставі
вищевикладеного, керуючись ст.43 Конституції України,ст.34 Закону України
" Про оплату праці ", ст. 115, 116 КЗпП України, ст.ст.57, 79, 81,88,
213, 215, 367 ЦПК України, суд -

2

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з стягнути з КП «Селидівська міська
тепломережа» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 5631 (п'ять тисяч шістьсот
тридцать одна) грн.41 коп., компенсацію втраченої частки заробітка в сумі 632
(шістьсот тридцять дві) грн. 91 коп., інформаційно-
техничні витрати в сумі 7 (сім) грн.50 коп.

Рішення в частині стягнення заборгованості по зарплаті за червень 2006 року в сумі 956(дев'ятьсот п'ятдесят шість) грн. 45 коп.
підлягає негайному виконанню.

Стягнути з КП «Селидівська міська тепломережа» на користь держави
судовий збір у розмірі 51 (п'ятдесят одна) грн.

Заяву про апеляційне оскарження на рішення суду може бути подано до місцевого суду протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07
серпня  2007 року Бродівський районний
суд Львівської області

в складі
головуючого судді Кваша В.О.

при
секретарі                              Мартишок
О.С.

та адвоката

розглянув
у відкритому судовому засіданні в м. Броди справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу суд, -

встановив:

Сторони
05 травня 1995 року вступили до шлюбу,
про що у Підлипецькій сільській раді Золочівського району Львівської
області зроблений відповідний актовий запис за
№ 12.

Від даного шлюбу
у подружжя народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,  син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2,  які на даний час є неповнолітніми.

Позивачка
звернулася з даним позовом до суду,  де в
своїх вимогах покликається на те,  що
подружнє життя з відповідачем не склалося. Відповідач перебуваючи у шлюбі
систематично зловживав спирнтними напоями,
жодних коштів на утриманя дітей не надавав. В липні 2000 року позивачка
змушена була залишити відповідача,
оскільки відповідач створив неможливі умови для подальшого
проживання,  зберегти сім'ю за таких
обставин неможливо. Вважає,  що сім'я
повністю розпалася,  надалі перебувати у
формальному шлюбі не має наміру.

Позивачка
в судовому засіданні позов підтримує,
просить шлюб розірвати.

Відповідач
в судовому засіданні позов визнав,  на
розірвання шлюбу погоджується.

Суд
заслухавши пояснення позивачки,
відповідача,  з'ясувавши обставини
по справі приходить до висновку,  що
позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Як
встановлено в судовому засіданні сторони надалі не мають наміру перебувати у
шлюбі,  подружні відносини у них не
склалися.

Сторонам
надавався строк для примирення,  однак
бажаних результатів він не приніс.

Виходячи
з наведеного суд приходить до висновку,
що сім'я розпалася і зберегти її неможливо.

Керуючись  ст.  ст.  209,
212,  214-215,  218 ЦПК України,   ст.
ст. 110,  112  Сімейного кодексу України суд,  -

вирішив:

Позов
задоволити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  який був зареєстрований 05 травня 1995 року у
Підлипецькій сільській раді Золочівського району Львівської області,  про що зроблений відповідний актовий запис за
№ 12.

При
оформленні розірвання шлюбу в органах РАЦС відповідачу сплатити 10 гривень
державного мита,  позивачку від сплати
звільнити.

Рішення
може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду. На рішення може бути
подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів,  а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного суду.
Справа №6-87/2007
УХВАЛА

менем
України

06 серпня 2007
року Солом'янський районний суд м.Києва

у складі
головуючого судді - Оксюти Т.Г. при секретарі - Богуславець І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за
подання державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про оголошення
розшуку ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення Миргородського районного суду Полтавської області від
28.05.2002 рокуОСОБА_1. зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2
(проживає АДРЕСА_1 в
розмірі 1/ 4частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 14 частини
неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 17.05.2002 року і до досягнення ним повноліття.

Як вбачається з матеріалів справиОСОБА_1. аліменти на утримання
неповнолітнього сина не платить і станом на 01.05.2007 року заборгованість по
їх сплаті становить 59 місяців, що в грошовому виразі становить 14180,45 грн.

Згідно Довідки Адресного бюро м. Києва №25 від 29.05.2007 рокуОСОБА_1.
зареєстрованим по м. Києву та Київській області не значиться.

Згідно акта державного виконавця від 01.05.2007 року по АДРЕСА_1 в м.
КиєвіОСОБА_1. не проживає.

Встановлено,
що згідно копії виконавчого листа №2-289/02 та подання державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві про оголошенняОСОБА_1. в розшук, останній мешкав
за адресою м. Київ, АДРЕСА_1, однак де він проживає тепер, на сьогоднішній день
' невідомо.

Відповідно до ст.78 ЦПК України якщо місце перебування
відповідача в справах за позовом про стягнення аліментів або про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної
особи, невідоме , суд ухвалою оголошує його розшук. Розшук проводиться органами
внутрішніх справ, а витрати на його проведення стягуються з відповідача в дохід
держави за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України розшук боржника або
дитини оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем
проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього
майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Виходячи з того, що місце проживання ОСОБА_1, 1967 року народження
невідоме, суд приходить до висновку про оголошення його в розшук.

Виходячи з
вищенаведеного, керуючись ст.78, 375 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Оголосити
розшук ОСОБА_1, 1967 року народження, уродженця с. Жихово Середино-Будського
р-ну   Сумської   області,
останнє   відоме   місце
проживання:   м.   Київ,
АДРЕСА_1.

Виконання ухвали
доручити Солом'янському РУ ГУ
МВС України в м. Києві.

Копію ухвали
направити ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

Ухвала
оскарженню не підлягає.
Справа
№№ 2-1023-2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21
червня 2007 року Київський районний суд міста Донецька в складі

головуючого
судді: Рассуждай Я.М.

при
секретарі: Янатьеєвої Є.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста
Донецька справу за повозом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про розірвання шлюбу,  суд -

Встановив:

ОСОБА_1
та ОСОБА_2.,  перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2005 року.

Від
цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину,  сина Георгія 28 січня 2006 року народження.

Позивачка
ОСОБА_1 просить суд шлюб із відповідачем розірвати,  покласти витрати про розірвання шлюбу на
відповідача. Вважає те,  що сім'я сторін
остаточно розпалася ще з січня 2007 року року,
оскільки між подружжям відсутнє взаємо порозуміння,  їх стосунки погано впливають на виховання
неповнолітньої дитини.

Примирення
не можливе у зв'язку з тим,  що між ними
немає ніяких стосунків з указаного часу. Крім того з указаного часу вони
мешкають різними оселями,  адресами.
Наполягає на розірванні шлюбу.

Стверджує
також те,  що примирення сторін неможливе
і вона цього категорично не бажає.

Відповідач
ОСОБА_2. в судовому засіданні вимоги позову фактично визнав,  на розірвання шлюбу згоден.

В
судовому засіданні було встановлено те,
що шлюбні відносини сторін,
сторони припинили ще з початку січня 2007 року. Сторони мешкають різним
адресами. З указаного часу сторони шлюбні відносини не поновлювали. Позивачка
наполягає на розірванні шлюбу,
примирення не бажає. Відповідач також фактично згоден з позовом про
розірвання шлюбу.

Раніш,  судом за клопотанням відповідача ОСОБА_2
сторонам по цій справі надавався сторонам строк для примирення. Між тим,  як було встановлено в судовому засіданні
примирення між сторонами не настало.

При наявності
вказаних обставин суд вважає те,  що шлюб
сторін необхідно розірвати,  оскільки на
думку суду,  сім'я сторін розпалася
остаточно ще з початку 2007року.

Витрати
по розірванню шлюбу суд вважає за необхідне покласти на сторони по цій справі.

Керуючись
ст.  ст.
10,  11,  60,
212,  213,  214,
215,  224-228 ЦПК України,   ст.  ст.
112-115 Сімейного кодексу України,
суд -

ВИРІШИВ:

Розірвати  шлюб
зареєстрований  30  липня 2005
року по  актовому запису №№ 448
зареєстрований в Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного
управління юстиції міста Донецька між ОСОБА_1
1979 року народження і ОСОБА_2 1962
року народження. Стягнути при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу
державне мито на користь держави з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 8 гривень 50 копійок з
кожного. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області
через суд першої інстанції шляхом подання в деятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарженя і подання   після цого протягом двадцяти днів
апеляційної скарги з подачею через Київський районний суд міста Донецька її
копії до Апеляційної інстанції обо в порядку ч. 4  ст.  ст. 295 ЦПК України.
Справа №2о-25/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

15
травня 2007 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого-судді                                                                       Шамової
ТВ.

народних
засідателів                                                    Лесь
Л.А., Чайковської Л.В.

при
секретарі                                                                               Черевик
Л.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа: Черкаський міськвиконком (управління соціальної політики)
про визнання особи недієздатною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною своєї рідної доньки -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка тривалий час страждає на психічне захворювання, через
що не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, тобто потребує опіки.

Заявниця
в судовому засіданні підтримала свої вимоги. Пояснила, що з народження у її
доньки - ОСОБА_2. розвинулась психічна хвороба, в зв"язку з чим вона
тривалий час перебуває на обліку в Черкаському психоневрологічному диспансері,
є інвалідом 1 групи. Через хворобу донька не може розуміти значення своїх дій
та керувати ними, часто поводить себе агресивно, неадекватно, бо зовсім не
навчалася в школі. Тому просить визнати ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатною.

Представник
Черкаського міськвиконкому (управління соціальної політики) підтримав заявлені
ОСОБА_1 вимоги.

Заслухавши
пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов
висновку, що ця заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ст.39 ЦК України
фізична особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна
усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути визнана
судом недієздатною.

Проведеною
в справі судово-психіатричною експертизою встановлено, що ОСОБА_2. виявляє
прояви рано набутого недоумства, тяжкої розумової відсталості, з поліморфними
приступами і неврологічною симптоматикою. Відповідно до висновків вищезгаданої
експертизи від 02.03.07 р. № 151 ця психічна хвороба позбавляє ОСОБА_2.
здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно
до вимог ст.259 ЦПК України судові витрати по провадженню цієї справи
відносяться за рахунок держави.

Керуючись
ст.ст.15, 57, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, на підставі ст.39 ЦК України,

суд,-

ВИРІШИВ:

Визнати
недієздатною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:АДРЕСА_1

На
рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня його проголошення, а апеляційна скарга-протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.
справа
№2-111007
року      Красноперекопський міськрайонний
суд Автономної Республіки Крим у
головуючого судді                       Стародуб
секретарі                                           Дзюмак
у відкритому судовому засіданні в м.
Красноперекопську справу за позовом Красноперекопського комунального
житлово-експлуатаційного підприємства до ОСОБА_1 про визнання такою,  що втратила право користування житловим
КЖЕП звернулося з позовом до суду до ОСОБА_1 про визнання такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням - гуртожитку яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
позов позивач мотивує тим,  що,  у вищезазначеному гуртожитку значиться
зареєстрована ОСОБА_1.,  але в гуртожитку
відповідачка не проживає з січня місяця 2000 року. Встановити фактичне місце її
проживання не можливо.
кімнаті зареєстрована та мешкає родина ОСОБА_2  яка проводить сплату комунальних послуг.
Гуртожиток № 6 є
власністю Красноперекопської міської ради.
Рішенням
виконкому Красноперекопської міської ради від 26.09.2003 р. № 210
вищезазначений гуртожиток був переданий на баланс комунально - експлуатаційного
підприємства для спеціалізованого обслуговування.

Не
проживаючи тривалий час на вищевказаній житловій площі без поважних причин
відповідачка втратила право користування житловим приміщенням.

У
судовому засіданні представник позивача Пендюріна Т.М.  підтримала заявлені вимоги і наполягає на їх
задоволенні.

Відповідачка
в судове засідання не з'явилась,  згідно
акта Красноперекопської міської ради відповідачка в вищезазначеному будинку не
мешкає.

З відому
представника позивача,  відповідно до
вимог  ст.  224 ЦПК України,  суд постановляє заочне рішення.

Вислухавши
представника позивача,  вивчивши
матеріали справи,  суд вважає,  вимоги позивача обґрунтованими і підлягаючими
задоволенню.

Судом
встановлено,  що згідно довідки
Красноперекопського КЖЕП ОСОБА_1.,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження значиться зареєстрованою в гуртожитку
розташованого за адресою: АДРЕСА_1з
січня 2000 року у кімнаті № 318.

Згідно
актів Красноперекопського КЖЕП ОСОБА_1. в гуртожитку № 6 буд. 7 за
вищезазначеною адресою з 01.02.2004 року не проживає.

Відповідно
до  ст. . ст. . 71, 72 ЖК
України особи,  що не проживають в
житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин,  можуть бути в судовому порядку визнані
такими,  що втратили право користування
цим приміщенням.

На
підставі викладеного і керуючись
ст.  ст.  60, 224-226,
228 ЦПК України,   ст.  ст. 71, 72 ЖК України,  суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  уродженку м.
Кіровськ,  Мурманської обл.,
визнати такою,  що
втратила право користування житловим приміщенням,  розташованого по АДРЕСА_1

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АР Крим через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом,  що його
ухвалив за письмової заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня
отримання його копії.