Справа №2-81-1/07
Рішення

іменем україни

14
травня 2007 року                                                                         м.
Київ

Солом'янський
районний суд м. Києва під головуванням судді Мельника В.В. при секретарях
Соколюк О.П. і Некрашевській Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 та відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України у місті
Києві. про виселення та зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України у місті
Києві, орган опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної
адміністрації та Київське міське управління юстиції, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на квартиру та
відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

встановив:

У липні
2005 року ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_2., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3., треті особи ОСОБА_4та
відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві, в якому просила виселити
відповідача із квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати третю особу зняти відповідача з
реєстраційного обліку за місцем знаходження вищезазначеної квартири,
посилаючись на те, що з 1992 року по 2000 рік вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з відповідачем, під час сумісного проживання у них 24 грудня
1992 року народилася донька ОСОБА_2.

Позивачка
зазначала, що 11 лютого 1998 року вона за особисті кошти придбала двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, після чого вона з донькою вселилася до зазначеної квартири
та зареєструвалися в ній, також позивачка дозволила і відповідачу вселитися до
квартири і зареєструватися в ній.

Після
вселення у квартиру відповідач став учиняти скандали і бійки з позивачкою, під
час яких у присутності дітей висловлювався брутальною лайкою, з приводу чого
позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Посилаючись
на те, що протиправною поведінкою відповідач порушує її права власника та
відмовляється у добровільному порядку звільнити належну їй на праві власності
квартиру, позивачка просила про задоволення позову.

Заперечуючи
проти позову, у січні 2006 року відповідач звернувся із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4і відділення у справах громадянства. імміграції та
реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві. в якому
просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11
лютого 1998 року, що був укладений між ОСОБА_5. і ОСОБА_6, від імені якого за
довіреністю діяв ОСОБА_3. (продавці) - з одного боку, та ОСОБА_1 (покупець) - з
другого боку, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана за його
особисті кошти, виручені від продажу належної йому і його

доньці ОСОБА_2.
однокімнатної квартири АДРЕСА_2, однак правовстановлюючі документи на квартиру
були оформлені лише на ім'я ОСОБА_1

Посилаючись
на те, що зазначений договір був укладений внаслідок обману з боку ОСОБА_1,
відповідач просив задовольнити зустрічний позов.

Під час
розгляду справи ОСОБА_3. доповнив зустрічний позов вимогами про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди та просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 89600 грн. в
рахунок відшкодування матеріальної і 500000 грн. - моральної шкоди, а з
ОСОБА_4- 75600 грн. в рахунок відшкодування матеріальної і 250000 грн. -
моральної шкоди, посилаючись на те, що за період сумісного проживання з ОСОБА_1
він витратив на неї 89600 грн., а на проживання її доньки ОСОБА_4- 75600 грн.,
внаслідок винних дій відповідачки і третьої особи за зустрічним позовом йому
заподіяно моральну шкоду.

Під час
розгляду справи судом до участі в справі як співвідповідачів було притягнуто
продавців спірної квартири ОСОБА_5 і ОСОБА_6., а як третіх осіб - орган опіки
та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації та
Київське міське управління юстиції.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позов, у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3. просила відмовити, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана
за її особисті кошти, будь-якої угоди про створення спільної власності з
відповідачем вона не укладала. Відповідачем не надано доказів про факт
заподіяння йому матеріальної шкоди з боку позивачки.

Відповідач
та його представник позов ОСОБА_1 не визнали, просили задовольнити зустрічний
позов, посилаючись на те, що оспорюваний договір був укладений внаслідок обману
з боку позивачки.

ОСОБА_4.,
представник відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві, представник органу
опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної
адміністрації та Київського міського управління юстиції у судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином;
від відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві, органу опіки та піклування
Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації та Київського
міського управління' юстиції надійшли заяви про можливість розгляду справи у їх
відсутності.

Вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, .що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а у зустрічному
позові ОСОБА_3. необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно
роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про судову практику у справах про визнання угод недійсними" від 28
квітня 1978 року №3 угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом, а суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною та настання у зв'язку
з цим певних юридичних наслідків.

За
правилами статті 57 ЦК Української
РСР 1963 року, яка у відповідності до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що
набрав чинності з 01 січня 2004 року, підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, та відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про
визнання угод недійсними" від 28 квітня 1978 року.№3 при вирішенні позовів
про визнання угоди недійсною на підставі статті 57 ЦК суди повинні
мати на увазі,  що  такі
вимоги  можуть  бути
задоволені   при  доведеності
фактів   обману,

насильства,
погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або
збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього Зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Під
обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди
шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування
обставин, які мають істотне значення для угоди, що укладається.

У
судовому засіданні встановлено, що з 1992 року по 2000 рік ОСОБА_1

перебувала
у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, під час сумісного проживання у них 24
грудня 1992 року народилася донька ОСОБА_2.

11
лютого 1998 року між ОСОБА_5. і ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю діяв
ОСОБА_3. (продавці) - з одного боку, та ОСОБА_1 (покупець) - з другого боку,
був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, згідно якого продавці
передали у власність покупця зазначену квартиру, а покупець сплатив продавцям
5000 грн., договір був посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської
державної нотаріальної контори Бодак О.М. та зареєстрований у реєстрі за
№4с-103. Зазначений договір був зареєстрований у Київському міському бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна за ОСОБА_1, записаний 19 лютого 1998 року у реєстровій книзі під №6086.

Встановлено,
що учасниками угоди для посвідчення вищезазначеного договору були надані
необхідні документи, а саме правовстановлюючий документ, яким є свідоцтво про
право власності на житло від 11 грудня 1997 року №2857, довідка-характеристика
БТІ від 17 грудня 1997 року. Нотаріусом, який посвідчував право чин. за даними
Єдиного реєстру заборон було перевірено, що квартира на момент відчуження під
забороною не перебувала.

У відповідності до статтей 43, 44 Закону України «Про нотаріат» та пунктів
10 і 11

«Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженої

наказом Мін'юсту 18 червня 1994 року №185 нотаріусом було встановлено
осіб, що

з'явилися за вчиненням нотаріальної дії та перевірено їх дієздатність, про
що зазначено

в           посвідчувальному написі.

Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1, ОСОБА_4., ОСОБА_3. та
ОСОБА_2. вселилися до спірної квартири та на час вирішення спору судом
зареєстровані в ній, що підтверджується дослідженою у судовому засіданні
довідкою ДЕЖ-912 форми №3 від 07 травня 2005 р.

Під час
розгляду справи судом було встановлено, що продавці квартири ОСОБА_5. іОСОБА_6.
померли.

Відповідно
до вимог статті 214 ЦПК під час ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оцінивши
належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до
висновку. що ОСОБА_3 не доведено факту обману з боку покупця квартири, а саме
умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або замовчування обставин, які мають істотне значення
для угоди, що укладається. Належних та допустимих доказів на підтвердження
доводів про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_3.
останнім суду не надано.

Крім
того із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3. звернувся із зустрічним
позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1лише у
січні 2006 року, тоді як оспорюваний ним договір був укладений 11 лютого 1998
року, доказів про причини пропуску строку позовної давності з поважних причин
ним суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов
ОСОБА_3. в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу і

визнання
права власності на квартиру є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

За правилами
статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього кодексу.

Суд не
вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3. про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, оскільки ним не доведено факту заподіяння йому
матеріальної і моральної шкоди з боку ОСОБА_1 і ОСОБА_4., належних і допустимих
доказів на підтвердження цього ним суду не надано, а тому зустрічний позов в
цій частині також є необгрунтованим.

Разом з тим, підлягає до задоволення позов
ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3. із спірної квартири та зобов'язання зняти з
реєстраційного обліку з таких підстав.

Відповідно
до ч. 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість
порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою
про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою
про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За правилами
статтей 9, 98 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення,
або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів
сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а
в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

У
судовому засіданні встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу.
позивачка, яка є власником квартири, дозволила відповідачу тимчасово мешкати у
спірній квартирі, а тому він є тимчасовим жильцем і підлягає виселенню без
надання іншого жилого приміщення.

Одночасно
у відповідності до вимог п. 13 „Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за
місцем проживання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 р. №35, суд вважає за необхідне зобов'язати відділення у
справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Солом'янського
РУГУ МВС України у місті Києві зняти ОСОБА_3. з реєстраційного обліку за місцем
знаходження квартири АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3. є тимчасовим жильцем та не є
власником квартири.

Керуючись
ст. 57 ЦК України
1963 року, Законом України «Про власність», статтями 386, 391 ЦК України 2004 року,
статтями 9, 116, 157 ЖК України, „Тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб
за місцем проживання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 р. №35, постановами Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України" та "Про судову практику у справах
про визнання угод недійсними" від 28 квітня 1978 року №3, ст.ст. 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов
ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 та відділення у справах громадянства, імміграції
та реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві, про
виселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Виселити
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Зобов'язати
відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку
за місцем знаходження квартири АДРЕСА_1.

У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4,
відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Солом'янського РУГУ МВС України у місті Києві, орган опіки та піклування
Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації та Київське міське
управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання
права власності на квартиру та відшкодування матеріальної і моральної шкоди
відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання,
апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним судом міста Києва.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
Апеляційному суду міста Києва через Солом'янський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду міста Києва через
Солом'янський районний суд міста Києва протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

З повним
текстом судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть
ознайомитися, починаючи з 21 травня 2007 року у приміщенні суду.