Справа - № 22ц-3013/07                                         Головуючий
Доповідач - Сергеева
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07          листопада  2007
року  Судова  колегія
судової  палати  з
цивільних  справ

апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого-
СергєєвоїС. В.,

суддів - Дмитрієвої
Л.Д.,  Лісіциної А.І.

за
участю секретаря - Стехіної
Я.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Луганську справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Артемівського районного суду М. Луганська по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонда соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в
М. Луганську та до відокремленого підрозділу "Шахтоуправління "Луганське"
державного підприємства "Луганськвугілля " про відшкодування
втраченого заробітку у зв"язку з частковою втратою професійної
працездатності та встановлення розміру щомісячних страхових виплат,

встановила:

Позивач
звернувся до суду з уточненим позовом до Державного підприємства
«Луганськвугілля»,  Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України в м.
Луганську про перерахунок розміру відшкодування втраченого заробітку,  перерахунок розміру страхових виплат,  стягнення заборгованості,  посилаючись на наступні обставини.

В         період часу з 01.07.1995 р. по березень 2001 р. ДП "Шахтоуправління

"Луганське",
правонаступником якого є відповідач ДП "Луганськвугілля"
неправильно

здійснювало розрахунок належних йому виплат по відшкодуванню шкоди у
зв"язку з

частковою втратою працездатності по профзахворюванню,  а саме не було застосовано

коефіцієнти підвищення заробітної плати: 1, 5 -з 01.05.1995
p.,  2, 38 - з 01.04. 1996 p.. 1, 15

-з 01.07.1998 p.,
1, 28 - 01.10.2000 p.

В
результаті вказаних неправомірних дій він недоотримав на момент передачі його
особової справи до відділення ВД Фонду ССНВ у М. Луганську 7504, 28 грн.

Тому
позивач просив стягнути з відповідача ДП "Луганськвугілля" не
донараховану суму відшкодування шкоди в розмірі 7504, 28,  а також
сплатити пеню в розмірі 460,
79 грн. на підставі Указу Президента України "Про заходи по нормалізації
платіжної дисципліни в народному госпосдарстві України" від 16.03.1995 p.,  суму індексації у зв"язку з несвоєчасною виплатою
відшкодування шкоди у повному обсязі у розмірі 6282, 55 грн.

З
відповідача відділення ВД Фонду ССНВ у М. Луганську ОСОБА_1просив стягнути суму
недонарахованих та несплачених йому щомісячних страхових виплат за період з 01.05.2001 р. по 01.08.2006 р. у розмірі 42619, 47 грн. та
зобов"язати відповідача

2

сплачувати
йому з 01.03.2006 р. до
наступного перерахунку щомісячні страхові виплати у розмірі 1632, 34 грн. При цьому в
обгрунутвання своїх вимог позивач посилався на те,  що відповідач,  не перевіривши правильність відшкодування
шкоди підприємством,  прийняв до сплати
занижену суму відшкодування,  а в
подальшому не застосовував коефіцієнти підвищення заробітної плати у вугільній
промисловості ,  а також коефіцієнти підвищення мінімальної заробітної
плати в порушення вимог  ст. . 29 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності".

Рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 11.05.2006
р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі за їх
необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі позивач з рішенням суду не згоден,  вважає його таким,  що не відповідає вимогам закону,  просить скасувати і ухвалити нове
рішення,  яким задовольнити його позовні
вимоги до ДП «Луганськвугілля» та Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних
захворювань України в м.  Луганську в
повному обсязі,  посилаючись на неповне
з"ясування обставин по справі неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
доповідача,  учасників процесу,  дослідивши надані докази,  перевіривши обгрунтованість та законність
рішення суду першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до наступного.

Судом
встановлено,  що позивач у 1981 році був
прийнятий на роботу в ДП "Луганськвугілля",  ш/у "Луганське" підземним горно
робочим очисного забою 5-го
розряду,  з 01.07.1995 р. йому
встановлено втрату працездатності через профзахворювання у розмірі 25%,
і наказом №
764 від 31.07.1995 року
йому були нараховані щомісячні виплати на відшкодування втраченої частини заробітку
у розмірі 5142800 крб.,  виходячи із середнього заробітку 20571321 крб. Вказані
обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Також
судом було встановлено,  що в подальшому
позивачу здійснювались перерахунки з урахуванням фактичного підвищення тарифних
ставок та окладів на підприємстві а в 1997
році позивачу було здійснено перерахунок розміру відшкодування шкоди на
підставі розділу 12 Угоди по
тарифам,  трудовим та соціальним
гарантіям між Мінвуглепромом та галузевими профспілками вугільної промисловості
від 12.12.1992 року з
наступними доповненнями та змінами від 10.09.1992р.,  19.07.1993р,
09.10.1993р.,  09.12.1993 p.,  04.03.1996р.,
26.12.1996р. та 21.07.1997р. з урахуванням вимог п. 28 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків»,  затверджених
постановою KM України №
472 від 23.06.1993 року із
змінами,  внесеними згідно з постановою KM
України № 1100 від 03.10.1997 року. Після
здійснення зазначеного перерахунку розмір відшкодування шкоди відповідно
складав 80, 80 грн.

В
подальшому до 2001 р.
підприємством -відповідачем також було здійснено перерахунок розміру відшкодування
шкоди,  який відповідно був визначений з
урахуванням п.28 вищевказаних Правил відшкодування шкоди виходячи з середнього
заробітку за професією позивача на підприємстві і складав 91, 80 грн.

В 2001 році особова
справа позивача була передана до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.  Луганську,  де було помилково зазначено,  що розмір щомісячної виплати з відшкодування
шкоди завданої позивачу внаслідок втрати професійної працездатності складає 114,
75 грн. у зв"язку із невірним застосуванням розміру
втрати працездатності 25%
замість визначеного на той час потерпвлому розміру у 20%.,
Однак протягом наступних двох місяців вказану помилку
підприємствомОвідповідачем було

3

виправлено
та направлено до відділення ВД Фонду ССНВ у М. Луганську нову довідку із
зазначенням с розміру
страхової виплати 91, 80
грн. Відділення ВД Фонду ССНВ у М. Луганську продовжило виплату щомісячних
страхових сум відповідачу,  коригуючи їх
розмір,  починаючи з березня 2002 року,  на коефіцієнти зростання заробітної плати у
галузях національної економіки України за даними Державного комітету статистики
України. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. З урахуванням
зазначених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи
апеляційної скарги відносно незастосування підприємством коефіцієнту підвищення
тарифних ставок 1,
5,  введеного з 01.09.1995 року не можуть
бути взяті до уваги,  оскільки з
матеріалів справи вбачається,  що
зазначений коефіцієнт підприємством,  на
якому працював позивач було застосовано і відповідний перерахунок розміру
щомісячних виплат з відшкодування шкоди був здійснений.

Доводи
апеляції стосовно незастосування коефіцієнту 2, 38 також не можуть бути взяті до уваги,  оскільки наказом Мінвуглепрому України від 04.03.1996 № 72 «Про додаткові
заходи матеріального стимулювання працівників вугільної промисловості»
визначено як має провадитись підвищення частки тарифів у середньомісячній
заробітній платі працівників вугільної промисловості. Зокрема,  підвищення здійснюється у межах витрат на
споживання за рахунок здешевлення харчування,
зміни порядку оплати за нормативний час пересування по шахті від стволу
до робочого місця і назад та встановлення граничних розмірів надбавок,  доплат,
премій та винагород.

Отже,  пов'язаний з цим коефіцієнт 2.38 зростання
тарифних ставок працівників вугільної промисловості не у повній мірі призвів до
відповідного підвищення оплати. До того ж він значно пов'язаний зі зміною
співвідношень (відсотку) між тарифною ставкою і іншими складовими оплати
праці,  розмір яких обмежено у
середньомісячній заробітній платі,  яка є
основою визначення розміру втраченого заробітку працівника при ушкодженні його
здоров'я на виробництві. Таким чином тарифна ставка працівників за
професією,  аналогічною професії позивача
на підприємстві фактично на вказаний коефіцієнт не підвищувалася,  в той час як відповідно до п. 28 Правил
відшкодування шкоди передбачено,  що саме
підвищення тарифних ставок є підставою для перерахування щомісячних виплат з
відшкодування шкоди,  а не загальне
зростання заробітної плати за рахунок інших виплат,  що мало місце в даному випадку.

Доводи апелянта
відносно незастосування коефіцієнта 1,
15,  введеного з 01.07.1998 року та
коефіцієнта 1, 28 введеного
з 01.10.2000 року не
заслуговують на увагу,  оскільки при
застосуванні цих коефіцієнтів розмір втраченого позивачем заробітку у
перерахунку на 100 відсотків
втрати професійної працездатності був більшим від середньомісячного заробітку
відповідного працівника і відповідно з абз. 4 п.28 Правил відшкодування шкоди розрахунок щомісячних
виплат з відшкодування шкоди здійснювався виходячи з середньомісячного
заробітку електрослюсара підземного 5-го
розряду.

Посилання
апелянта на незастосування відділенням ВД Фонду ССНВ у М. Луганську
коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати у вугільній галузі за даними
центрального органу виконавчої влади з питань статистики починаючи з 1 березня 2002 року також не
можуть бути взяті до уваги,  оскільки
відповідно до ч.2  ст.  29
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності
перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у разі зростання у
попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях
національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань
статистики.

З
матеріалів  страви  вбачається,
що  вказані  коефіцієнти
були  застосовані,   що підтверджується наявними в матеріалах
справи

Постановами
про призначення позивачу

4

перерахованих
страхових виплат. Крім того,  розмір
коефіцієнтів і порядок їх розрахунку,
які приведені самим позивачем,  не
ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи
апеляційної скарги відносно того,  що
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.  Луганську не здійснило перерахування сум
щомісячних страхових виплат належних позивачу у зв'язку з підвищенням розміру
мінімальної заробітної плати не можуть бути прийняті до уваги оскільки із
змісту  ст.  34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності»
випливає,  що сума щомісячної страхової
виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності
та середньомісячного заробітку,  що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я,
тобто на підвищення суми щорічної страхової виплати впливає лише
зростання середньої заробітної плати по країні. При підвищенні мінімальної
заробітної плати перегляду підлягають лише виплати,  які залежать від її розміру,  а саме витрати на медичну та соціальну
допомогу.

Крім
того не заслуговують на увагу також і посилання апелянта в обгрунтування своїх
доводів на лист територіальної державної інспекції праці у Луганській області
від 04.06.2007 p.,  наданий ним у судовому засіданні при розгляді апеляційної
скарги,  оскільки дані,  викладені в ньому відносно порушень прав
ОСОБА_1,  суперечать іншим доказам та
матеріалам справи,  дослідженим та
оціненим судом в їх сукупності,  і на
підставі  ст. . 212 ЦПК України не
мають для суду наперед встановлено значення. ,

Судова
колегія вважає,  що рішення суду
відповідає вимогам закону,  доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції,  тому не можуть бути підставою для зміни чи
скасування рішення суду.

Керуючись  ст.  ст.  307,
308,  313-315,  317 ЦПК України,  судова колегія судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Луганської області,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 11.05.2006
р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до державного підприємства
"'Луганськвугілля" в особі відокремленого підрозділу
"Шахтоуправління "Луганське" та відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у М. Луганську про відшкодування втраченого заробітку
залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно,  але її може
бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного
Суду України.