УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22Ц-2573 2007р.                               Головуючий
Суддя-доповідач- Омельченко Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007
року листопада місяця „20" дня                                               м.
Полтава

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в
складі:

Головуючого-судді-
Омельченко Л.М.  суддів- Триголова В.М.
,  Абрамова
П.М.  при секретарі-
Буряк С. М.  та адвоката - ОСОБА_1  позивача - ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,  ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина
ОСОБА_6 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 липня
2007 року та на додаткове рішення цього ж суду від „30" серпня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього
сина ОСОБА_6 до ОСОБА_3,  ОСОБА_7 про
визнання права на проживання і вселення,
визнання за неповнолітнім права на спадкування майна і права власності
на 1/2 частину жилого будинку,
зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні ремонтно-будівельних робіт
у будинку та зобов'язання повернути майно,
придбане за час перебування у шлюбі.

Колегія
суддів,  заслухавши   доповідь судді- доповідача апеляційного суду
Омельченко Л.М. , -

ВСТАНОВИЛА:

2

У квітні
2007 року ОСОБА_2  звернулася в суд з
позовом у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2  про визнання права на проживання та вселення
у житловий будинок по АДРЕСА_1,  який у
травні 2007 року доповнила новими вимогами,
подавши доповнення до позовної заяви.

Просила
визнати за неповнолітнім ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  який
проживає з нею,  право на спадкування
після смерті ОСОБА_8 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2,  визнати за ОСОБА_6 право власності на Уг
частину цього житлового будинку,
зобов"язати відповідачів не чинити перешкод для проведення
ремонтно-будівельних робіт у будинку АДРЕСА_2,
необхідних для реального та фактичного вселення позивачки з
неповнолітнім сином у визначену судом частину будинку,  а у випадку,
коли його реальна частка в будинку буде меншою 1/2,  стягти з відповідачів в його інтересах
різницю у вартості. Визнати за нею -ОСОБА_2
та ОСОБА_6 право на проживання у будинку по АДРЕСА_1 та зобов"язати
відповідачів повернути їй майно,
придбане під час проживання у шлюбі з ОСОБА_8,  а саме: телевізор вартістю 950 грн.,  набір меблів- 1300 грн.,  відеомагнітофон - 450 грн.,  газову плиту - 670 грн.,  2 килими - 5-грн.,  1 килим - 380 грн.,  фотоапарат - 75 грн.,  2 карнизи - 300 грн.,  жалюзі - 170 грн.,  портьєри і штори - 650 грн.,  дитячий велосипед - 280 грн.,  дитячі санчата - 65 грн.,  дитяче ліжко- 50 грн.,  кухонний посуд - 450 грн.

Свої
вимоги позивачка ОСОБА_2  обґрунтовувала
тим,  що з 19..03.1999 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8,  який
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

В період
перебування у шлюбі сторони придбали будинок в АДРЕСА_1,  але в договорі купівлі-продажу зазначили
батьків чоловіка.

Після
укладення договору купівлі-продажу вона з чоловіком ОСОБА_8 була зареєстрована
за вищевказаною адресою,  а у 2000 році
останній без її згоди перереєстрував і себе і її з малолітнім сином ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_2,  де проживають
відповідачі по справі,  які оформили
договір дарування цього будинку на ОСОБА_8

Після перереєстрації місця проживання ОСОБА_2  продовжувала мешкати з чоловіком і сином у
будинку по АДРЕСА_1,  облаштовували це
житло,  купували спільно речі домашнього
вжитку,  а з 2005 року позивачка з
неповнолітнім сином переїхала проживати до своїх батьків по АДРЕСА_3 після
сварки з ОСОБА_8,  який наніс їй тілесні
ушкодження.

3

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_8 помер,  а його батьки -
відповідачі по справі позбавили її можливості проживати за місцем постійного
проживання і користуватися належними їй речами.

Посилаючись
на вищевикладене,  позивачка ОСОБА_2  прохала задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням
Чутівського районного суду Полтавської області від 03 липня 2007 року закрито
провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2  про визнання за неповнолітнім ОСОБА_6 права
на спадкування після смерті ОСОБА_8 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 і
визнання за ним права власності на 1/2 частину даного житлового будинку,  стягнення з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2
на користь ОСОБА_2  в інтересах
неповнолітньої дитини різниці у вартості,
коли реальна частка ОСОБА_6 у будинку буде меншою,  ніж 1/2.

В решті
задоволення позову відмовлено.

Додатковим
рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від ЗО серпня 2007 року
постановлено стягнути з ОСОБА_2  на
користь держави 62 грн. 90 коп. державного мита /судового збору/ та 22 грн. 50
коп. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи
судом.

В
апеляційному порядку основне і додаткове рішення оскаржила ОСОБА_2

Апелянт
просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення всіх її
позовних вимог,  посилаючись на порушення
судом вимог матеріального і процесуального права.

У
запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3
і ОСОБА_2  просять рішення
залишити без змін,  посилаючись на його
законність та обгрунтованість.

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали
справи,  доводи апеляційних скарг,  приходить до висновку,  що скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно
п.п.3, 4 ч.1  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення
або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом
першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що позивачка ОСОБА_2  з 19.03.1999р. перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_8,  від якого мають сина
ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження /а.с.
6/.

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_8 помер /а.с. 7/.

Також правильно з"ясовано,  що
згідно договору купівлі-продажу від 18.09.1999 року,  який ніким не оспорений,  відповідач ОСОБА_3  придбав собі у власність будинок в
АДРЕСА_1,  в якому зареєстрував позивачку
і ОСОБА_8 у ГП

4

РФО
Чутівського РВ УМВС України в Полтавській області та дозволив їм проживати в
цьому будинку.

30.09.2000
року ОСОБА_3  згідно договору дарування
подарував належну йому 1/2 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 сину
ОСОБА_8,  в якому останній разом з
позивачкою та їх неповнолітньою дитиною були з 13.10.2000р. зареєстровані в
ГГІРФО Чутівського райвідділу УМВС України в Полтавській області/а.с. 13.-14,
16/.

З 2005
року позивачка ОСОБА_2  разом з
неповнолітнім сином після сварки з чоловіком ОСОБА_8 переїхала проживати до
своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3,  де
мешкала по день смерті      ОСОБА_8

Встановивши
зазначені обставини,  а також факт
відсутності договору найму між сторонами житлового будинку по АДРЕСА_1 і
те,  що позивачка в установленому законом
порядку не оскаржила дій працівників ГГІРФО Чутівського РВ УМВС України в
Полтавській області про її перереєстрацію,
місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення
її вимог щодо визнання права на проживання в будинку по АДРЕСА_1,  усунення перешкод у вселенні та проживанні.

Згідно  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язано
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому є
вірним висновок суду про відмову ОСОБА_2
у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів не чинити
перешкод у проведенні ремонтно-будівельних робіт в будинку по АДРЕСА_2,  оскільки позивачка не надала доказів на
підтвердження своїх вимог,  а у позові
зазначила,  що даний ремонт має намір
здійснити після розподілу спадкового майна між спадкоємцями /а.с. 34/.

Також є
правильним рішення суду в частині закриття провадження у справі щодо визнання
за неповнолітнім ОСОБА_6 права на спадщину після смерті ОСОБА_8 1/2 частини
житлового будинку по АДРЕСА_2 і визнання за ним права власності на цю
частину,  стягнення з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2
на користь позивачки ОСОБА_2  в
інтересах неповнолітньої дитини різниці у вартості,  якщо реальна частка ОСОБА_6 в будинку буде
меншою /4.

Місцевий
суд вірно встановив,  що дані вимоги
пред"явлені до закінчення 6-ти місячного строку з часу відкриття
спадщини,  і ці питання можуть бути
вирішені в нотаріальному порядку шляхом одержання свідоцтва про право на
спадщину.

Разом з тим,  розглядаючи позовні
вимоги ОСОБА_2  про витребування
майна,  придбаного в період її шлюбу з
ОСОБА_8,  і майна,  що належить неповнолітньому ОСОБА_6,  місцевий суд не дав належної оцінки зібраним
доказам,  в т.ч. поясненням відповідача
ОСОБА_3  про наявність у будинку по АДРЕСА_1 дитячих санок,  велосипеда і ліжка /а.с. 130 на звор./.

Аналогічне
пояснення дали представники відповідача- ОСОБА_3 і ОСОБА_5 в засіданні суду
апеляційної інстанції,  не оспорюючи
вартість даних речей,  зазначену в позові
/а. с.  33/.

За таких
обставин,  рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про зобов"язання відповідачів ОСОБА_2  і ОСОБА_3
повернути позивачці ОСОБА_2
дитячий велосипед вартістю 250 грн.,
санки - 65 грн. і дитяче ліжко- 50 грн.

Вимоги
позивачки про повернення їй іншого майна,
зазначеного в доповненні до позову,
місцевим судом на законних підставах залишені без задоволення,  так як ОСОБА_2 не надала належних доказів про
їх придбання. Зокрема,  вона не вказала
родових ознак для ідентифікації предметів судового спору /марку,  рік виготовлення,  розміри,
назву,  колір тощо/,  не надала будь-яких документів у
підтвердження своїх вимог.

Допитані
в судовому засіданні свідки підтвердили лише наявність у будинку по АДРЕСА_1
частини речей,  вказаних у позові,  а не даних про їх придбання.

За таких
підстав апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню,  оскільки доводи,  наведені в них,  не спростовують висновків місцевого суду.

Апеляційні
вимоги ОСОБА_2  про вселення її з
неповнолітнім сином у житловий будинок за місцем реєстрації не заслуговують на
увагу,  так як вона даних позовних вимог
не заявляла в письмовій формі шляхом подачі позову.

Відповідно
до вимог п.п.1, 5  ст. 88 ЦПК України
додаткове рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 30 серпня
2007 року слід змінити,  стягнувши з
ОСОБА_2 на користь держави 59 грн. 12 коп. державного мита і 20 грн. 70 коп.
витрат на оплату інформаційно-технічного забебзпечення розгляду справи,  а з ОСОБА_3
і ОСОБА_7 - по 01 грн. 89 коп.3 кожного держмита та по 0 грн. 90 коп.-
витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307,  309 ч.1 п.3,  313,
314,  316 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 липня 2007
року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_7 про зобов'язання повернути майно,  придбане під час перебування у шлюбі,  скасувати частково.

Постановити
в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Зобов'язати
ОСОБА_3 і ОСОБА_7 повернути ОСОБА_2 дитячий велосипед вартістю 280 грн.,  дитячі санки - 65 грн. і дитяче ліжко- 50
грн.

В іншій частині
рішення місцевого суду залишити без змін.

Додаткове
рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2007 року
змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2 59 грн. 12 коп.,  з ОСОБА_3 -
01 грн. 89 коп.,  з ОСОБА_7 -01 грн. 89
коп. державного мита /судового збору/ на користь держави та з ОСОБА_2 - 20 грн.
70 коп.,  з ОСОБА_3  і ОСОБА_7 - по 0 грн. 90 коп.3 кожного -
відшкодування витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом
двох місяців з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.

ТР2 23.11.07р.