Справа № 22-ц-4501/2007р.      Головуючий 1-ї ін ст.  Камишева Л.М.
житлові        Доповідач - Зазулинська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада
2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого   КАРІМОВОЇ Л.В..

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,   КІРСАНОВОЇ Л.І.

при
секретарі  Зелінській І.В.. розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 12
червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,   треті особи: виконком Жовтневої районної в
місті Харкові ради; орган опіки та піклування при виконкомі Жовтневої районної
в місті Харкові ради,   відділ
громадянства,   імміграції та реєстрації
фізичних осіб Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області,   про визнання таким,   що втратив право користування житловим
приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення
порушеного права ; вселення і стягнення моральної шкоди ,  -

встановила:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Харкова з
позовом до ОСОБА_2 про визнання таким,
що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач
зазначала,   що спірною є однокімнатна
квартира АДРЕСА_1,   житловою площею
22,  71 кв.м. ,   яка в свій час надавалася її та відповідача
батькові ОСОБА_3

Згодом наймач
житлового приміщення ОСОБА_3
виписався.

Відповідач
ОСОБА_2 повернувся з армії у 1990 році,
зареєструвався у спірній квартирі. 26.07.1991 року одружився та переїхав
до дружини,   забрав всі свої речі і
протягом п'ятнадцяти років спірною квартирою не користується і не виконує
обов'язки члена сім'ї,   передбачені  ст. 64 ЖК України,   пов'язані з утриманням житла оплатою житлового
приміщення та комунальних послуг. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Непроживання
відповідача на житловій площі підтверджується відповідним актом КЖЕП-89 та
свідками.

Вона з
дочкою ОСОБА_5,   1997 року народження та сином ОСОБА_6,   2004 року народження зареєстровані і
проживають в квартирі,   вона сплачує
комунальні послуги та квартирну плату.

У жовтні
їй стало відомо,   що відповідач без її
відома зареєстрував в спірній квартирі свого сина ОСОБА_7,   1991 року народження.

Посилаючись
на те,   що відповідач відсутній у
житлову приміщенні понад передбачені  ст.
71 ЖК України строки,   протягом яких за
відсутнім наймачем або членом його сім'ї зберігається право користування
житловим приміщенням,   позивач просила
суд визнати ОСОБА_2 таким,   що втратив
право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зняти з
реєстрації його та усіх з ним зареєстрованих.

2

Відповідач
ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відновлення порушеного
права,   вселення та стягнення моральної
шкоди.

Зазначав,   що в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_1
та двоє її дітей,   а також він та його
син ОСОБА_7 1991 року народження.

Його та
відповідачки мати ОСОБА_4,   яка також
була зареєєстрована в квартирі,   померла
у 2002 році.

Він
дійсно протягом тривалого часу не проживає в квартирі АДРЕСА_1,   однак це не проживання носить вимушений
характер. У 1995 році він отримав важку травму,   внаслідок якої став інвалідом 2-ї групи.
Протягом чотирьох років після травми потребував стороннього догляду,   який здійснюавала його жінка і який був
неможливим у спірній квартирі,   де
мешкали інші.

Після
смерті матері ОСОБА_1 дозволила жити в квартирі поднаймачам,   замінила замок на вхідних дверях і він
втратив можливість потрапити до квартири.

У
вересні 2006 року він сплатив заборгованість по квартирній платі в сумі 500
грн.

Посилаючись
на те,   що що відповідачка ОСОБА_1
перешкоджає його проживанню в квартирі і цими діями спричинила йому тяжку
моральну шкоду ,   яка полягає у
хвилюванні,   постійному знаходженні у
стресовому стані,   порушенні ритму життя
та погіршенні стану здоров'я,   позивач
за зустрічним позовом просив суд:

поновити  його
і  його  сина порушене
право  на  користування
житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; вселити його і сина ОСОБА_7 в
цю квартиру; стягнути   на   його
користь   з   відповідачки   ОСОБА_1
5000   грн.   у відшкодування моральної шкоди.

Сторони взаємних
вимог не визнали.

У
попередньому судовому засіданні вирішено питання про залучення до участі у
справі в якості третіх осіб виконком Жовтневої районної в місті Харкові
ради,   орган опіки та піклування
виконкому Жовтневої районної в місті Харкові ради і віділл громадянства,   імміграції та реєстрації фізичних осіб
Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області.

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 червня 2007 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - виконком Жовтневої районної в місті Харкові ради,   орган опіки та піклування виконкому
Жовтневої районної в місті Харкові ради,
відділ громадянства,   імміграції
та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області
про визнання таким,   що втратив право
користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації неповнолітнього
ОСОБА_7 -відмовлено.

Зутрічний позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено порушене право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина ОСОБА_7 зі
вселенням їх в зазначену квартиру.

В задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої
інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення,   яким задовольнити її вимоги та відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_7

Посилається
на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність
обставин,   що мають значення для
справи,   які суд вважав встановленими.

3

Заслухавши
доповідь судді; пояснення сторін та їх представників; перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає,   що скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом
позову за первісним і зустрічним позовами зазначена однокімнатна квартира
квартира АДРЕСА_1.,   щодо якої і
вирішено спір рішенням суду першої інстанції від 12 червня 2007 року.

Судом
апеляційної інстанції встановлено і підтверджено сторонами,   що спірна квартира розташована в будинку
НОМЕР_1 по в'їзду Світло Шахтаря,   щодо
якої сторони і підтримали заявлені вимоги.

Відмовляючи
в задоволенні позову про визнання ОСОБА_7 таким,   що втратив право користування жилим
приміщенням у спірній квартирі,   суд
першої інстанції виходив з того,   що він
не проживає у цій квартирі понад встановлений законом строк ,   протягом якого за наймачем і членами його
сім'ї зберігається право користування жилим приміщенням,   з поважних причин. Такими причинами суд
визнав тривале перебування Вербицького у лікарняних закладах за станом здоров'я
,   потребу у медичному догляді,   а також перешкоди у користуванні житлом з
боку ОСОБА_1,   яка здавала квартиру
поднаймачам.

Крім
того суд першої інстанції прийняв до уваги,
що батьки ОСОБА_7 не ставили питання про визнання його таким,   що втратив право користування житловим
приміщенням,   а також те,   що він є інвалідом другої групи,   страждає рядом захворювань,   сплачує квартирну плату.

Дійшовши
висновку про порушення права ОСОБА_7 на проживання у спірній квартирі,   суд вважав відсутніми підстави для зняття з
реєстрації його неповнолітнього сина ОСОБА_7.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають обставинам справи.

Як
свідчать матеріали справи і встановлено судом першої інстанції відповідач
ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі тривалий час,   що підтверджується актом КЖЕП-89 Жовтневого
району від 09.10.2006 року,   поясненнями
сторін і свідків ОСОБА_8,   ОСОБА_9  ОСОБА_10 у судовому засіданні. Ці ж свідки
підтвердили,   що спірною квартирою
користується ОСОБА_1,   яка робила в
квартирі ремонт,   однак вхідні двері не
міняла.

З
медичних довідок,   які знаходяться в
матеріалах справи на а.а. 17-24 убачається,
що у 1995,   1999,   2000,
2001 і 2002 pp.
ОСОБА_2 періодично знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з
приводу наслідків ЗЧМТ та інших захворювань.

Даних
про те,   що у зазначений період ОСОБА_2
за станом здоров'я потребував постійного стороннього догляду зазначені довідки
не містять.

Доводи
відповідача,   що він не міг
користуватися спірною квартирою в зв'язку з тим,   що його сестра ОСОБА_1 після смерті їх
матері здавала житло поднаймачам та замінила замки на вхідній двері не можуть
бути взяті до уваги.

Допитаний
судом за клопотанням ОСОБА_7 свідок ОСОБА_11 пояснив суду,   що в спірній квартирі після смерті батьків
Вербицький не проживав і він ніколи не бачів там його сина. Про те,   що ключ не підходить до замка і про участь
ОСОБА_7 в сплаті за квартиру він знає зі слів останнього. Підтвердив
також,   що ОСОБА_1 з дочкою в квартирі
проживала. Пояснення цього свідка щодо заміни вхідних дверей в спірну квартиру
носять характер припущень.

ОСОБА_1
пояснила,   що протягом двох місяців
разом з нею та двома її дітьми в квартирі дійсно проживала її подруга,   але ні дверей ні замків вона не міняла і
ніяких перешкод у користуванні житловою площею ОСОБА_2 не чинила.

4

Наміру
проживати в квартирі він не висловлював,
вселитися не намагався і з приводу будь-яких перешкод у користуванні
житловою площею до міліції,  або в інші
органи не звертався.

Протягом
тривалого часу вона сплачувала квартирну плату та комунальні послуги,  робила в квартирі ремонт. Заборгованості по
квартирній платі в сумі 500 грн. станом на вересень 2006 року не було.

На
підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надала суду квитанції за період 2003-2006 p.p.,
з яких вбачається,
що вона регулярно здійснювала оплату житлової площі комунальних послуг (
а.с. 59-73)

З довідки
за № 82 від 20 грудня 2006 року вбачається,
що Савченко Віолета,  1997 року народження ( дочка ОСОБА_1) з
серпня 1999 року до липня 2003 року відвідувала дітячий дошкольний заклад №
38,  що розташований по вул. Світло
Шахтаря,  33 -А.

Відповідь
Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області на адвокатський запит
представника позивача ОСОБА_1свідчить про те ,
що за період з 1991 до жовтня 2006 року ОСОБА_2 не звертався до РВ з
приводу порушення його житлових прав.

Даних
про звернення ОСОБА_7 до житлових органів або органів місцевого самоврядування
з приводу порушення його права на користування спірною квартирою матеріали
справи також не містять.

Сплата
ОСОБА_2 15.09.2006 року 500 грн. квартирної плати за серпень 2006 року не може
бути розцінена як підтвердження його права на користування спірною
квартирою,  оскільки останній не зміг
надати будь-яких пояснень з яких розрахунків і за якими даними про стан
квартирної плати,  наявності чи
відсутності заборгованості він виходив. Ніяких іншіх даних,  які б свідчили про його витрати з
обслуговування спірної квартири та сплаті комунальних послуг він не надав ні
суду першої інстанції ні апеляційному суду.

Згідно
пояснень позивача ОСОБА_1 до смерті її та відповідача матері ОСОБА_4 питання
про визнання брата таким,  що втратив
права на користування житловим приміщенням ними не вирішувалося.

Згідно
довідки КЖЕП 89 Жовтневого району міста Харкова в квартирі АДРЕСА_1 з
31.03.1976 року була зареєстрована ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  (а.с. 5
зв.)

З огляду
на наведене судова колегія доходить висновку,
що непроживання ОСОБА_7 у спірній квартирі з жовтня 2002 року не було
пов'язане зі станом його здоров'я,  з
перешкодами у користуванні житлом або з іншими поважними причинами,  які могли бути підставою для подовження
передбаченого  ст. 71 ЖК України
строку,  протягом якого зберігається
право на користування житловим приміщенням за тимчасово відсутнім громадянином.

Той
факт,  що ОСОБА_2 є інвалідом 2-ї групи
не впливає на цей висновок,  оскільки він
не заперечує,  що з вказаного часу за
станом свого здоров'я він стороннього догляду не потребував,  є приватним підприємцем.

Не
заперечував відповідач і того факту,  що
ні до реєстрації,  ні після неї його
неповнолітній син ОСОБА_7 в спірній квартирі не проживав і вселитися до неї не
намагався.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 і задоволення зустрічного позову ОСОБА_7 про поновлення порушеного
права і вселення судова колегія визнає таким,
що не відповідає обставинам справи і вимогам закону і вважає за
необхідне відповідно до  ст. 309 ЦПК
України змінити його та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1
про визнання ОСОБА_7 таким,  що втратив
право користування   жилим приміщенням

5

та про відмову    в
задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 про відновлення порушеного права та вселення.

В частині відмови
в задоволенні вимог ОСОБА_7
про стягнення моральної шкоди рішення суду сторонами не оскаржено і відповідно
до вимог  ст.  303 ЦПК України підстави для його скасування
або зміні відсутні.

Керуючись  ст.
ст. 303,   304,   п.2 ч.1
ст. 307,    ст.  ст.
309,   313,  314,
316,  319 ЦПК України судова
колегія,   -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 червня 2007 року змінити:
скасувати його в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 і задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 про поновлення порушеного права його та
неповнолітнього сина ОСОБА_7 на користування житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1 та вселення їх в це приміщення і в задоволенні зазначених позовних
вимог ОСОБА_7 відмовити.

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати
ОСОБА_2 таким,   що втратив право на
користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 і зняти його з неповнолітнім
сином ОСОБА_7,   1991 року народження з
реєстрації за вказаною адресою.

В іншій
частині рішення районного суду залишити без змін. Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців.