УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 грудня  2007 року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Житомирської

області у
складі:

головуючого
судді:    Омельчука М. І. суддів:      Товянської О.В,  Микитюк О.Ю. при секретарі:        ХоменкоР.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі справу за позовом
ОСОБА_1  до  відкритого
акціонерного  товариства
„Льонотекс" (далі ВАТ „Льонотекс") про стягнення заробітної
плати,  середнього заробітку за час
затримки розрахунку,  коштів,  втрачених внаслідок інфляції,  -

за
апеляційною скаргою ОСОБА_1   на заочне
рішення Корольовського  районного суду
м.  Житомира від 02 листопада 2007 року

встановила:

У
вересні 2007 року ОСОБА_1.3вернулась в суд позовом до відповідача про стягнення
заробітної плати,  середнього заробітку
за час затримки розрахунку при звільненні,
кошів,  які втрачені внаслідок
інфляції.

Позивачка
зазначила,  що перебувала з ВАТ
«Льонотекс» у трудових відносинах. 22.12.2005 року згідно наказу відповідача
№354 звільнена з роботи на підставі п.1
ст. 40 КЗпП України. Оскільки на час звільнення відповідач не провів з
нею повного розрахунку,  просила
задовольнити позов.

Заочним
рішення Корольовського районного суду м.
Житомира від 02 листопада 2007 року позов задоволено частково.

Стягнуто
з ВАТ „Льонотекс" на користь ОСОБА_1. 3026 , 23 грн. заборгованості по
заробітній платі,  1217, 20 грн.
середнього заробітку за час затримки розрахунку,  587, 44 грн. компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Стягнуто
з ВАТ „Льонотекс" на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн.,  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 7 грн.50 коп.

Справа №
22 ц /2673             Головуючий у 1 ін
ст.  Колупаєв В.В.

Категорія  41                          Доповідач
Омельчук М. І.

В   апеляційній
скарзі   ОСОБА_1   посилаючись
на   неправильне застосування
судом  ст.  233 п.2 КЗпП
Украни   просить   рішення про
часткове задоволення позову   в
частині стягнення середнього   заробітку   за
час затримки розрахунку при звільненні
скасувати,  ухвалити в цій
частині     нове рішення  про повне задоволення її вимог.

Апеляційна
скарга це піддягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 перебувала з
відповідачем у трудових відносинах,
22.12.2005 року звільнена з роботи з підстав,  передбачених п.1  ст. 40 КЗпП України. На час її звільнення ВАТ
«Льонотекс»не провів з нею повного розрахунку і заборгував 3026 грн.23
коп.3аробітної плати. Розмір невиплачених коштів відповідачем не
заперечується,  стверджується його
довідкою  ( а.с.  5).

Згідно  ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у
строки зазначені в  ст. 116 цього Кодексу
(в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок) підприємство,  установа,
організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки
позивачка вимоги до відповідача про проведення з нею розрахунку після
звільнення (22.12.2005 року) до вересня 2007 року (звернення з позовом до суду)
не пред'являла,  то суд правильно в межах
трьохмісячного строку передбаченого
ст.  233 КЗпП України частково
задовольнив її позов.

Доводи
позивачки,  які викладені у скарзі
відносно неправильного застосування судом
ст.  233 КЗпП України визнати
обгрунтованими не можна.,  підстав для
скасування рішення немає.

В іншій
частині,  рішення ОСОБА_1 не
оскаржується,  доводи щодо його
неправильності   не приводяться,   тому
колегія   суддів законність  рішення в іншій його частині не переглядає.
Керуючись  ст.   ст.
303, 304, 308, 313-315, 224, 225, 209, 218 ЦПК України,  колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Заочне рішення
Корольовського районного  суду м.  Житомира від 2 листопада 2007 року залишити
без змін

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на
протязі двох місяців з дня набрання нею законної сили.