АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Новодворської
О.І., Висоцької В.С, Олєйникової Л.С.

розглянувши в
попередньому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Військової частини № 3001, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2005 року,

встановила:

В липні
2004 року ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини № 3001, третя особа:
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином
посилаючись на те, що 04 квітня 2004 року, близько 11-00 години, на вулиці
Драгоманова в м. Києві навпроти будинку АДРЕСА_1 військовослужбовець рядовий
ОСОБА_2, рухаючись на закріпленому автомобілі ГАЗ 3110, державний номер
НОМЕР_1, наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, нехтуючи вимогами
п.п. 1.5, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, на пішохідному переході
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка тримаючи за руку свого неповнолітнього
сина ОСОБА_3, рухалась по переходу, маючи перевагу перед транспортними
засобами. ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком
війського місцевого суду Дарницького гарнізону від 10 червня 2004 року ОСОБА_2
був засуджений за ч. 1 ст. 415 КК України до двох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК
України ОСОБА_2 був звільнений від відбування покарання з випробуванням на один
рік.

Зазначав, що
внаслідок ДТП Ходаковській
була завдано матеріальну шкоду, яка складається з витрат:

Справа №
33ц-2479 кс - 07                       Категорія
ЦП: 40

Головуючий
у першій інстанції Даниленко В.В.

Доповідач
Новодворська О.І.

2

на
харчування в період перебування ОСОБА_1 з 04 січня по 19 квітня 2004 року в
лікарні в сумі 2220 грн.;

на
виклик швидкої допомоги „Борис" та консультування спеціалістів - 1054 грн.
10 коп.;

на
проведення комп"ютерної томографії та консультації в інституті
нейрохірургії імені ОСОБА_4 - 120 грн.

на придбання
милиць - 260 грн.;

на курс
лікування в центрі „Енергетика"- 1192 грн.;

на курс
лікування сина ОСОБА_3 в Центрі " Енергетика"- 559 грн.;

на
поїздки на таксі з місця проживання АДРЕСА_3 до центру „Енергетика" за
АДРЕСА_2 в сумі 390 грн.

на курс
лікування у лікаря-психолога в клініці „Медиком" за період з 02.06.ПО
27.07.2004 року в сумі 1886 грн.;

на медикаменти в
сумі 201 грн. 41 коп.;

на доставку на
таксі для виконання реоенцефолограми - 15 грн.;

на виконання
рентгенівських знімків 05.07.та 05.08. 2004 року;

на виконання
процедур ЛФК ( масаж)- 380 грн.

за надання
довідки про стан здоров"я - 06 грн. 48 коп.;

на
компенсацію пошкоджений під час ДТП
речей: куртки жіночої шкіряної - 1110 грн.; брюк жіночих - 260 грн.;
мохерового пуловеру - 237 грн.; куртки дитячої - 370 грн.;

на
оплату вартості проїзду з відрядження з Азербайджану чоловіка позивачки для
здійснення догляду за нею в сумі 1300 грн.;

на
компенсацію втрати середнього заробітку чоловіком позивачки на період відпустки
по догляду за хворою- 8221, 62 грн.;

на
відшкодування витрат по оплаті радіотелефонного мобільного зв"язку під час
перебування позивачки в лікарні з 04.04.2004 року по 19.04.2004 року-332, 06
грн.;

на
оформлення довіреності на представництво інтересів позивачки її чоловіком - 56,
55 грн.; на компенсацію витрат на повторну хірургічну операцію - 1877 грн.;

на
оплату послуг лікаря психолога з 10.08.2004 року по 21.08.2004 року-912 грн.;

на консультацію
у лікаря Центру лазерної естетики - 185 грн.;

на оплату
транспорту - 50 грн.;

компенсацію
різниці заробітної плати чоловіка до ДТП
та після ДТП в сумі
2401, 01грн.;

на
оплату лікування сина ОСОБА_3 у лікаря психолога в сумі 608 грн. Крім того
зазначав, що потерпілій була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок ДТП
вона отримала травму обличчя, від чого залишились рубці, які погіршили її
зовнішній вигляд, вона пережила нервовий стрес, зазнала тяжких душевних
страждань, суттєво порушився її спосіб життя, погіршився стан здоров"я,
просив стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 50000 гривень.

3

В судовому засіданні
представник позивачки уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з
відповідача на користь позивачки у відшкодування матеріальної шкоди 28192 грн.
33 коп. та моральної шкоди 50000 гривень.

Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від 31 грудня 2004 року позов задоволено
частково, стягнуто з Військової частини № 3001 на користь ОСОБА_1 у
відшкодування матеріальної шкоди 21487 грн. 61 коп., у відшкодування моральної
шкоди 20000 гривень.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2005 року рішення місцевого суду
скасоване та стягнуто з відповідача на користь позивачки у відшкодування
матеріальної шкоди 7247.61 грн., у відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

ОСОБА_1
звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу апеляційного суду, залишивши в силі рішення місцевого суду,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення процесуального права

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду рішення апеляційного суду
відсутні, виходячи з наступного.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та, частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний
суд виходив із того, що визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню відповідачем на користь позивачки, суд 1-ї інстанції,
безпідставно стягнув з військової частини № 3001 на користь ОСОБА_1 витрати на
харчування під час перебування її на лікуванні в лікарні швидкої медичної
допомоги в сумі 2200 гривень, оскільки всі витрати, понесені даним лікувальним
закладом за період перебування позивачки на лікуванні були стягнуті з
військової частини вироком військового місцевого суду Дарницького гарнізону від
10 червня 2004 року. Докази ж, які б підтверджували необхідність додаткового
харчування позивачки в даний період, нею не надані.

Витрати
ж на поїздки на таксі з місця проживання АДРЕСА_2 до центру „Еенергетика"
за АДРЕСА_3 в сумі 390 грн., не підтрерджені доказами.

У
зв"язку із тим, що позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 559 грн., понесені на курс лікування сина ОСОБА_3 в центрі
„Енергетика" та вартість лікування сина позивачки у лікаря психолога в
сумі 608 грн. в інтересах неповнолітнього сина не заявлявся, апеляційний суд
відмовоив у їх стягненні.

Апеляційний
суд дійшов висновку, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з
військової частини № 3001 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату вартості проїзду
з відрядження з Азербайджану до м. Києва чоловіка позивачки в сумі 1300 грн. та
компенсацію втрати середнього заробітку

4

чоловіком
позивачки на період відпустки по догляду за хворою - 8221, 62 грн., оскільки
зазначена шкода завдана не позивачці, а її чоловікові, в матеріалах справи
відсутні медичні документи, які б підтверджували потребу позивачки в
сторонньому догляді.

Позивачкою,
також, не надано суду доказів на підтвердження необхідності отримання лікування
у лікаря психолога з 10.08.2004 року по 21.08.2004 року, а тому у відшкодуванні
даних витрат відмовлено.

Апеляційни
суд дійшов виснову про те, що, визначаючи розмір моральної шкоди та покладаючи
на відповідача обов"язки по її відшкодуванню в сумі 20000 гривень, суд 1-ї
інстанції не врахував роз"яснень, що містяться в постанові Пленуму
Верховного суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими
змінами), згідно з якими, розмір відшкодовуваної моральної шкоди визначається в
межах заявлених позовних вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних
позивачу моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеню вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховується
характер та тривалість страждань, істотність вимушених змін у його житті та
виробничих стосунках та інше, та зменшив суму яка підлягає стягненню у
відшкодування моральної шкоди дол 10000 грн.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального
права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну
скаргу представника позивача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду міста Києва від 28.04.2005 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.