Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

11
вересня 2007 року                                                        м.
Тростянець

Тростянецький
районний суд Сумської області в складі : головуючого - судді Жаворонка В.П. при секретарі
Рибалко Л.І.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення боргу,  посилаючись
на те,  що 2 березня 2004 року він
погодився надати кошти сім'ї ОСОБА_2,
для придбання жилого будинку,
розташованого по АДРЕСА_1,  під
зобов'язання повернути кошти до 20 серпня 2007 року. ОСОБА_2 написав
розписку,  в якій він зобов'язувався
повернути борг до 20 серпня 2007 року і у присутності свідка,  його дружини ОСОБА_4 підписав розписку і
передав її позивачу. Позивач передав ОСОБА_2 кошти в сумі 21 тисяча гривень.

Після
цього,  через деякий час позивачу
повідомили батьки ОСОБА_2,  що
відповідачі придбали у власність вищезазначене жиле господарство.

Протягом
з 2 березня 2004 року до початку 2007 року він декілька разів нагадував
подружжю ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов'язання щодо повернення коштів і йому
відповідачі гарантували повернення коштів у строк.

На
початку травня 2007 року позивачу стало відомо,
що відповідачі припинили шлюбні відносини. У зв'язку з чим ОСОБА_3  звернулася до суду з позовом про розірвання
шлюбу та розподіл спільного майна.

Намагаючись
повернення сплачених коштів по договору позики боржникам було запропоновано
повернути борг у повному обсязі та незважаючи на пропозиції відповідачі ні разу
не відповіли та не обіцяли повернення боргу,
тому позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду,  в якому просив визнати,  що передані ним кошти 2 березня 2004 року в
м. Люботин Харківської області в сумі 21000 грн. боржнику ОСОБА_2,  були спрямовані на придбання жилого
господарства,  розташованого по АДРЕСА_1;
стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь борг в сумі 21000
грн. та понесені судові витрати,  в
зв'язку з позовом.

В
судовому засіданні позивач позов підтримав,
при цьому пояснив,  що десь в
березні 2004 року до нього приїхав його рідний брат ОСОБА_5 з своїм сином
ОСОБА_2,  відповідачем по справі,  дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 не приїжджала. Його
брат під свою відповідальність зайняв у нього гроші в сумі 21000 грн. Розписку
написав його племінник ОСОБА_2,  але гроші він давав брату ОСОБА_5 За яку суму вони
збиралися купувати будинок не спитав. Під час передачі грошей свідком була його
дружина ОСОБА_4,  яка поставила свій
підпис в розписці. Раніше була розмова в нього з братом ОСОБА_5 про те,  щоб взяти гроші в борг. Коли брали
гроші,  то він вважав,  що оформлять розписку будуть на його брата
ОСОБА_5,  але племінник оформив на себе
цю боргову розписку. Звернутися з позовом до суду його спонукало те,  що подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 почало ділити
спільне майно.

Відповідач
ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився,  хоча про день і
час розгляду справи був повідомлений належним чином,  про що свідчить розписка з його
підписом,  але на попередніх судових
засіданнях відповідач позов визнавав та пояснював,  що він зі своєю дружиною ОСОБА_3  вирішили купити будинок і домовилися з
донькою господаря будинку по АДРЕСА_1 придбати будинок за 8 000 грн. Його
батько сказав,  що попросить в займи
гроші в свого брата ОСОБА_1 2 березня 2004 року він поїхав з батьком в м.
Люботин до ОСОБА_1,  та взяли гроші під
розписку. Гроші забрав його батько ОСОБА_5 і вони
знаходилися в нього. З березня 2004 року пішли до нотаріуса і оформили договір
купівлі-продажу будинку.  Спочатку він
віддав продавцю

будинку
2970 грн.,  а останню суму 5130 грн. 10
березня 2004 року. Він вважав,  що його
дружина знала про те,  що він брав в
займи гроші. Ще давав йому гроші батько,
коли вони проводили газ. Коли і скільки він не пам'ятає.

Відповідач
ОСОБА_3  в судовому засіданні позов не
визнала та пояснила,  що грошей у
позивача вона не позичала і не знає чи позичав їх її колишній чоловік ОСОБА_2 У всякому випадку
він їй про це нічого не говорив. Перебуваючи в шлюбі вона з чоловіком збирали
гроші на придбання будинку по частинах,
чоловік виїжджав на заробітки в Москву,
щось відкладали,  сто доларів
позичали у вітчима і в сусідки. Потім гроші віддавали частинами. Гроші на
проведення газу позичали у сестри її колишнього чоловіка.

Представник
відповідача адвокат ОСОБА_6
в судовому засіданні позов не визнав та пояснив,  що гроші,
про які йде мова в розписці його довірителька ОСОБА_3  у дядька свого чоловіка не позичала,  їх взагалі не бачила та куди її чоловік та
свекор діли ці гроші взагалі не знає. Якщо б у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 була така
сума грошей 21000 грн. станом на 2 березня 2004 року,  то навіщо б вони платили за будинок по
частинах,  позичали гроші у своїх
знайомих та родичів. Відповідач ОСОБА_2 не
підтвердив суду на що саме були витрачені 21 000 грн. і не підтвердив факту
використання цих грошей на інтереси сім'ї. Представник просив в задоволенні
позову відносно ОСОБА_3  відмовити,  так як гроші повинен віддавати той,  хто їх отримував.

Суд,  вислухавши сторони,  представника відповідача,  свідків,
вивчивши матеріали справи,
вважає,  що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно  ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші
речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,  визначених
родовими ознаками.

Відповідно
до ч.2  ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як було
встановлено,  2 березня 2004 року ОСОБА_2 взяв в борг гроші в
сумі 21 000 грн. у ОСОБА_1 для придбання домоволодіння в АДРЕСА_1 та
зобов'язувався повернути до 20 серпня 2007 року,  про що надав розписку,  що підтверджується копією розписки від
02.03.2004 року (а.с. 5),  оригінал якої
був оглянутий в судовому засіданні. При передачі грошей брат позивача
ОСОБА_5,  який є батьком відповідача ОСОБА_2
був присутній і гарантував позивачу повернення всієї позиченої суми. Він же
взяв ці кошти і тримав їх у себе,  про що
не заперечує як позивач,  так і
відповідач ОСОБА_2

Допитаний
в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5
пояснив,  що дійсно за його
пропозиціями вони разом з сином ОСОБА_2 поїхали до його брата в м. Люботин і
взяли в нього гроші в сумі 21000 грн. Гроші були в нього. Свідок ОСОБА_4
пояснила,  що дійсно до них приїздив брат
чоловіка зі своїм сином позичати гроші. В цей день ОСОБА_2 написав
розписку,  що віддасть гроші в кінці
серпня 2007 року. ОСОБА_3  до них ні разу
не приїздила.

Також
судом встановлено,  що відповідно до
договору купівлі-продажу жилого будинку,
укладеного 3 березня 2004 року між ОСОБА_7 ,  яка діяла від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та
ОСОБА_10,  останній придбав за цим
договором жилий будинок по АДРЕСА_1 за 8100 грн.,  що підтверджується копією договору
купівлі-продажу жилого будинкувід 03.03.04 року,  посвідченого приватним нотаріусом
Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області та
зареєстрованого в реєстрі за №250-251 (а.с. 15). При цьому на момент підписання
зазначеного договору продавцю будинка було сплачено суму в розмірі 2970
грн.,  а залишок в сумі 5130 грн. був
сплачений 10 березня 2004 року,  про що
свідчить заява ОСОБА_7  про проведення
повного розрахунку за довгором купівлі-продажу жилого будинку від 03.03.2004 p.,
посвідчена приватним

нотаріусом
Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області та зареєстрована
в реєстрі за №281 (а.с. іб).

Згідно
ч.2  ст. 73 Сімейного кодексу
України,  відповідно до якої стягнення
може бути накладено на майно,  яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено,  що
договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те,  що було одержане за договором,  використано на їх потреби.

Позивач
в позові посилався на вищезазначену статтю СК України та просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3  в солідарному порядку борг в сумі 21000 грн.

В
судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того,  що відповідач ОСОБА_2 позичив у свого рідного
дядька ОСОБА_1 кошти в сумі 21000 грн.,
про що надав відповідну розписку. Але в судовому засіданні не знайшло
свого підтвердження той факт,  що ці
кошти були витрачені в інтересах сім'ї. Навпаки той факт,  що будинок був придбаний не одною сумою,  а частинами може свідчити про те,  що будинок був придбаний за кошти,  які були зібрані самим подружжям
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що
стосується пояснення відповідача ОСОБА_2 про те,  що також витрачалися кошти і на проведення
газу,  то відповідач не надав суду
жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Окрім цього,  ОСОБА_2
так і не пояснив суду куди саме була витрачена інша сума коштів,  так як сума,
за яку був придбаний будинок менша чим взято в борг у позивача.

Свідок
ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив,
що десь наприкінці зими 2003 року на початку весни 2004 року до нього
звернувся ОСОБА_2 та його
дружина ОСОБА_3,  щоб він позичив їм 100
доларів на придбання будинку по АДРЕСА_1,
що він і зробив. Ці кошти потім ОСОБА_2
повертав йому частинами по 100-150 грн.,
тобто повернув всю суму боргу за 4-5 місяців.

Відповідно
до ч.1  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень...

При
таких обставинах,  суд не вбачає підстав
проводити стягнення боргу в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  так як в судовому засіданні позивач не надав
суду ніяких доказів на підтвердження того,
що ОСОБА_3  позичала в нього ці
кошти,  а відповідач ОСОБА_2 не довів той
факт,  що позичені ним кошти були
витрачені в інтересах сім'ї.

Окрім
вищезазначеного,  на момент звернення з
позовом до суду позивач не мав права вимагати кошти в сумі 21000 грн.,  але на момент розгляду справи позивач має
право вимагати повернення цих коштів,
так як строк,  який був
встановлений у розписці,  а саме до 20
серпня 2007 року,  кошти не були
повернуті та й до цього часу не повернуті позивачу.

Згідно
ч.1  ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі,  визначені родовими
ознаками,  у такій самій кількості,  такого самого роду та такої самої
якості,  що були передані йому
позикодавцеві) у строк та в порядку,  що
встановлені договором.

При
таких обставинах справи,  враховуючи
вищевикладене,  а також те,  що ОСОБА_2
(позичальник) зобов'язаний був повернути ОСОБА_1 (позикодавцеві) грошові
кошти в сумі 21000 грн., але досить тривалий час не повертає дані кошти,  хоча договором встановлений строк повернення
цих коштів (в розписці зазначено термін повернення боргу до 20 серпня 2007 року),  суд вважає за необхідне в цій частині позову
вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю,
стягнувши з ОСОБА_2 борг в сумі 21000 грн.,  а також повернути позивачу,  понесені ним судові витрати,  а саме сплачений судовий збір в сумі 210 грн.
та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
сумі ЗО грн.

Окрім
цього,  ухвалою судді Тростянецького
районного суду Сумської області від 18 травня 2007 року був накладений арешт на
майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  яке
складається з жилого будинку та господарських побудов,  розташованих під АДРЕСА_1,  тому суд відповідно до  ст. 154 ЦПК України вважає за необхідне
скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт на вищезазначене майно.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст. 10, 11, 61, 81, 88, 154,
209, 212,

214-215  ЦПК України,     ст.  ст.
1046, 1047, 1049   ЦК України,    суд-

ВИРІШИВ   :

Позов
задовольнити ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3
про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 21000 (двадцять одна тисяча)
грн.,  повернення судового збору в сумі
210 (двісті десять) грн. та повернення сплачених витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі ЗО (тридцять) грн.

В решті
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю.

Скасувати
заходи забезпечення позову та зняти арешт на майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  яке складається з жилого будинку та
господарських побудов,  розташованих під
АДРЕСА_1,  накладений згідно ухвали судді
Тростянецького районного суду Сумської області від 18 травня 2007 року.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України