Справа
№ 2-1033/07/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                                                               УКРАЇНИ

23 липня   2007 року Київський
районний суд м.  Харкова у складі:

головуючого- судді                           Губській
Я.В.

при секретарях                                  Плотниковій
К.І.,  Вітковській О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.  Харкові цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3Державної виконавчої служби
у Київському районі м.  Харкова про
стягнення суми невиплачених аліментів на утримання неповнолітніх дітей,  неустойки за прострочення сплати аліментів ,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2006 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4  звернулась з позовом до суду до ОСОБА_3яка
виступає в якості опікуна недієздатного ОСОБА_2,  Державної виконавчої служби у
Київському районі м.  Харкова про
стягнення суми невиплачених аліментів на утримання неповнолітніх дітей в
розмірі 457, 02 грн. та неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 1%
за кожен день прострочки виплати.

В обґрунтування своїх позовних вимог вона посилається на те,  що Харківським районним судом Харківської
області був виданий виконавчий лист за № 2-2481/2000 від 09 січня 2001 року про
стягнення зОСОБА_2 на користьОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх
дітей.

При виконанні цього виконавчого листа 29.03.2004 року державним виконавцем
Київського районного управління юстиції м.
Харкова Бущенко Е.П. була винесена постанова за № 87/21 про зупинення
провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_1. аліментів. Таким чином,
починаючи з жовтня 2004 року і до березня 2006 року в Управлінні
Пенсійного Фонду Київського району м.
Харкова було припинено стягнення аліментів з пенсії ОСОБА_2.,  як єдиного джерела його доходів. Після
звернень зі скаргами до Міністерства юстиції України та Департаменту ДВС у
Харківській області держвиконавцем було видане розпорядження від 26.07.2006
року про направлення виконавчого листа до УПФ у Київському районі м.  Харкова з вимогою проводити стягнення.
Позивачка вважає,  що вищезазначені
незаконні дії та бездіяльність відповідачів призвели до невиплати на користь
ОСОБА_1. аліментів на утримання неповнолітніх дітей .

Уточнивши позовні вимоги,
представник позивача остаточно просив стягнути з ОСОБА_2. на користь
позивача суму невиплачених аліментів за період з жовтня 2004 року до серпня
2006 року включно у розмірі 4950 грн.,
стягнути з ОСОБА_3 та ДВС у Київському районі м.  Харкова неустойку за прострочення сплати
аліментів за період з 01.08.2006 року по 27.11.2006 року у розмірі 5890, 50
грн.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав свої позовні
вимоги,  просив їх задовольнити,  вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала,  вважаючи їх необґрунтованими,  посилаючись на те,  що сума заборгованості державної виконавчою
службою не була розрахована,  а тому
позов в цій частині задоволенню не підлягає. В частині стягнення неустойки з
ОСОБА_3 просить також відмовити в зв'язку з відсутністю вини відповідача.

Представник ДВС у Київському районі м.
Харкова проти позову заперечувала,
посилаючись на те,  що відповідно
до п.2  ст.  34, 36 Закону України « Про виконавче провадження»
державним виконавцем була винесена постанова про зупинення провадження. В
квітні 2006року стало відомо,  що рішення
про призначення опікуна ОСОБА_2
не приймалось,  на
обліку в опікунській раді Київського району боржник не значиться. Після
цього,  26.07.2006 року державним
виконавцем було направлено до УПФУ розпорядження для подальшого виконання про
стягнення аліментів з ОСОБА_2.,  де воно
знаходиться до теперішнього часу.

Суд,  вислухавши сторони,     дослідивши матеріали справи,     вважає позов таким,  що не підлягає задоволенню,  виходячи з наступного .

Відповідно до норм Конституцією України
ніхто не може бути позбавлений
своїх законних прав та інтересів.
Згідно  ст.  55 Конституції України права та свободи   громадянина
захищаються

судом.

Відповідно до ч.1  ст.  11 ЦП К України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечується
сторонами,  09 січня 2001 року
Харківським районним судом м.  Харкова
був виданий виконавчий лист за № 2-2481/2000 про стягнення зОСОБА_2 на
користьОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини
усіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 26.09.2000 року і до повноліття дітей.

Постановою державного виконавця ізюмського відділу Державної виконавчої
служби Ізюмського управління  юстиції від
25 вересня 2001 року постановлено стягувати
з ОСОБА_2. по

50% до повного погашення боргу,  який на 19.09.2001 року склав 106, 79 грн.
,  потім по 1/3 частині,  але не менш ніж 1/2 частина неоподаткованого
мінімуму на дитину щомісячно з доходів ОСОБА_2 Згідно розпоряджень виконавчий
лист був направлений в 2002 році на виконання до Пенсійного Фонду України у
Київському районі м.  Харкова. Згідно
довідки ПФУ Київського району (у виконавчому листі) аліменти утримані по
26.09.2002 року,  заборгованості немає.

В 2004 році постановою за № 87/21 від 29.03.2004 року виконавче провадження
про стягнення аліментів з ОСОБА_2. було зупинено до закінчення існування
обставин по справі. При цьому державний виконавець ДВС у Київському районі
м.  Харкова Бущенко Є.П. посилалася на
те,  що 28.03.2005 року надійшла копія
рішення суду про визнання боржника недієздатним і він знаходиться в медичному
закладі на лікуванні.

25.07 2006 року розпорядженням 22/21/2006 державного виконавця Бущенко Є.П.
виконавчий лист за № 2-2481/2000 про стягнення аліментів з пенсії ОСОБА_2. був
повернутий до Пенсійного Фонду України у Київському районі м.  Харкова для продовження виплат.

Відповідно до вимог ч.1, 4  ст. 195
Сімейного Кодексу України заборгованість за аліментами,  присудженими в частині від заробітку(доходу)
,  визначається виходячи з фактичного
заробітку (доходу),  який платник аліментів
одержував за час,  протягом якого не
провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється
державним виконавцем,  а у разі спору -
судом.

У відповідності до  ст.  195 встановлено,  що якщо платник аліментів не погоджується з
розміром заборгованості,  визначеним
державним виконавцем,  він має право
оскаржити його постанову в суді.

Згідно ч.1  ст.  196
Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини

особи,  яка
зобов'язана сплачувати .аліменти за рішенням суду,  одержувач аліментів має право на

стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від
суми несплачених аліментів за кожен день

прострочення.

Як вбачається з наданих документів та дослідженого в судовому засіданні
виконавчого провадження розрахунок заборгованості за аліментами про стягнення з
ОСОБА_2. за спірний період з жовтня 2004 року до серпня 2006 року включно державним
виконавцем ДВС у Київському районі м.
Харкова не обчислювався,  а тому
підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1. про стягнення суми
заборгованості з ОСОБА_2. за зазначений період у суду немає. Розрахунок
заборгованості,  як зазначав представник
позивача зроблений ними самими,  виходячи
із розміру середньомісячного розміру аліментів за 2003 рок,  помножений на 6
місяців,  на підставі даних УПФУ у
Київському районі м.  Харкова.

Також суд враховує,  що позивачка
ОСОБА_1. зверталася 20.02.2006 року до ДВС у Київському районі м.  Харкова з заявою про скасування постанови про
зупинення провадження та розрахунку заборгованості по аліментах,  яка виникла з вересня 2006 року,  але,
як пояснили в судовому засіданні і представник ДВС у Київському районі
м.  Харкова,  і представник позивача розрахунок
заборгованості проведений не був.

Крім того,  державним виконавцем
25.07.2006 року був повернутий виконавчий лист до УПФУ у Київському районі
м.  Харкова розпорядженням без винесення
постанови про поновлення виконавчого провадження по зазначеній справі,  що є порушенням вимог  ст.  36
Закону України « Про виконавче провадження»,
яка зобов'язує державного виконавця,
після усунення обставин,  які
стали підставою для зупинення виконавчого провадження поновити своєю постановою
виконавче провадження за власною ініціативою або заявою стягувача. Постанова
про поновлення виконавчого провадження
винесена не була.

Позивачка ОСОБА_1. у встановленому законом порядку постанову про зупинення
виконавчого провадження не оскаржила. Таким чином,  враховуючи викладене та вимоги  ст.
196 СК України у суду немає підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1. до ДВС у Київському районі м Харкова про стягнення неустойки (пені) за
прострочення суми виплат.

Немає підстав і для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення
неустойки(пені),  оскільки зазначені
виплати підлягають стягненню тільки у випадку достатніх доказів вини того,  хто винен у простроченні сплати аліментів.
Таких доказів про винність ОСОБА_3 позивачем до суду не надано.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.  ст.
10, 11, 60, 169, 212-215, 218,
224-226 ЦПК України,  ст  ст.
195, 196 СК України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимогОСОБА_1 доОСОБА_2 ОСОБА_3Державної виконавчої
служби -у Київському районі м.  Харкова
про стягнення суми невиплачених аліментів на утримання неповнолітніх
дітей,  неустойки за прострочення сплати
аліментів  - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
або в порядку ч.4  ст.  295 ЦПК України.