Справа №2-1855/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня
2007 року                                                                                            м.  Чернігів

Деснянський
районний суд м.  Чернігова в складі:

головуючого-судді
Харечко Л.К.,

при секретарях:
Слісар А.В.,  Допа В.І.,  Рень Ю.В.,

за участю
сторін,

представника
позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поновлення
строку позовної давності,  вселення та
реєстрацію,  визнання недійсним
розпорядження органу приватизації та анулювання свідоцтва про право власності
на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання втратившим право на житло на момент приватизації,  відмову в задоволенні заяви про поновлення
строку на звернення до суду та відмову про вселення,  треті особи: ГІРФО Деснянського ВМ УМВС
України в Чернігівській області,
Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації,  КП ЖКГ „ЖЕК № 11",  Відділ приватизації житла Деснянської
районної у місті Чернігові ради,

ВСТАНОВИВ:

в лютому
2007 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення строку
позовної давності,  вселення та
реєстрацію,  мотивуючи позов тим,  що відповідачем порушено його право на
житло,  а звернутися раніше за захистом
свого порушеного права у нього не було можливості.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив та просив визнати недійсним
розпорядження органу приватизації Деснянської районної у місті Чернігові ради
від 05.10.2004 року № 1271 та як наслідок,
анулювати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1,  видане на підставі даного розпорядження
(реєстр,  книга № 195,  р. № 16882).

Представник
позивача просив позов ОСОБА_3
задовольнити,  а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4
відмовити,  оскільки він не

проживав в цій квартирі з позивачем,  не забирав своїх речей,  що підтверджує його намір повернутись у
кімнату,  яка була виділена йому після
розлучення за рішенням суду.

Відповідач
позов не визнав та пояснив,  що
відповідач не намагався вселитися у квартиру,
а на момент її приватизації втратив своє право на житлову площу.
Зустрічний позов про визнання ОСОБА_3 таким,  що втратив
право на житло просив задовольнити.

Представник
відповідача просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3,
а зустрічний позов ОСОБА_4
задовольнити.

Представник
ГІРФО Деснянського ВМ УМВС України в Чернігівській області та КП ЖКГ „ЖЕК №
11" поклалися на розсуд суду при вирішенні даного спору.

Представник
Відділ приватизації житла Деснянської районної у місті Чернігові ради в
задоволенні основного позову просив відмовити,
а зустрічний вважає таким,  що
підлягає задоволенню.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5,  ОСОБА_6,
ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10,  підтвердили,  що ОСОБА_3
не проживав у своїй квартирі та скаржився,
що його туди не впускають,
розповідав,  що у нього були
викрадені документи.

Допитані
в судовому засіданні свідки: ОСОБА_11,
ОСОБА_12 не спростували тверджень ОСОБА_4 про
непроживання ОСОБА_3
у квартирі АДРЕСА_1.

Заслухавши
пояснення сторін,  їх представників,  третіх осіб,
свідків,  дослідивши матеріали
справи,  суд прийшов до наступного.

У
судовому засіданні встановлено,  що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 07.03.1990 року
зареєстрували шлюб,  який було розірвано
між ними 02 березня 1999 року. Згідно ордеру № 155 від 25.01.1993 року ОСОБА_3
було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
замість знесеного приватного будинку по АДРЕСА_2,  що належав на праві приватної власності його
покійним батькам.  Рішенням Деснянського
районного суду міста Чернігова від 12 травня 1999 року (справа № 2-1451/99)
змінено договір найму жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано ЖРЕУ
- 11 заключити з ОСОБА_4 договір
найму на вказане житлове приміщення. Виділено в користування ОСОБА_3 кімнату
площею 12, 60 квадратних метрів в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язано ЖРЕУ-11
заключити з ОСОБА_3 договір
найму на вказане житлове приміщення. Вироком Деснянського районного суду міста
Чернігова від 13 березня 2000 року (справа № 1-121/2000) ОСОБА_3 визнаний винним
в скоєнні злочину,  передбаченого  ст.
86-2 ч.2 Кримінального кодексу України і йому призначено покарання в
вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з

конфіскацією всього особистого майна з відбуванням в виправно-трудовій
колонії посиленого режиму. На прохання ОСОБА_4
03.05.2000 року ОСОБА_3 в присутності
працівника слідчого ізолятору підписано згоду на переоформлення договору найму
в зв'язку з неплатоспроможністю ОСОБА_4 на ім'я
начальника ЖЕД № 11. У серпні 2002 року після умовно-дострокового звільнення
від покарання ОСОБА_3 прибув
до місця свого проживання,  де останнього
не впустили до квартири. По дорозі до місця проживання у ОСОБА_3 було викрадено
паспорт та документ про звільнення,  що
позбавляло його можливості звернення за захистом свого порушеного права,  внаслідок чого останній став вести бродячий
спосіб життя,  що підтверджується
поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків. 05 жовтня 2004 року № 1271
ОСОБА_4 видано свідоцтво про власність. В січні 2006 року,  після звернення до міського голови,  ОСОБА_3 отримано паспорт,  при отриманні якого останній дізнався про
те,  що у 2000 році був виписаний ОСОБА_4
із квартири як засуджений.

Відповідно
до ч.3  ст.  9 ЖК України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно
ч.3 п. 7  ст.  71 ЖК України жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у
випадках: 7) взяття під варту або засудження до позбавлення волі - протягом
усього часу перебування під вартою або відбування покарання,  якщо в цьому будинку,  квартирі (їх частині) залишилися проживати
інші члени сім'ї.

Враховуючи
викладене,  суд приходить до
висновку,  що позовні вимоги позивача
ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності,  вселення та реєстрацію,  визнання недійсним розпорядження органу
приватизації та анулювання свідоцтва про право власності на квартиру є
обґрунтованими та підлягають задоволенню,
оскільки строк позовної давності ОСОБА_3
пропущено з поважних причин,  а
виселення,  зняття з реєстрації та
приватизацію вчинено з порушення норм чинного законодавства,  а тому зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не
підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  10,  60,
209,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  9,  71 ЖК України,   ст.
21 ЦК України,  Законом України „Про приватизацію державного
житлового фонду",  суд,  -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_3
задовольнити.

Поновити
строк позовної давності ОСОБА_3 для звернення до суду за захистом порушених
прав,  оскільки він пропущений з поважних
причин.

Вселити
ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Зареєструвати
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1.

Визнати
недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у місті
Чернігові ради від 05.10.2004 року № 1271 та анулювати свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційна книга № 195,  р. № 16882).

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо скарга подається у
строк,  встановлений для подання заяви
про апеляційне оскарження.