Справа №
Рішення

Іменем  України

25
вересня 2007 року                                                                      м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої
- судді               Горейко М.Д.

секретарів                             Шиндак Л.І., Уєвич
Н.П., Вербовської Н.В.

за участю позивачки
ОСОБА_2, її адвоката ОСОБА_3., відповідача ОСОБА_1, його адвоката ОСОБА_4.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання втратившим право
користування кімнатою гуртожитку та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання втратившою право користування кімнатою гуртожитку, його вселення і
усунення перешкод в користуванні кімнатою, відшкодування моральної шкоди в
розмірі 20000 грн. та до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради
про визнання недійсним п. 8.5 рішення №-203 від 20.06.2006 року та ордеру №-159
на право вселення ОСОБА_2. в кімнату №-АДРЕСА_1, -

встановив:

ОСОБА_2
21.02.2005 року пред'явила позов до ОСОБА_1 про визнання втратившим право
користування кімнатою №-АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на протязі більше шести
місяців відповідач не проживає в спірній кімнаті гуртожитку без поважних
причин, тому втратив право користування цією кімнатою.

Відповідач
ОСОБА_1  28.03.2006 року звернувся в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_2. про втрату права на користування кімнатою
№-АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що з часу одруження 19.11.2003 року ОСОБА_2. майже
не жила в його кімнаті, а тільки зареєструвалась на проживання в березні місяці
2004 року. Не проживаючи в його кімнаті більше 6 місяців вона втратила право
користування цією кімнатою.

13.11.2006
року відповідач доповнив зустрічну позовну заяву та просив зобов'язати ОСОБА_2
не чинити йому перешкод в користуванні кімнатою №-АДРЕСА_1та вселити його в цю
кімнату, стягнути з ОСОБА_2. на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.,
покласти на неї відшкодування всіх судових витрат. Мотивуючи позов зіслався на
те, що у зв'язку з відсутністю роботи він періодично місяців на три їздив у
Москву на сезонні заробітки. Відповідачка-позивачка, добре про це знаючи,
21.02.2005 року звернулася в суд з позовом про втрату ним права на користування
кімнатою №-АДРЕСА_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20.04.2005
року його визнано втратившим право на користування кімнатою. По його приїзді з
Москви ОСОБА_2. скрила від нього це їздила з ним в село до його родини на
весілля, на релігійні свята. Коли йому стало відомо про зняття його з
реєстрації місця проживання в спірній кімнаті за рішенням суду, він оскаржив
таке рішення, яке ухвалою апеляційного суду від 10.02.2006 року скасоване та
справу направлено на новий судовий розгляд. Тоді відповідачка поміняла у
вхідних дверях кімнати гуртожитку ключі і не впускає його в кімнату, у зв'язку
з чим він просить про усунення перешкод в користуванні кімнатою

та його
вселення. Обманним шляхом відповідачка, скриваючи наявність в суді спору щодо
кімнати №-502, звернулась в міськвиконком з заявою про закріплення за нею цієї
кімнати і рішенням міськвиконкому від 20.06.2006 року спірна кімната надана їй.
У зв'язку з наведеним просив в цій частині рішення міськвиконкому визнати
недійсним. Такими діями позивачки йому спричинена моральна шкода, яку він
оцінив у розмірі 20000 грн. і просив відшкодувати з відповідачки.

23.11.2006
року відповідач подав суду доповнення та уточнення до зустрічної позовної заяви
про визнання недійсним ордеру на ім'я ОСОБА_2., виданого на підставі
вищенаведеного рішення міськвиконкому, та усунення перешкод в користуванні
кімнатою шляхом передачі йому ключів від кімнати №-502.

В
судовому засіданні відповідач-позивач не визнав позовних вимог ОСОБА_2.,
мотивуючи тим, що в спірній кімнаті він постійно проживав з 1999 року - часу
надання йому цієї кімнати, окрім періодично їздив на заробітки в Росію на
період не більше трьох місяців. Після одруження з ОСОБА_2. по її проханню він
дав згоду на реєстрацію її місця проживання в цій кімнаті. Однак вона ніколи в
ній не проживала. В спірній кімнаті з його речей, що були там, так і
залишились, зокрема холодильник, коврик
та телевізор, який він взяв на прокат. Ліжко входить в інвентар гуртожитку.
Також в кімнаті є його одяг та взуття. Сімейні стосунки з ОСОБА_2. підтримували
до 21 листопада 2005 року, до похорон його батька. ОСОБА_2була на похоронах і
того ж дня віддала йому його паспорт. Саме тоді він побачив, що виписаний зі
спірної кімнати гуртожитку. Іншого місця проживання в нього немає. Просив
відмовити в задоволенні первісного позову.

Позивачка-відповідачка
в судовому засіданні не визнала зустрічних позовних вимог, посилаючись на те,
що ОСОБА_1. безпричинно не проживав в спірній кімнаті більше шести місяців. На
даний час знятий з реєстрації місця проживання в кімнаті гуртожитку. Рішенням
міськвиконкому спірна кімната надана їй. Таке рішення є законним. Іншого житла в
неї немає. В кімнаті №-503, в якій вона проживала з донькою до переселення в
кімнату №-502 зареєстрована її донька з внучкою. В 2006 році донька отримала
ордер на кімнату №-503. Тому ОСОБА_1. немає права на вселення в кімнату
№-АДРЕСА_1. Просила відмовити в задоволенні зустрічних вимог повністю.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, доводи адвокатів, дослідивши докази, які надані в
розпорядження суду сторонами на обгрунтування та заперечення вимог, і які
сторони самі вважають достатніми для такого, з'ясувавши таким чином фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку що первісний позов до задоволення не
підлягає, а зустрічний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що спір між сторонами виник з приводу їхнього права на
користування кімнатою №-АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську. Згідно ордеру №-68 на
жилу площу в гуртожитку, виданого 15.10.1999 року, ОСОБА_1на підставі спільного
рішення адміністрації і профспілкового комітету AT
„Родон" від 11.10.1999 року (а. с. 23) надано кімнату АДРЕСА_1. Відповідно
до ст. 129 Житлового кодексу України такий ордер є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу. Отже, з 15.10.1999 року ОСОБА_1. набув право на
вселення в надану жилу площу гуртожитку. Як вбачається з паспорта ОСОБА_1. (а.
с.24), він зареєструвався на проживання в кімнаті №-502 з 19.10.1999 року, де і
проживав. Згідно представлених ним квитанцій про оплату житлово-комунальних
послуг та актів звірки взаєморозрахунків з комунальними підприємствами з кінця
2003 року та протягом 2004 року (а. с. 88, 89, 119, 121) відповідач ОСОБА_1.
значився як споживач наданих послуг в кімнату №АДРЕСА_1, йому було присвоєно
особовий рахунок споживача за вказаною адресою. 14.10.2003 року ним укладався
договір з ДМП „Івано-Франківськтеплокомуненерго" про реструктуризацію
заборгованості за надані послуги. Квитанцією (а. с. 27) підтверджується, що
ОСОБА_1. сплатив 300 грн. ЖЕО-1 за користування кімнатою №-АДРЕСА_1за період з
09.03.2005 року по вересень 2005 року.

19.11.2003
року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. (а.с.24), яка з 07.10.1997 року
була зареєстрована на проживання в кімнаті №-АДРЕСА_2 (а. с. 5,6).

Відповідно
до п.17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №-208, громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в
займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших ч.1енів сім'ї в
указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового
комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової
згоди ч.1енів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. За згодою
відповідача ОСОБА_1. ОСОБА_2. була прописана в його кімнаті. Згідно відмітки в
її паспорті (а.с.6) остання зареєструвалась на проживання в спірній кімнаті
10.03.2004 року.

В
матеріалах справи відсутній доказ коли саме гуртожиток по АДРЕСА_1був переданий
Акціонерним товариством „Родон" міськвиконкому. Як ствердили в судовому
засіданні сторони балансоутримувачем даного гуртожитку стала ЖЕО-1 з осені 2003
року. Згідно повідомлення начальника ЖЕО-1 від 23.01.2006 року за №-Х/201 (а.
с. 79, 122) будинок №-АДРЕСА_1 має статус гуртожитку.

Позивачка,
навіть будучи зареєстрованою на проживання в кімнаті №502 гуртожитку, не вправі
була ставити питання про втрату відповідачем права користування кімнатою в
гуртожитку у відповідності до ст. 71 Житлового кодексу України, оскільки
положення зазначеної статті визначають випадки збереження жилого приміщення за
тимчасово відсутніми наймачами або ч.1енами його сім'ї. Мешканці гуртожитку не
є наймачами жилого приміщення, з ними не укладається договір житлового найму
при поселенні в гуртожиток. Діюче законодавство, зокрема Житловий кодекс
України та Примірне положення про гуртожитки взагалі не містить положень щодо
втрати мешканцем гуртожитку права користування кімнатою в гуртожитку.

Відповідно
до ст. 132 Житлового кодексу України та п. 40 Примірного положення про
гуртожитки визначаються підстави виселення з гуртожитку. Однак таке питання
вправі ставити тільки адміністрація, профспілковий комітет підприємства,
установи, організації, у віданні якої перебуває гуртожиток.

Відповідно
до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачка,
звертаючись з даним позовом до суду не навела яким чином порушуються її права
не проживанням відповідача в кімнаті гуртожитку.

Представлені
позивачкою за первісним позовом письмові докази: довідка Молодківської
сільської ради Надвірнянського району №-536 від 28.03.2006 року (а. с. 124),
щодо проживання відповідача ОСОБА_1, довідка завідуючого відділом обліку та
розподілу житла міськвиконкому від 10.02.2006 року №-17-11/104 (а. с. 78, 122)
про перебування ОСОБА_2. на загальній черзі на отримання житла, квитанції про
оплату ОСОБА_2. комунальних послуг, акти звірки взаєморозрахунків комунальних
служб з ОСОБА_2. (а. с 84, 85,
87, 118, 121,123, 125,135), ордер, виданий ОСОБА_5. на кімнату №-503 (а. с.77,115),
довідки ЖЕО-1 про місце проживання ОСОБА_2. та склад її сім'ї ( а. с. 26, 34),
акти ЖЕО-1 (а. с. 106, 132, 133 ), пояснення в судовому засіданні свідків
ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
ОСОБА_10., ОСОБА_5.та ОСОБА_6. судом не досліджуються і не дається їм
оцінка, оскільки згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір.

З огляду
на викладене, суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_2. про визнання ОСОБА_1.
втратившим право користування кімнатою №-АДРЕСА_1 та в зустрічному позові
ОСОБА_1. про визнання ОСОБА_2. втратившою право користування цією ж кімнатою
гуртожитку слід відмовити за безпідставністю.

З
врахуванням вищенаведеного підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги
відповідача про його вселення в кімнату №АДРЕСА_1 та усунення перешкод в
користуванні цією кімнатою, зобов'язавши ОСОБА_2. передати ОСОБА_1ключі від
вхідних дверей спірної кімнати. ОСОБА_2 сама не заперечила в судовому засіданні
того, що поміняла замок у вхідних дверях кімнати №-502. Те, що остання чинить
йому перешкоди в користуванні спірною кімнатою підтверджується постановою ст.
дільничного інспектора Вовчинецького МВМ від 21.01.2006 року про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_1. за заявою ОСОБА_2. (а. с. 127),
його скаргою від 30.10.2006 року, адресованою начальнику Вовчинецького відділу
міліції (а. с. 168).

Що
стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідач-позивач не довів, що
порушення позивачкою-відповідачкою його законних прав на користування спірною
кімнатою призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому
відповідно до ст. 1167 ЦК
України в цій частині позову слід відмовити.

Щодо
зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_1. до Івано-Франківського
міськвиконкому про визнання недійсним п. 8.5 рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради №-203 від 20.06.2006 року та ордеру №-159 на
право вселення ОСОБА_2. в кімнату №-АДРЕСА_1, то такі підлягають задоволенню з
урахуванням положень пунктів 9, 10 Примірного положення про гуртожитки,
відповідно до яких жила площа в гуртожитку надається за спільним рішення
адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету у
віданні якого перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі
в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає
громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення
на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Як
встановлено в судовому засіданні, на час видачі ОСОБА_2. ордеру на спірну
кімнату в гуртожитку в червні 2006 року, така кімната не була вільною. Ухвалою
колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду області від
10.02.2006 року (а. с 59) було скасовано рішення Івано-Франківського міського
суду від 20.04.2005 року (а. с. 17) про визнання ОСОБА_1. втратившим право
користування кімнатою №-502 гуртожитку по АДРЕСА_1та справу направлено на новий
судовий розгляд іншим складом суду. ОСОБА_2., скривши наявність в суді спору
щодо права користування кімнатою №-502, звернулась у відділ обліку та розподілу
житлової площі з заявою про надання їй спірної кімнати, що підтверджується
повідомленням начальника згаданого відділу від 30.05.2006 року за №-Д/480, яким
повідомлялось ОСОБА_2., що її звернення з житлового питання буде розглядатись в
червні місяці на засіданні громадської житлової комісії міськвиконкому (а. с.
136). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1. в цій частині.

Питання
судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України. З
позивачки за первісним позовом слід стягнути в користь відповідача-позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_1. 17 грн. судових витрат та в дохід державного
бюджету 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На
підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 129-132 Житлового кодексу України,
п. п. 9, 10, 17, 40 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №-208, ч.1 ст.3, ч.3 ст. 60
ЦПК України, ст. 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 88 ч.1, 213-215 ЦПК України,
суд, -

вирішив:

В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання втратившим право користування кімнатою
№-АДРЕСА_1 відмовити.

Зустрічний позов
ОСОБА_1 задоволити частково.

Вселити
ОСОБА_1 в кімнату №-502 гуртожитку по АДРЕСА_1в м. Івано-Франківську,
зобов'язавши ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні цією кімнатою, шляхом
надання ключів від вхідних дверей кімнати №-502.

Визнати
недійсним п. 8.5 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради №-203 від
20.06.2006 року та ордер №-159 на право вселення ОСОБА_2. в кімнату №-АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 грн. витрат по оплаті судового збору та в дохід
державного бюджету 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В решті позовних
вимог ОСОБА_1відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. В разі подачі
заяви про апеляційне оскарження рішення суду, але апеляційна скарга не була
подана в строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду області може бути
подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається через
Івано-Франківській міський суд.