Справа №2-284/07
Рішення

Іменем України

20 червня 2007 року

Первомайський
районний суд Автономної Республіки Крим у складі: головуючого - судді
Забара Г.Я., при секретарі Осіпової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Первомайське цивільну справу за позовом   ОСОБА_1до виконавчого комітету Первомайської
селищної ради, третя особа Первомайське комунальне підприємство, про визнання
права на жилу площу,

встановив:

Позивач просить
визнати за нею та її неповнолітньої дитини право на житлову площу однокімнатну
АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що 11 березня 1988 року її батьки отримали
ордер на вказану квартиру (раніше буд. № 2), в ордер була вписана й вона. Потім її батьки розійшлися, мати і вона
виїхали на іншу квартиру, її батько ОСОБА_1, інвалід 1 груп, залишився в
квартирі. В 2001 році вона отримала паспорт
та зареєструвалась за місцем проживання матері. Але з 1999 року вона фактично
постійно проживала в квартирі з батьком, доглядала його, там же народила дитину, з нею продовжувала мешкати в
квартирі, доглядала батька, вели сумісне
господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2помер її батько, після його смерті, коли вона тимчасово з дочкою виходила з квартири
за продуктами, квартира була відповідачем
опломбована. В квартирі залишились її і дитини речі, включене опалення.
Зараз вона вимушена знімати з дитиною квартиру. Проживати з матір'ю можливості
не має. 25 січня 2007 року вона звернулась до виконкому селищної ради з заявою
про заміну наймача квартири та відкриття на неї лицьового рахунку, але їй було
відмовлено, тому що вона не прописана в квартирі.

Відповідач позов не визнав, вважає що доказів постійного проживання позивачки в спірній квартирі не має, вона зареєстрована
за іншою адресою.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши наданні сторонами докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені
наступні факти та обставини. Наймачем спірної
АДРЕСА_1був ОСОБА_1, інвалід 1 групи. З 1999 року зі згоди наймача в квартирі постійно проживала його дочка ОСОБА_1, яка доглядала за батьком, вони вели сумісне
господарство, з 2004 року з ними проживала і її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1народження. Згідно з ст. 817 ЦК України вказані особи набувають рівні права
користування житлом. ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_1 помер.

2

Згідно з нормою ст. 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні", ст. 29 ЦК України наявність або відсутність реєстрації
місця проживання чи місця перебування особи не може бути умовою реалізації
останньою її прав і свобод, так і підставою для їх обмеження. Місцем проживання
фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно мешкає. Місцем
проживання неповнолітньої особи до 10 років є місце проживання батьків.

Факт постійного проживання позивача з неповнолітньою дитиною в спірній квартирі
на час смерті наймача квартири підтверджується показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9ОСОБА_10;
актами обстеження житла від 21 листопаду
2006 року, 19 червня 2007 року; клопотанням на адресу селищної ради сусідів
позивача; ордером на житло, свідоцтвом про народження позивача, її дитини, про
смерть ОСОБА_1, відмовою про заміну наймача квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України в разі смерті наймача наймачами
можуть стати всі інші повнолітні
особи, які постійно мешкали з колишнім наймачем. В цьому разі договір
найму діє на попередніх умовах.

Зіставивши встановлені фактичні обставини й вимоги закону, суд прийшов до
однозначного висновку про необхідність захисту права позивача згідно позовних вимог, оскільки тільки прийняття таких
мір судом буде сумісним із правами, гарантованими Конституцією України,
Конвенцією про захист прав людини й основних свобод, буде реально спрямовано на
ефективний захист порушеного права.

На підставі
викладеного й керуючись ст.ст. 11, 60, 130, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 6,
13 Конвенції про захист прав людини
й основних свобод, ст. 1 Першого протоколу Конвенції, ратифікованої Законом
України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини й основних свобод людини 1950 року, Першого
протоколу й протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 24 березня 1999
року, ст. 8, 21, 27 Конституції України, ст.ст. 29, 824 Цивільного Кодексу
України, Законом України „Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні", суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1задовольнити.

Визнати право
ОСОБА_1та її неповнолітньої дитини ОСОБА_11на житлову площу - АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.