РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06 березня 2007 року                                                                    Старокостянтинівський

районний
суд Хмельницької області

в
складі: головуючого - судді                                      Блонського
В.К.

при
секретарі                                                               МатвіюкО.В.

з участю                                                      Гордигаги
В.В., представника
міськради

адвоката                                                      ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., представників

відповідачів;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові
справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
-Старокостянтинівська міська рада, про усунення перешкод в користуванні проїздом
загального користування,

встановив:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про зобов'язання не
чинити їй перешкод у користуванні до будинків відповідачів та позивача, та
ремонт їй воріт, які були забиті скобами відповідачем ОСОБА_4.

Свій позов позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1. Рішенням виконкому Старокостянтинівської
міської ради за № 104 від 17.05.1995 року, постановлено влаштувати загальний
проїзд до будинків АДРЕСА_1, так як іншого проїзду немає в зв'язку із
специфічним розташуванням зокрема будинку № 4. При спробі позивача
користувалась вказаним проїздом їй почали чинитись перепони зі сторони жителя
буд. № 2, ОСОБА_4.

Намагання позивача вирішити питання по-сусідськи, результату не дали, тому
вона змушена звернутись до суду.

В судовому
засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Відповідачі
позовні вимоги не визнали.

Представник
третьої особи проти позовних вимог не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення сторін, висновок спеціалістів,
дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з
таких підстав.

В обгрунтування позовних вимог позивач пояснила, що іншого проїзду до
господарських будівель, які розташовані на її земельній ділянці немає. Рішенням
виконкому від 17.05.1995 року № 104, такий проїзд визначено і у неї є
необхідність ним користуватись.

Відповідачі, представник відповідача, в заперечення позовних вимог
пояснили, що проїзду по їхньому подвір'ю ніколи не було, він не був
облаштований, влаштування такого проїзду порушить їхні права на нормальне
проживання у буд. АДРЕСА_1.

Представник міської ради пояснив, що рішенням виконкому
такий проїзд було визначено і він в першу чергу необхідний з метою санітарної
та пожежної безпеки домогосподарств № 2 та АДРЕСА_1.

В  судовому засіданні  встановлено,
що  позивач  є
власником житлового

будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1, згідно договору
купівлі-продажу від 17.12.2004 року.

Право власності на домоволодіння зареєстровано Старокостянтинівським бюро
технічної інвентаризації.

Згідно плану, виготовленого ПП "Обрій", 24.11.2005 року, біля
буд. АДРЕСА_1, зазначено загальний проїзд шириною 2.95 метра до земельної
ділянки, власником якої є позивач, на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку.

Вказаний проїзд загального користування встановлено рішенням виконкому
Старокостянтинівської міської ради № 104 від 17.05.2005 року.

Згідно ст.4 Земельного Кодексу України від 18.12.1990 року, чинного на дату
постановления вищевказаного
рішення виконкому, у державній власності перебувають всі землі України, за
винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Одним із
суб'єктів права державної власності на землю є міські Ради. Не можуть
передаватись у колективну та приватну власність землі загального користування
населених пунктів, в тому числі і проїзди. Повноваження щодо розпорядження
землею, встановлені ст.3 вказаного ЗК України, 1990 року.

Із наведеного, суд приходить до висновку про правомірність рішення
виконкому Старокостянтинівської міської ради про встановлення проїзду
загального користування і його відповідності чинному на час постановления рішення ЗК
України, 1990 року.

Заперечення відповідачів, представників відповідачів, про те, що вказаний
проїзд не був облаштований, не позначений на місцевості суд не бере до уваги,
так як Земельним Кодексом україни такі вимоги до проїздів загального
користування не зазначені.

Також суд не бере до уваги те, що попередній власник не користувалась таким
проїздом, так як така обставина не має значення для вирішення даного спору, в
зв'язку із необхідністю наявності такого проїзду.

Посилання відповідача ОСОБА_4. на те, що рішенням міської ради йому було
надано у користування 0.03 га землі біля будинку АДРЕСА_1, суд також не бере до
уваги, так як згідно уже зазначеної ст.4 ЗК України 1990 року, власником землі
є міська рада і у неї є всі повноваження щодо розпорядження нею, крім того
відповідно СТ.22 ЗК України 1990 року, право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Документів в підтвердження вказаних обставин, відповідачем суду не надано.

Також, у разі підтвердження права користування земельною ділянкою за
ОСОБА_4., суд враховує положення ст.40 ЗК України, 1990 року та ст.96 ЗК
України 2001 року, згідно яких землекористувач зобов'язаний дозволяти власникам
земельних ділянок прохід до доріг загального користування, а також
дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов'язаних із встановленням
земельних сервітутів.

У своєму листі
від 11.11.2005 року, № 176, Старокостянтинівська міська рада підтвердила, що
рішення виконкому № 104 від 17.05.1995 року, чинності не втратило. Із висновків
Старокостянтинівського міського управління земельних ресурсів від 06.12.2006
року, та від 22.02.2007 року, пояснень спеціаліста управління Годимчука О.Є.,
встановлено, що іншого проїзду до господарських будівель на земельній ділянці
позивача, зокрема хліва за п.2 плану від 24.11.2005 року немає і бути не може
із-за неможливості встановлення іншого проїзду.

Тому, оцінюючи все в сукупності суд приходить до висновку, що
позов в частині
зобов'язання відповідачів не чинити перешкод позивачу у користуванні проїздом
загального користування до її земельної ділянки є обгрунтованим, доведеним у
судовому засіданні дослідженими доказами.

Разом з
тим, у частині позовних вимог, щодо ремонту воріт позивача до її земельної
ділянки відповідачем ОСОБА_4. необхідно відмовити, так як доказів того, що саме
відповідач привів ворота в негодність, забивши їх скобами, позивач суду не
надала.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3,4,,22,40 ЗК України 1990 року,
ст.ст.80,83,96,98,99 ЗК України 2001 року, ст.ст. 10,11,57,60-65, 212-215 ЦПК
України, суд,

вирішив:

Позов
задовільнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод
ОСОБА_3 у користуванні нею загальним проїздом до її будинковолодіння по
АДРЕСА_1.

В решті позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Хмельницької області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження на протязі
десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.