Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03   серпня
2007   року    Широківський   районний
суд   Дніпропетровської  області
у

складі:
головуючого судді:                     Шевченко
О.В.,

при
секретарі:                                         Гетьманенко
О.І.,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в залі суду в смт.  Широке цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до
Олександрівського сільського споживчого товариства,  третя особа - Товарна біржа
"Українська",  про визнання
дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

В липні
2007 року ОСОБА_1звернувся
до суду з позовною заявою до Олександрівського сільського споживчого
товариства,  третя особа - Товарна біржа
"Українська",  про визнання
дійсним договору купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_1та Олександрійським
сільським споживчим товариством в особі бухгалтера Веремієвої Олени Анатоліївни
в письмовій формі в Криворізькій філії Товарної біржі «Українська»   07.10.1999 року,  за реєстром
№64784.

В
обґрунтування позову позивач посилається на те,
що між ним та Олександрійським сільським споживчим товариством в особі
бухгалтера Веремієвої Олени Анатоліївни в письмовій формі 07.10.1999 року в
Криворізькій філії Товарної біржі «Українська»,
за реєстром № 64784,  було
укладено договір купівлі-продажу нерухомості по АДРЕСА_1Договір сторонами
повністю виконано. Продавець прийняв від позивача 12000 грн. і передав йому
магазин,  а він його прийняв. 07.10.1999
року він даний договір зареєстрував в Криворізькому БТІ,  де йому було видане реєстраційне посвідчення
власника. В даний момент позивач хоче продати приналежний йому магазин,  однак при здійснені угоди купівлі-продажу
нерухомості порушено  ст.  227 ЦК
України в редакції 1963 року. Він змушений звернутися в суд за захистом
прав власника.

Виступаючи
у попередньому судовому засіданні,
позивач свої позовні вимоги та їх обгрунтування,  викладені в позовній заяві,  підтримав повністю,  просив суд їх задовольнити,  судові витрати не відшкодовувати. Додатково
пояснив,  що від продавця одержав ключі
від придбаного магазину,
правовстановлюючі документи на нього. З жовтня 1999 року користується
магазином,  ніхто йому в цьому не
перешкоджає,  права на магазин не
пред'являє. Восени 2006 року він бажав взяти під заставу магазину кредит у
банку і тоді дізнався,  що даний договір
потребує нотаріального посвідчення.

Представник
відповідача,  виступаючи в попередньому
судовому засіданні,  позов визнала та
пояснила,  що між відповідачем та ОСОБА_1 07.10.1999 року
дійсно було укладено договір купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1Договір
нотаріально не посвідчувався. Вважає договір виконаним обома сторонами
договору. Претензій до позивача щодо даного магазину відповідач не має.

Третя
особа,  повідомлена належним чином про
час та місце судового засідання,  в
судове засідання свого представника не направила,  про причини неявки суд не повідомила.

Суд,  вислухавши пояснення позивача,  представника відповідача,  дослідивши матеріали справи в
сукупності,  приходить до висновку,  що вимоги позивача підлягають задоволенню в
повному обсязі,  оскільки у відповідності
до  ст. . 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає
або зобов'язується передати майно у власність другій стороні,  а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього певну грошову сушу.

ст.  657 ЦК України
встановлює,  що договір купівлі-продажу
земельної ділянки,  єдиного майнового
комплексу,  житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як
встановлено судом,  між ОСОБА_1та
Олександрівським сільським споживчим товариством в особі бухгалтера Веремієвої
Олени Анатоліївни в письмовій формі 07.10.1999 року в Криворізькій філії
Товарної біржі «Українська»,  за реєстром
№64784,  було укладено договір
купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1,  за
яким було відчужено: магазин - Б-1,
загальною площею - 73, 5 кв м (а.с.
4).

Згідно  ст.
220 ЦК України,  у разі недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.  Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору,  що підтверджується
письмовими доказами,  і зідбулося повне
або часткове виконання договору,  але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,  суд може визнати такий договір дійсним.  У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення   договору  не вимагається.

Однак,  як випливає зі змісту договору
купівлі-продажу,  пояснень позивача,  відповідачки,
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та повністю його виконали,  про що також свідчить реєстраційне
посвідчення (а.с.  3). На підставі
викладеного,  враховуючи те,  що відповідач визнала позов,  суд приходить до висновку про можливість
визнання дійсним зазначеного договору
від   07.10.1999 року.

Крім
того,  в судовому засіданні позивач
просив суд не відшкодовувати йому судові витрати,  тому останні приймаються на його рахунок.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  220, 657, 655 ЦК України,   ст.
ст.  130,  174 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов   ОСОБА_1задовольнити.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу нерухомості,
укладений між ОСОБА_1та Олександрівським сільським споживчим товариством
в особі бухгалтера Веремієвої Олени Анатоліївни в письмовій формі 07.10.1999
року в Криворізькій філії Товарної біржі «Українська»,  за реєстром №64784,  відповідно до якого було придбано магазин по
АДРЕСА_1  а саме за яким було відчужено:
магазин - Б-1,  загальною площею - 73, 5
кв. м.

Судові витрати
прийняти на рахунок позивача.

Рішення
може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 цього Кодексу,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.