Справа
№ 22ц-1202/2007р.
інстанції Полівод С.В.
Доповідач у апеляційній
інстанції Єфімова В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

01 листопада 2007 року колегія судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду міста
Севастополя в складі: головуючого
-  Єфімової В.О.

суддів       -
Водяхіної Л.М.,  Сундукова В.М.

при
секретарі   -  Благовідові А.В. за участю - представника
ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2

та представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя
від 02 липня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
поділ сумісного майна подружжя та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ сумісного майна подружжя та
стягнення моральної шкоди,
вказуючи,  що він знаходився з
відповідачкою у шлюбі. За період шлюбу ними було придбане вбудоване приміщення
в житловому будинку по АДРЕСА_1 та відкрита закусочна «Віадук»,  придбали прилади для роботи. їх шлюб був
розірваний,  в зв'язку з чим позивач
просив поділити вищевказане приміщення та прилади,  виділити йому морозильну камеру «Норд»
вартістю - 800грн.,  касовий апарат за
1100грн.,  три комп'ютерних гральних
приставки за 1950грн.

Рішенням місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя від 02 липня
2007 року позов ОСОБА_3 задоволений частково,
за ним визнано право власності на 1/2 ідеальної частки вбудованого
приміщення загальної площею 70, 1 кв.м. кафе «Віадук» у житловому будинку по
АДРЕСА_1,  у задоволенні решти вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду відповідачка подала
апеляційну скаргу,  в якій просить
скасувати рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на
1/2  частки кафе «Віадук» та постановити
нове рішення,  яким відмовити позивачу у
задоволені позову. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим,  постановленим з порушенням норм матеріального
та процесуального права. Вказує на те,
що позивач не має права на кафе «Віадук».

Судова колегія,  заслухавши доповідь
судді - доповідача,  доводи учасників
процесу,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення місцевого суду Гагарінського
району м. Севастополя від 02 липня 2007 року підлягає задоволенню з таких
підстав.

Постановляючи рішення,  суд першої
інстанції виходив з того,  що спірне
майно - вбудоване приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 було придбано
сторонами в період шлюбу,  за спільні
кошті подружжя,  а тому належить сторонам
в рівних долях,  як спільне майно
подружжя.

З такими
висновками суду не може погодитись судова колегія.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується ОСОБА_3 шлюб між
сторонами фактично розпався в березні 2001 року,  з вказаного моменту ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинили
спільне проживання та

ведення   спільного
господарства. Офіційно  шлюб  був
розірваний  за рішенням суду 23
листопада 2001 року (справа №2-3410/01).

Договір купівлі-продажу спірного майна був укладений 30 листопада 2000 року
між продавцем - СП «Аріон»
та покупцем - ОСОБА_1(а.с.22). Відповідно до п.1.4 вказаного договору право
власності на вбудоване приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 переходило до
ОСОБА_1 з моменту підписання сторонами договору акту прийому-передачі об'єкта
нерухомого майна. Вказаний акт був укладений 06 червня 2001 року (а.с.128).
Таким чином,  право власності на спірне
майно у ОСОБА_1 виникло вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_3

Крім того,  з
договору купівлі-продажу спірного майна вбачається,  що при його укладені був сплачений лише аванс
в розмірі - 3322грн. Ч частку вказаної суми ОСОБА_1 повернула позивачу та в матеріалах справи мається
розписка ОСОБА_3 про те,  що він не має
домагань до вбудованого приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВС
України від 12 червня 1998 року №16 вирішуючи спори між подружжям про
майно,  необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна,  наявного на час
припинення спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

З матеріалів справи вбачається,  що
остання сума - 16550грн. вартості придбаного майна за договором від ЗО
листопада 2000 року була сплачена за особисті кошти ОСОБА_1,
яки не є спільним майном подружжя. Вказане
підтверджується квитанціями (а.с.20-21),
податковими накладними (а.с.24-28),
а також рішенням місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя від
31 березня 2004 року згідно якого встановлено,
що ОСОБА_1 позичила у батька відповідача кошти на придбання
вищевказаного кафе,  згідно цього рішення
обов'язок по поверненню боргу за договором позики лежав особисто на ОСОБА_1,
за якій вона самостійно розрахувалась.

При таких обставинах,  слід
визнати,  що рішення суду в частині визнання
за ОСОБА_3 права власності на Ч ідеальної частки вбудованого приміщення
загальної площею 70, 1 кв.м. кафе «Віадук» у житловому будинку по АДРЕСА_1 є
незаконним та необгрунтованим,
постановленим при неповному з'ясуванні судом всіх обставин по справі,  а тому відповідно до п.3 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову ОСОБА_3
у задоволені позову.

Керуючись
ст.ст.303-316 ЦПК України,  судова
колегія,  -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. Рішення
місцевого суду Гагарінського району м. Севастополя від 02 липня 2007 року - в
частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ч   ідеальної частки вбудованого приміщення
загальної площею 70, 1 кв.м. кафе «Віадук» у житловому будинку по АДРЕСА_1 -
скасувати,   постановити в цій частині
нове рішення,  яким відмовити ОСОБА_3 у
визнанні за ним права власності на Ч
ідеальної частки вбудованого приміщення загальної площею 70, 1 кв.м.
кафе «Віадук» у житловому будинку по АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня
набрання законної сили.