Справа № 2-49 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
червня 2007 року                                                                                                   м.
Івано-Франківськ

Тисменицький
районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді              Хоминець
М.М.

секретаря                                           Гундич
Г.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
третя особа на стороні позивача із самостійними позовними вимогами - ОСОБА_2,
до ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Лисецького РЕМ про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

встановив:

Позивач
ОСОБА_1. 09.11.2006 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення
2954 грн. матеріальної і 2000 грн. моральної шкоди. Після уточнення своїх
позовних вимог 24.05.2007 р. позивач просив стягнути з відповідача 2679,80 грн.
матеріальної та 2000 грн. моральної шкоди.

Третя
особа на стороні позивача із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_2
07.05.2007 р. пред'явила позов до відповідача про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, після уточнення своїх позовних вимог 24.05.2007 р. просила
стягнути з відповідача 3500 грн. на відшкодування спричиненої їй моральної
шкоди. Ухвалою суду від 24.05.2007 р. позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об'єднані в
одне провадження.

Свої
вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 23.05.2003 р.
укладено договір про користування електричною енергією, вимоги якого ним як
споживачем виконувалися. 09.02.2004 р. працівники Лисецького РЕМ склали акт про
порушення ним правил користування електричною енергією, по якому було
нараховано збитки в сумі 3136,32 грн.; на підставі вказаного акту його будинок
17.02.2004 р. було відключено від електропостачання. У червні 2005 р.
відповідач звернувся до Тисменицького районного суду з позовом до нього про
відшкодування збитків. Рішенням суду від 27.02.2006 p., яке
залишено без зміни ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.05.2006 p., у
позові Лисецькому РЕМ відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Тому
дії відповідача по відключенню будинку від електропостачання, яке тривало 36
місяців (з 17.02.2004 р. до 20.02.2007 p.), є незаконними.
Відповідач порушив умови укладеного договору, тому згідно ст.24 Закону України
«Про електроенергетику», п.44 ПКЕЕН несе відповідальність перед споживачем у
розмірі п'ятикратної вартості недовідпущеної електроенергії у разі переривання
електропостачання з вини енергопостачальника; з лютого 2006 р. згідно змін до
ПКЕЕН діє двократна відповідальність. Згідно проведеного ним розрахунку,
виходячи з того, що станом на 17.02.2004 р. показник лічильника, що був
встановлений 08.05.2003 р. з показником 00001, становив 889 кВт за період 284 дні,
тому показник середньодобового споживання електроенергії в його будинку складає
3,12 кВт (888:284),
відповідно середньомісячний показник 93,6 кВт
(3,12 х 30), за весь період припинення електропостачання, з врахуванням
зміни тарифів, йому завдано матеріальної шкоди на суму 2029,80 грн. Крім того,
ним оплачено за надання юридичних послуг ОСОБА_3
650 грн. згідно укладених договорів. Неправомірними діями відповідача йому
спричинено і моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав
у зв'язку з такими діями щодо нього, його дочки і внуків, які проживають у
будинку; обвинувачення у крадіжці електроенергії принизило його честь і гідність,
створило моральний дискомфорт. Просив стягнути з відповідача 2679,80 грн. на
відшкодування матеріальної та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої
позовні вимоги третя особа на стороні позивача із самостійними вимогами ОСОБА_2
обґрунтовувала тим, що вона разом з двома малолітніми дітьми проживає у будинку
АДРЕСА_1, який на праві приватної власності належить її батькові ОСОБА_1 Згідно
акту про порушення правил користування електроенергією від 09.02.2004 р. її
було звинувачено у позаобліковому споживанні електроенергії. Відповідач
17.02.2004 р. відключив будинок від електропостачання, а 19.02.2004 р.
пред'явив їй рахунок на суму 3136,32 грн., з яким вона не погодилась. Рішенням
суду від 27.02.2006 р. відключення будинку від електромережі визнано
незаконним, однак, поновлення електропостачання відповідач здійснив лише
20.02.2007 р. Такими

2

неправомірними діями відповідача, який на три роки позбавив її та її
малолітніх дітей можливості користуватися електроенергією, їй спричинено
моральну шкоду, оскільки звинувачення у розкраданні електроенергії принизили її
честь і гідність, були порушені нормальні життєві зв'язки, так як діти не могли
належно готувати домашні завдання, у доньки погіршився зір; душевні страждання,
яких вона зазнала протягом цього часу, призвели до появи підвищеної
нервозності. Просила стягнути з відповідача 3500 грн. на відшкодування
спричиненої їй моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримав і просив їх задоволити.

Третя особа на стороні позивача із самостійними вимогами ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали і
просили їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала
частково і пояснила, що відповідач визнає вимогу ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної шкоди, завданої йому припиненням електропостачання, лише за період
з 16.05.2006 p., коли рішення
Тисменицького районного суду від 27.02.2006 р. набрало законної сили, до 20
лютого 2007 p., що в сукупності складає
9 місяців 5 днів, а в грошовому виразі становить 350,82 грн., виходячи із
середньомісячного споживання електроенергії позивачем, що за 10 місяців
становить 92 кВт.
Відповідач не визнає вимогу ОСОБА_1 про стягнення 650
грн. по оплаті за надання послуг ОСОБА_3 та не визнає вимогу про стягнення
моральної шкоди, оскільки за незабезпечення електроенергією споживача
енергопостачальник несе обмежену цивільну відповідальність на умовах,
визначених ст.24 Закону України «Про електроенергетику», щодо відшкодування
збитків за недовідпущену електроенергію, стягнення моральної шкоди ні цим
законом, ні договором не передбачено. Проти часткового задоволення позову
ОСОБА_1 на суму 350,82 грн. не заперечувала. Позовні вимоги ОСОБА_2 представник
відповідача не визнала і пояснила, що остання, звернувшись з позовом 07.05.2007
р., без
поважних причин пропустила загальний трьохрічний строк
позовної давності. Просила відмовити в позові ОСОБА_2 за спливом позовної
давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а позов ОСОБА_2
не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем в особі Лисецького РЕМ 23.05.2003 p. укладено договір про користування електричною енергією (а.с.15), вимоги
якого позивачем як споживачем виконувалися. 09.02.2004 р. працівники Лисецького
РЕМ склали акт про порушення позивачем правил користування електричною
енергією, по якому було нараховано збитки в сумі 3136,32 грн.; на підставі
вказаного акту його будинок 17.02.2004 р. було відключено від електропостачання
(а.с.58). У червні 2005 р. відповідач звернувся до Тисменицького районного суду
з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків від необлікованого споживання
електроенергії. Рішенням суду від 27.02.2006 р. (а.с.5-6), яке залишено без
зміни ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 16.05.2006 р. (а.с.13-14), у позові
Лисецькому РЕМ відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Однак,
будинок позивача залишався відключеним від мережі електропостачання до
20.02.2007 p., коли відповідач поновив
електропостачання.

Відповідно до п.36 Правил користування електричною енергією для населення,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 р. (з
наступними змінами), у разі розгляду спірних питань у судовому порядку термін
відключення споживача не повинен перевищувати одного місяця за умови
відсутності у споживача заборгованості за спожиту електроенергію. Встановлено,
що позивач, який належно вносив плату за спожиту електроенергію, заборгованості
не мав. Тому суд приходить до висновку про неправомірність здійсненого
відповідачем на підставі акту, що спростований рішенням суду, яким не
встановлено факту безоблікового споживання електроенергії з боку позивача,
відключення будинку останнього від електропостачання, що тривало 36 місяців.

Таким чином, відповідач, з вини якого було припинено електропостачання, у
відповідності з вимогами п.44 ПКЕЕН несе відповідальність перед споживачем
згідно з умовами договору у розмірі п'ятикратної вартості недовідпущеної
електроенергії, а з лютого 2006 р. - у розмірі двократної вартості (згідно внесених до ПКЕЕН змін постановою КМУ
від 11.01.2006 р.). При цьому суд бере за основу розрахунок величини
середньомісячного споживання електроенергії, яка дорівнює 93,6 кВт, що
зроблений позивачем, оскільки він є простим і зрозумілим (а.с.94). Згідно
вказаного розрахунку матеріальна шкода, завдана позивачу з вини відповідача,
становить 2029,80 грн. (700,85 грн. за 2004 p.,
808,70 грн. за 2005 p.,
451,47 грн. за 2006 p.,
68,78 грн. за 2007 p.),
яка підлягає до стягнення з відповідача.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення 650 грн., що оплачені ним за
надання правової допомоги згідно укладених договорів (а.с. 11,12), не підлягає
до задоволення, оскільки ні позивачем, ні його представником не надано жодного
доказу того, що вказана сума дійсно виплачена ОСОБА_3.

Неправомірними діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, яка
полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо нього та його дочки

3

і малолітніх
внуків, які проживають у будинку і три роки були позбавлені можливості
користуватися електроенергією. Суд, виходячи з вимог розумності і
справедливості та з врахуванням глибини душевних страждань позивача, вважає, що
на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди з відповідача слід стягнути в
користь позивача 1500 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання
відповідача на безпідставність вимоги про відшкодування моральної шкоди з
огляду на те, що постачання електроенергії позивачу здійснювалось на підставі
Закону України «Про електроенергетику», який не передбачає відшкодування
моральної шкоди, оскільки у даному випадку споживач - фізична особа, постачання
електроенергії йому регулюється ПКЕЕН, захист його прав як споживача
здійснюється відповідно до ст.24 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд
приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення з відповідача
моральної шкоди є підставною, однак, до задоволення не підлягає, оскільки
ОСОБА_2, з лютого 2004 р. знаючи про порушення свого права, з позовом до суду
звернулась лише 07.05.2007 p., тобто з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК України
трьохрічного строку загальної позовної давності. Відповідач заявив у судовому
засіданні про пропущення ОСОБА_2. позовної давності і просив з цієї підстави у
позові відмовити, будь-яких причин поважності пропущення позовної давності ні
вона, ні її представник в судовому засіданні не навели. Тому у позові ОСОБА_2
слід відмовити за спливом позовної давності.

З
відповідача слід стягнути на користь позивача 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та в дохід держави 59,50
грн. судового збору.

На
підставі наведеного, відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 23, 257, 267, 1166, 1167 ЦК України, п.п. 36, 44 Правил користування електричною
енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №
1357 від 26.07.1999 року (з наступними змінами), керуючись ст.ст. 88, 213-215
ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
з ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в користь ОСОБА_1 2029 (дві тисячі двадцять
дев'ять) грн. 80 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 1500 (одну тисячу
п'ятсот) грн. на відшкодування моральної шкоди, 30 грн. судових витрат, а
всього 3559 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 80 коп. та в користь
держави 59 (п'ятдесят дев'ять) грн. 50 коп. судового збору.

Відмовити
у позові ОСОБА_2 до ВАТ «Прикарпатттяобленерго» про стягнення моральної шкоди
за спливом позовної давності.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання
заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк,
рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються через Тисменицький районний суд.