Справа №2-2053 /2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 квітня 2007 року                 Рівненський міський суд Рівненської області в особі

судді - Олексюк Г.Є. при
секретарі - Сахончик Т.В. з участю
позивача ОСОБА_1

представника  відповідача виконкому Рівненської міської
ради Барциковської Т.В. представників
третьої особи- КТРМБТІ Ящука О.В.

органу опіки і піклування Самолюк
І.Р.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Рівненської міської Ради, треті
особи КП РМБТІ, органи опіки та піклування
Рівненського міськвиконкому про визначення часток ,що є у спільній сумісній власності  та
визнання права власності на спадкове майно ,

встановив:

ОСОБА_1 ^вернувшись до Рівненського міського суду з позовом до виконкому Рівненської міської Ради та уточнивши свої вимоги
,просить визначити ,що на момент смерті її матері ОСОБА_2,яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 їй, її батьку ОСОБА_3 та неповнолітньому
сину ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належало
кожному по 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати
за нею право власності на 3/8 зазначеної квартири, як на спадкове майно, що залишилось після смерті її батька ОСОБА_3.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду показала ,що квартира
АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної
власності належить їй, її матері ОСОБА_2,
батькові ОСОБА_3 та неповнолітньому сину ОСОБА_4.

її мама ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері ні вона ,ні батько не звертались до нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини, хоч постійно проживали
разом з спадкодавцем та користувались спадковим майном і прийняли спадщину
в рівних частинах.

Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті вона звернулась до
Першої рівненської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття
спадщини, але їй було відмовлено, оскільки не визначені частки у праві спільної
сумісної власності на квартиру.

Відтак, просить позов задоволити.

Представник відповідача -виконкому Рівненської міської ради    позовні вимоги визнала не
заперечила проти їх задоволення.

Представники третьої особи КП РМБТІ та органу опіки та піклування позовні
вимоги ОСОБА_1 визнали.

Заслухавши сторони ,дослідивши матеріали справи -свідоцтво про народження ОСОБА_5 , свідоцтво про
розірвання   шлюбу   НОМЕР_1,свідоцтво   про
право

2

власності на житло від 20 грудня
1999 року свідоцтво про смерть ОСОБА_2, свідоцтво про смерть ОСОБА_3., витяг з
спадкового реєстру ,витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12793015
від 07 грудня 2006 року , будинкову книгу на квартиру АДРЕСА_1, суд дійшов
висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими та доведеними, а докази в заперечення позовних вимог відсутні.

Судом
встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20
грудня 1999 року, виданого виконкомом Рівненської міської ради згідно з наказом
№ 359 і зареєстрованим в реєстрову книгу за № 155-39-42909 позивачці ОСОБА_1,
ОСОБА_4. ,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 померла/свідоцтво про смерть НОМЕР_2/.

Відповідно до
ч.1 ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається,
що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної
власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом
або рішенням суду.

Позивачкою
доведено і обґрунтовано, що частка її ,її сина та батьків у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними - по 1/4 частині кожному.

Відповідно до
ст. 12 Закону України „ Про власність „ громадянин набуває право власності на
майно внаслідок успадкування.

Відповідно до
ст. 529 ЦК України
/1963 року /на момент смерті ОСОБА_2 спадкоємцями першої черги були її чоловік
ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 З заявами про прийняття спадщини вони до нотаріальної
контори не звертались, проте проживали разом з спадкодавцем на час відкриття
спадщини та користувались спадковим майном ,а тому в в силу ст. 549 ЦК України / в
редакції 1963 року / є такими ,що прийняли спадщину. Після смерті ОСОБА_2
відкрилась належна їй 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ,яку в рівних частинах /по
1/8 / прийняли позивачка та її батько ОСОБА_3

ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилась належна йому частка спадкового
майна- 3/8 частини квартири /1/4+1/8/ АДРЕСА_1 .

Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу
чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з
подружжя, який його пережив та батьки, а отже позивачка ОСОБА_1 є  спадкоємицею першої черги після смерті батька
ОСОБА_6.

Вона постійно
проживала разом спадкодавцем і в межах строку, встановленого статтею 1270
Цивільного кодексу України не заявила про відмову від спадщини, в тому числі і
на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до
повідомлення Першої Рівненської державної нотаріальної контори № 492/2-24 від
02 квітня 2007 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не
заводилась.

Після смерті
ОСОБА_3. ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена 27 листопада 2006 року спадкова
справа за заявою    ОСОБА_1.

Заповіти від
імені померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не посвідчувались.

3

Таким чином позивачкою доведено та матеріалами
справи підтверджено, що вона є спадкоємицею
усього майна її померлого батька ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ч.1,2 ст.370 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 529,549 ЦК України/1963 року/ ст. ст. 1261,1270 ЦК України , ст. 10,11,60,88,213-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

Позов задоволити.

Визначити, що на момент смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_1,ОСОБА_3, ОСОБА_2 та неповнолітньому
ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належало кожному по 1/4
частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1, як на спадкове майно, що залишилося після смерті спадкодавця
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в 10 денний строк
заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в 20 денний
строк після подачі цієї заяви апеляційної скарги . Рішення може бути також оскаржено і без подання заяви про
апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк з
дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10 денний строк рішення набирає законної сили
після закінчення цього строку.