Справа № 2-16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 травня 2007 року   Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області

у складі:
головуючого - судді Алексєєнко І.П. при секретарі _        Чернієнко О.О. з участю представників
сторін -    адвоката        _
ОСОБА_3 представника_
ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.
Макіївці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту роботи за
трудовим договором і зобов"язання внесення записів у трудову книжку, про
зобов"язання відрахування і сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду
України, про стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової
книжки і про відшкодування    моральної    шкоди
та    по    зустрічному    позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним трудового договору,

встановив:

ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2., як до фізичної особи -
підприємця, з якою вона уклала трудовий договір і працювала продавцем на авторинку "Бажановський" у період з
01 вересня 2001 року по 01 червня 2005 року і просила встановити факт її роботи
за цим трудовим договором, зобов"язати відповідачку внести запис про її
роботу у трудову книжку, а також зобов"язати ОСОБА_2. відрахувати і
сплатити за неї як за найманого робітника страхові внески до Пенсійного Фонду,
стягнути за затримку у видачі їй трудової книжки середнього заробітку і
моральної шкоди.

ОСОБА_2
пред'явила до суду зустрічний позов до ОСОБА_1., оспорюючи факт укладення між
ними трудового договору, посилаючись на те, що цей договір незаконний, бо був
укладений з порушенням встановленого законом порядку, а також він прикривав
інший договір суборенди торгового місця на авторинку між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, а
том у просила цей договір визнати недійсним з моменту його укладення.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1. підтримала свої вимоги, уточнивши їх у
ході судового розгляду справи і пояснила, що 01 вересня 2001 року вона уклала з
відповідачкою трудовий договір, за яким вона була найнята відповідачкою ОСОБА_2
на роботу як продавець автозапчастин на ринку "Бажановський". Вона
працювала у якості продавця автозапчастин, які їй поставляла ОСОБА_2 і перед нею вона
звітувала про проданий товар і отримувала заробітну плату мінімальну один раз
на місяць, інколи ОСОБА_2
їй платила і поденно. За отримання заробітної плати вона ніде не
розписувалась, мала і доход від реалізації товару. Спору між ними щодо оплати
ніколи не було. Працювала вона з 8 до 15 години, було два дні вихідних. Так
вона попрацювала майже 4 роки і у червні 2005 року вона звернулася до ОСОБА_2., щоб розірвати
трудові відносини, попросила видати їй трудову книжку. Але у Центрі зайнятості
відповідачці було відмовлено у розірванні трудового договору, бо відповідачка
не сплачувала  за  неї
як  найманого   робітника
страхові   внески  до
Пенсійного   Фонду.

Оформленням
трудового договору займалася особисто ОСОБА_2, їй
вона тільки надала бланк трудового договору і вона його підписала, але всі
документи у тому числі і бланк трудової книжки був у ОСОБА_2. Просила встановити
факт її роботи у підприємця ОСОБА_2. з 01 вересня 2001 року по 01 червня 2005
року і зобов"язати відповідачку зробити відповідні записи у її трудову
книжку про роботу продавцем автозапчастин за вказаний період. Крім того ,
оскільки відповідачка не сплачувала за неї страхові внески, то ці відпрацьовані
нею 4 роки не війдуть їй у пенсійний стаж роботи і тому вона просить
зобов"зати ОСОБА_2. відрахувати і сплатити до Пенсійного Фонду страхові
внески за неї як найманого робітника. Також просить стягнути з відповідачки
суму середнього заробітку за весь час затримки у видачі їй трудової книжки
належним чином оформленої, ця сума згідно розрахунку складає 5497 грн. 76 коп.
Вважає, що відповідачка завдала їй моральної шкоди, оскільки без трудової
книжки вона вимушена працювати без оформлення трудового договору у інших
фізичних осіб-підприємців, виконує некваліфіковану роботу, порушення її
трудових прав привели до моральних переживань і нервового струсу. У неї на
утримання неповнолітня дитина, а вона, не маючи належним чином оформлену
трудову книжку, не може нікуди працевлаштуватися чи стати на облік у Центр
зайнятості і це їй також завдає моральної шкоди. Просить стягнути моральну
шкоду з ОСОБА_2. у розмірі 5000 грн.

Представник позивачки ОСОБА_1.- адвокат ОСОБА_3 пояснив,
що трудовий договір між сторонами був не тільки укладений, а і зареєстрований,
як того вимагає ст. 24-1 Кодексу України про працю. Якщо і були допущені
порушення при укладенні трудового договору, то це не провина позивачки.
Позивачка не мала ніяких відносин цивільно - правових з ОСОБА_2, а остання
вступала у якісь відносини з ОСОБА_5 чи іншими особами, але ці відносини не
стосуються ОСОБА_1. За умовами трудового договору позивачка працювала у
відповідачки продавцем за графіком 5 днів і її оплата проводилась із
мінімальної заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу. Як вказано у
трудовому договорі позивачка працювала 6 годин 30 хвилин у день , а не 8 годин.
Розрахунок середнього заробітку позивачки , який слід стягнути за затримку у
видачі їй належним чином оформленої трудової книжки, складається із мінімальної
заробітної плати за два місяці роботи до звільнення , тобто за квітень і
травень 2005 року, яка складала 290 грн. в місяць. Кількість робочих днів у
квітні 2005 року 21, а у травні 2005 року - 19. Тому середня денна заробітна
плата за ці два місяці складає : 290 грн. х 2 місяці = 580 грн. : 40 раб. днів
= 14,50 грн. За весь час затримки у видачі трудової книжки, тобто з червня 2005
року по травень 2007 року середній заробіток складає 7264 грн. 50 коп.
Позивачка влаштувалася робити без трудового договору у грудні 2005 року і
отримувала мінімальну заробітну плату. Зарахуванню підлягає тільки отримана
позивачкою мінімальна заробітна плата у грудні 2005 року 332 грн. і за половину
січня 2006 року - 166 грн., бо частина 3 ст. 117 Кодексу України про працю, що
передбачала зарахування отриманої робітником заробітної плати за новим місцем
роботи, була виключена Законом України від 20.12.2005 року. Тому зарахуванню
підлягає отримана позивачкою заробітна плата 332 грн. + 166 грн. = 498 грн.
Розрахунок середнього заробітку становить 7264 грн. 50 коп. - 498 грн. = 6766
грн. 50 коп, це при 8 годинному робочому дні, а як у трудовому договорі
вказаний робочий день 6 годин 30 хвилин, то стягненню підлягає сума : 6766,5-
грн. : 8 час. ( повни робочий день ) х 6,5 час. ( тривалість робочого часу у
день по трудовому договору ) = 5497 грн. 76 коп. Цю суму просить стягнути з
відповідачки на користь позивачки, а також задовольнити і інші її позовні
вимоги.

Відповідачка
ОСОБА_2 і вона ж
позивачка по зустрічному позову, не визнала позов ОСОБА_1., пояснила, що вона
сама спочатку робила продавцем автозапчастин на авторинку "Бажановський" у підприємця
ОСОБА_5, вони там працювали два брати ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_1. також
працювала у ОСОБА_5 і зараз вона у нього продовжує працювати. У вересні 2001
року її попросив ОСОБА_6.

оформити
фіктивний договір про працю у неї позивачки і внести про неї відомості як
найманого робітника у свій патент, бо у самого ОСОБА_5 таких робітників було
вже забагато. Таку пропозицію вона прийняла, бо ОСОБА_6 надав їй самій
торгувати своїми автозапчастинами на торговому місці, що орендував ОСОБА_6, а
саме на місці № 85. ОСОБА_1 фактично торгувала товаром, що належав ОСОБА_6 і з
ним вона розраховувалася і у нього отримувала заробітну плату. Позивачка
торгувала на місцях № 93-94, які орендує ОСОБА_6, а не вона. ОСОБА_6 надавав їй
гроші для сплати страхових внесків по безробіттю та податкового податку за
ОСОБА_1 і вона їх сплачувала. А страхових внесків у Пенсійний Фонд їй ОСОБА_6
не надавав і тому вона їх за ОСОБА_1 не сплачувала. Тобто ніяких трудових
відносин між нею і ОСОБА_1 не виникало. Трудовий договір вона віддала у Центр
зайнятості, як того просив ОСОБА_6 і далі вона не інтересувалася, що з цим
договором і хто його міг підписати за позивачку, вона свій підпис поставила .
Вважає, що цей трудовий договір незаконний, бо він не підписаний у всіх трьох
примірниках позивачкою, бо позивачка як іноземка не мала права на
працевлаштування, бо вона як роботодавець підписала договір під умовою і за
особистим проханням ОСОБА_5, а фактично вони прикрили інший право чин,
суборенду торгового місця і тому просить визнати цей договір недійсним, як
угоду нікчемну і незаконну, з моменту його укладення. А ОСОБА_1 просить
відмовити у задоволенні позову, бо вона не повинна була їй оформляти трудову
книжку, бо працює без печатки, і тому, що взагалі, позивачка у неї не
працювала, то вона і не повинна вносити за її роботу запис у трудову книжку і
видавати цю трудову книжку їй. Отже вона не спричиняла позивачці моральної
шкоди і не затримувала її трудову книжку, бо вона в неї не працювала, а
працювала і працює у ОСОБА_5.

Представник відповідачки ОСОБА_2. і позивачки по зустрічному позову -
ОСОБА_4. пояснив, що ОСОБА_2 у серпні- вересні 2001 року була надана можливість
як приватному підприємцю здійснювати торговлю
автозапчастинами на авторинку "Бажановський" , власником якого є
ТОВ "Діоніс -агро". Тобто вона мала змогу торгувати на торговому
місці № 85, яке орендував і орендує до теперішнього часу приватний підприємець
ОСОБА_6., а ОСОБА_2 у свою
чергу повинна була оформити фіктивній договір про прийняття на роботу до себе
по найму ООСОБА_1. Остання фактично працювала у ОСОБА_5 і на його торгових
місцях, а записана вона була формально у патенті ОСОБА_2. Тобто між ОСОБА_2 і
ОСОБА_5 була угода про суборенду торгового місця і ця угода була прикрита
трудовим договором , який по суті не може визнаватися законним. Крім того, при
реєстрації у Центрі зайнятості трудового договору ОСОБА_1 не була і хто
підписав за неї два примірника трудового договору невідомо. Вказані два
примірника трудового договору ОСОБА_2 передав з підписом ОСОБА_1 ОСОБА_6.
ОСОБА_1 є громадянкою Росії і у 2001 році вона не мала ані тимчасового
посвідчення ні дозволу на працевлаштування, тому Центр зайнятості не міг
зареєструвати трудовий договір з іноземкою без дозволу на оформлення трудового
договору, а сама ОСОБА_1 порушила Закон України "Про правовий статус
іноземців" і повинна була бути видворена за межі України. Укладення
трудового договору між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, без наслідків, передбачених трудовим
договором, а фактично направлення на приховання іншого договору суборенди
торгового місця № 85 на авторинку між ОСОБА_6. і ОСОБА_2, є удаваний право чин
і тому його слід визнати незаконним з моменту його укладення, про що просив
постановити рішення і повністю відмовити ООСОБА_1. у задоволенні її вимог.

Третя
особа - представник Макіївського міського Центру зайнятості Шукост О.П., діюча
за довіреністю ( а.с.176 ), пояснила, що між позивачкою і відповідачкою був
укладений трудовий договір , який 07 вересня 2001 року зареєстрований у Центрі
зайнятості. За зміст і умови трудового договору Центр зайнятості не відповідає,
а виконує лише функцію реєстратора. Форма трудового договору між фізичною
особою і працівником була додержана.
Біль за те, ОСОБА_2
сплачувала страхові внески до

Фонду загальнообов"язкового
державного соціального страхування на випадок безробіття як за себе
, так і за найманого робітника, а також вона сплачувала і податки , внесла
робітника до свого патенту, і це свідчить про виникнення між сторонами саме
трудового договору, а не цивільно-правових відносин. Законодавством про працю
не передбачено поняття удаваного трудового договору. Трудовий стаж позивачка може
підтвердити шляхом отримання у них у Центрі довідки про реєстрацію трудового
договору і його строки, а
ОСОБА_2, як приватний підприємець, що працює без печатки, не мала
права вперше виписувати ОСОБА_1 трудову книжку . Проти задоволення позову
ОСОБА_1 вони не заперечують, а позов ОСОБА_2 вважають необгрунтованим.

Третя особа - представник Пенсійного Фонду України в Гірницькому районі м.
Макіївки Донецької області Гукова Г.В. , діюча за довіреністю ( а.с. 174 ),
щодо вимог ОСОБА_1. про зобов'язання ОСОБА_2. сплатити за неї страхові внески
до Пенсійного Фонду, пояснила, що вважає ці вимоги обґрунтованими, бо при
укладанні трудового договору сторони знали, що робітник підлягає
загальнобов"язковому соціальному страхуванню. Спеціалістом Пенсійного
Фонду було зроблено розрахунок страхових внесків за найманого робітника
ООСОБА_1. за умови нарахування їй мінімальної заробітної плати і за весь час
трудового договору сума таких внесків складає загалом 2838 грн. 35 коп. У іншій частині
позовних вимог просить справу розглянути на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків та
дослідивши додані докази, вважає, що позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про визнання
недійсним трудового договору, зареєстрованого між ними Макіївським міським Центром
зайнятості 07 вересня 2001 року задоволенню не підлягає, а позов ОСОБА_1. до
ОСОБА_2. підлягає частковому задоволенню.

Так, судом
встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є
угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або
уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений
ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 цього Кодексу передбачено обов'язковим
додержання письмової форми трудового договору при укладанні трудового договору
з фізичною особою.

Згідно трудового договору від 01 вересня 2001 року ОСОБА_2, як фізична особа
- суб"єкт підприємницької діяльності без створення юридичної особи з
правом найму робітників, з однієї сторони і ОСОБА_1. - робітник, з другої
сторони, уклали між собою договір на невизначений строк, згідно якого, робітник
зобов'язаний виконувати роботу - продавати автозапчастини і дотримуватися
правил торгівлі, а фізична особа зобов'язується оплачувати роботу робітника у
розмірі мінімальної заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу,
забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці для виконання прийнятих робітником
зобов'язань, обладнати робоче місце, надати необхідний інвентар, робочу одежу.
Час виконання робіт встановлений з 7 годин 30 хвилин до 14 години. Вихідні
надаються у середу, суботу. Встановлена щорічна оплачувана відпустка тривалістю
24 дня.

Трудовий
договір вступає в силу з моменту його підписання або з дати, встановленої
сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допуску робітника до
роботи. Трудовий договір повинен бути зареєстрованим фізичною особою у
державній службі зайнятості за місцем проживання у тижневий строк з моменту
фактичного допуску робітника до роботи.

Пунктом 12 цього договору передбачено, що
робітники, які працюють у фізичної особи за трудовим договором, підлягають
загальнообов"язковому державному соціальному страхуванню. Сплата страхових
внесків здійснюється у розмірі і порядку, визначеному законодавством.

ОСОБА_2
підтвердила, що на двох наданих нею суду екземплярах трудового договору, а
також на екземплярі трудового договору, що зберігається у Макіївському міському
Центрі зайнятості, стоїть її підпис, як фізичної особи -роботодавця.

ОСОБА_1. підтвердила, що на одному з екземплярів трудового договору, який
надала ОСОБА_2, стоїть
її підпис як робітника, на інших двох екземплярах вона підпис не ставила і хто
вчинив її підпис їй невідомо.

Згідно ст. 24-1 Кодексу законів про працю України, у разі укладення
трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у
тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи зареєструвати
укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за
місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та
соціальної політики України.

Як вбачається із штампу та печатки на трьох екземплярах оглянутих у суді
трудового договору від 01 вересня 2001 року, вказаний трудовий договір
зареєстрований 07 вересня 2001 року за № 592 у Макіївському міському Центрі
зайнятості.

Свідок ОСОБА_7 показала, що як спеціаліст Макіївського
міського Центру зайнятості 07 вересня 2001 року вона зареєструвала трудовий
договір, який був укладений між фізичною особою ОСОБА_2 і найманим робітником
ОСОБА_1. На той час це був майже перший договір, який вони реєстрували у
зв"язку із затвердженим наказом Міністерства праці і соціальної політики
України за № 260 від 08.06.2001 року Порядком реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою. Згідно цього порядку присутність обох сторін при
реєстрації трудового договору є обов"язковим, зараз згадати, чи були
сторони присутні у Центрі зайнятості, вона не може. Заповнення бланків
затвердженої форми трудового договору і за достовірність вказаних у цих бланках
відомостей відповідає роботодавець - фізична особа. Якби на трудовому договорі
не було підпису робітника, то вона б такий договір не зареєструвала. Якщо
фізична особа робить без печатки, то вона не має права заводити вперше трудову
книжку найманому робітникові, а Центр зайнятості на підставі зареєстрованого
трудового договору видає довідку про період роботи, при умові сплати фізичною
особою всіх передбачених законом обов'язкових платежів і податків. Щодо
громадянства, то на той час ще діяв паспорт громадянина СРСР і чи був дозвіл у
ОСОБА_1, як іноземки на її працевлаштування, вона не може згадати, але за
наявність такого дозволу також несе відповідальність роботодавець.

Свідок ОСОБА_8
підтвердив, що ОСОБА_1. працювала по найму у приватного підприємця ОСОБА_2. на
авторинку "Бажановський", де він також працював продавцем у ОСОБА_6.
і їх торгові місця були поруч. Працювала позивачка приблизно 4 роки. Він на власні
очі бачив, як ОСОБА_2 привозила
ОСОБА_1 автозапчастини для реалізації, а також щоденно з нею розраховувалась і
виплачувала ще заробітну плату, але у якому розмірі ніхто не казав.

Свідок
ОСОБА_9 показала, що вона з 2001 року по найму працювала реалі затором
автозапчастин у ОСОБА_5. на авторинку "Бажановський", а з травня 2004
року вона працює у нього ж на іншому ринку. У 2001 році рядом з нею працювала і
ОСОБА_1., яка була у трудових відносинах з ОСОБА_2 Вона бачила як у кінці
робочого дня ОСОБА_1 здавала ОСОБА_2 касу, а ОСОБА_2 виплачувала ОСОБА_1 гроші за роботу. Ще їй ОСОБА_1
казала, що ОСОБА_2 не може
їй дати довідку, щоб на дитину оформити матеріальну допомогу, бо у ОСОБА_2
немає печатки. ОСОБА_1. на ОСОБА_5. ніколи не робила.

Свідок ОСОБА_6. показав, що він дійсно має торгові місця на авторинку
"Бажановський" і рядом з ОСОБА_2 вони торгували. У 2001 році та до
2005 року на його місці № 93-94 працював ОСОБА_8.,
а ОСОБА_1. працювала у ОСОБА_2. поруч. Між ним і ОСОБА_2 була усна
домовленість, що вона в нього буде орендувати торговий контейнер № 93, але вони
домовилися, що як він завезе свій товар, то ОСОБА_2 йому контейнер поверне. Чи ставила на його контейнер ОСОБА_2 свого найманого
робітника ОСОБА_1 чи ні він не знає. 15 липня 2005 року вони розірвали з
ОСОБА_2 домовленість про оренду його контейнеру. Торгове місце № 85 він викупив
у ОСОБА_10 у липні 2005 року, можливо, раніше на цьому місці робила ОСОБА_2. Він особисто не
просив ніколи ОСОБА_2., щоб вона
оформила до себе по найму ООСОБА_1. і він не намагався притаїти договори
суборенди з ОСОБА_2, бо вони таких не укладали, а домовленості у процесі роботи
щодо місця здійснення торгівлі між ними були, без всяких укладань договору.
Також заперечує, що він передавав ОСОБА_2. гроші для сплати страхових внесків і
податку за ООСОБА_1.

Свідок ОСОБА_6. показав, що він шість років назад мав місце на авторинку
"Бажановський", але там не працює, а орендує місце у магазині
"Автомир". На авторинку "Бажановський" працює його старший
брат ОСОБА_5., до якого він може по декілька разів приїзджати і брати необхідні
йому запчастини, а потім вони розраховуються. У брата чи два чи три контейнера
на ринку, номери 93-94, і там старший продавець ОСОБА_8. Трудового договору з ОСОБА_1 він ніколи не укладав і не
просив ОСОБА_2, щоб вона
внесла ОСОБА_1 до свого патенту як найманого робітника. ОСОБА_9 працює у нього
по найму на авто ринку "Плехановський".

Свідок ОСОБА_11. показала, що зі слів ОСОБА_1. їй відомо, що вона раніше
працювала по найму у ОСОБА_2., яка за неї не сплачувала страхові внески до
Пенсійного Фонду і не заповнила їй трудову книжку. У вересні 2006 року вона без
оформлення трудового договору прийняла до себе на роботу продавцем
автозапчастин ООСОБА_1., яка також підробляла у грудні 2005 року у брата її
чоловіка ОСОБА_6. на авторинку "Бажановський".

Свідок ОСОБА_12 показала,
що торгові місця № № 85, 93-94 належать ОСОБА_6., останні п"ять років за
торгові місця № № 93-94 платить ОСОБА_8 З 1998
року по сьогоднішній день вона на авторинку збирає плату за місця і бачила, що
ОСОБА_1 торгувала на місцях, що належать ОСОБА_6., тому зробила висновок, що
вона у нього працює. Паспорти на торгові місця оформлялися у 2002 році, але
була крадіжка і ці документи втрачено, тому торгові місця підтвердити
документально неможливо.

Свідок ОСОБА_10. показав, що у 2001 році він разом з ОСОБА_5. працювали і
торгували на місці № 85 на авторинку "Бажановський", разом їздили за
товаром, у нього також був патент. Потім вони разом з ОСОБА_2 були реалі
заторами у ОСОБА_5, а ОСОБА_1 торгувала на місці № 94, що належить ОСОБА_6у і
як він зрозумів, вона також у нього працювала. У розмові з ОСОБА_2 він
дізнався, що вона за проханням ОСОБА_5, але кого конкретно він не знає, вписала
ОСОБА_1 у свій патент. Які далі були відносини, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_13. - директор авторинку
"Бажановський" показав, що йому відомо, що на торговому місці, що
належить ОСОБА_6. працювала у 2001-2005 роках найманий робітник ОСОБА_1., але
підтвердити це документально він не може, бо документи не збереглися. Які
укладалися договори між працівниками і роботодавцями йому невідомо. Факт роботи
ОСОБА_1 у ОСОБА_5 може бути підтверджено показаннями свідків, виходячи з
належності торгових місць.

Згідно
довідки ТОВ ВКФ "Діоніс- Агро", директором якого є ОСОБА_13., як
господарський суб"єкт авторинку "Бажановський" м. Макіївки
підтверджує, що ОСОБА_1. з 07 вересня 2001 року по момент видачі довідки (
22.07.2005 року ) працює реалі затором у приватного підприємця ОСОБА_6.
Адміністрація ТОВ ВКФ

"Діоніс-Агро"
не володіє інформаціє. Щодо підстав оформлення трудової діяльності ОСОБА_1. у
ОСОБА_6., та щодо форм і розміру оплати її роботи. ( а.с. 55 )

Суду надані і копії реєстрації торгових місць на авторинку
"Бажановський", де торгові місця № № 93 і 94 , 85, закріплені за
ОСОБА_5 ,ОСОБА_6. ( а.с. 56)

Між тим, суд не може прийняти до уваги як безспірні докази вказану довідку
та копії свідоцтв про реєстрацію торгових місць, а також показання свідків
ОСОБА_13. та ОСОБА_10. і ОСОБА_12 у тій частині, що вони підтверджують факт
роботи позивачки ОСОБА_1. у ОСОБА_6. , оскільки ці докази спростовуються
трудовим договором від 01 вересня 2001 року, укладеним між сторонами і
зареєстрованим у міському Центрі зайнятості, а також показаннями свідків
ОСОБА_8., ОСОБА_7, ОСОБА_6. ОСОБА_5., ОСОБА_14., ОСОБА_15., наведеними вище.

Крім того, факт укладення трудового договору, а не іншої угоди, між
сторонами підтверджується і іншими письмовими доказами.

Так, згідно патенту ДПА України, виданого суб"єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_2, у цей патент внесено особу, яка перебуває у трудових
відносинах з платником податку, ОСОБА_1, вказаний ідентифікаційний код
найманого робітника . ( а.с. 61 )

Згідно довідки за вказаним ідентифікаційним кодом найманого робітника,
починаючи з 2001 року по 2005 рік суб"єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2, ідентифікаційний код якої , нараховується доход і
сплачується податковий податок . (а.с. 65, 23 )

Із наданих суду копій заяв на одержання патенту про сплату фіксованого
розміру прибуткового податку з громадян видно, що щомісяця у 2002,2003,2204,
2005 роках ОСОБА_2
вказувала ООСОБА_1., як особу, яка перебуває з нею у трудових відносинах . (
а.с. 24-48 )

Крім того, встановлено, що і раніше до укладення трудового договору 01
вересня 2001 року , ОСОБА_1. працювала у ОСОБА_2. за договором найму № 72 -к і
за договором найму № 1588 на серпень 2001 року, що підтверджується копіями
договорів найму і копією заяви ОСОБА_2. на одержання патенту від 09.01.2001
року, де як найманий робітник вказана ОСОБА_1. ( а.с. 49-52 )

Згідно довідки Макіївського міського Центру зайнятості ОСОБА_2 за
зареєстрованим трудовим договором від 01.09.2001 року за № 592 з ОСОБА_1.,
частково сплатила страхові внески до Фонду загальнообов"язкового
державного соціального страхування на випадок безробіття, за найманого
робітника у розмірі 0,5 % від оплати праці, а саме у грудні 2003 року вона
сплатила 25,46 грн. ( а.с. 135-136 )

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був
укладений саме безстроковий трудовий договір, а не цивільна угода, як наполягає
відповідачка ОСОБА_2, а тому є
встановленим факт перебування ОСОБА_1. у трудових відносинах з фізичною особою
- приватним підприємцем ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2001 року по'01 червня
2005 року за трудовим договором від 01.09.2001 року, зареєстрованим 07 вересня
2001 року у Макіївському міському Центрі зайнятості за № 592.

Між тим, встановлення факту роботи ОСОБА_1. за трудовим
договором у ОСОБА_2., як
юридичного факту, не передбачено законом і цей факт роботи сам по собі
підтверджується існуючим і укладеним трудовим договором.

Доводи
позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2. про визнання недійсним трудового
договору, який за її поясненнями, був удаваною угодою, як приховуючий інший
правочин суборенди торгового місця між нею ОСОБА_2 і ОСОБА_6., є безпідставними,
бо по суті виниклі правовідносини між сторонами регулюються вимогами Кодексу
законів про працю України, а не вимогами ЦК
України. А крім  того, всі
правовідносини, що виникли між ОСОБА_2 і іншими особами ( зокрема,

ОСОБА_6.
), не стосуються правовідносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_1. Сама позивачка ОСОБА_2 припустилася
помилки щодо виникнення правових наслідків удаваного правочину, бо такий
правочин міг бути укладений тільки між сторонами, а не з сторонньою особою, а
позивачка ОСОБА_2 вважає,
що її усна угода з ОСОБА_6. про суборенду торгового місця була прихована
укладеним між нею і ОСОБА_1. трудовим договором, що є несумісним, бо
незрозуміло, який же правочин, за доводами ОСОБА_2, вона вчинила з ОСОБА_1. А
тому ці підстави для визнання трудового договору недійсним є неприпустимими і
судом не беруться до уваги.

Посилання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2. на те, що трудовий
договір від 01.09.2001 року між нею і ОСОБА_1. не може бути законним, оскільки
були допущені порушення при його реєстрації - на двох примірниках відсутній
підпис робітника ОСОБА_1., договір у Центрі зайнятості був зареєстрований у
відсутності обох сторін, що трудовий договір був укладений і зареєстрований з
іноземкою ОСОБА_1., яка не отримала дозволу на роботу, не тягнуть самі по собі
правові наслідки визнання трудового договору недійсним, бо відповідальність за
додержання форми і порядку укладення трудового договору і порядку його
реєстрації лежить саме на роботодавцеві, а не на робітникові, що витікає із
п.п. 3.5 "Порядку оформлення іноземцям і особам без громадянства дозволу
на працевлаштування в Україні", затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.11.1999 року за № 2028.

Разом з тим, вимоги позивачки ОСОБА_1. про зобов"язання відповідачки
ОСОБА_2., як
роботодавця, відрахувати і сплатити за неї страхові внески до Пенсійного Фонду,
грунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування", страхувальниками відповідно до цього
закону є роботодавці у тому числі і фізичні особи - суб"єкти
підприємницької діяльності, які обрали особовий спосіб оподаткування (
фіксований податок, єдиний податок..)

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування", загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають, як громадяни України так і іноземці і особи
без громадянства, які працюють на підприємствах., і у фізичних осіб-
суб"єктів підприємницької діяльності у тому числі і у тих, що обрали
особливий спосіб оподаткування.

Згідно п.12 Трудового договору від 01.09.2001 року, укладеного між
сторонами, робітники, які працюють у фізичних осіб за трудовим договором,
підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Статтею 17 ч.2 п. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" передбачений обов'язок страхувальника, яким у даному
випадку є роботодавець ОСОБА_2,
нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Відповідно до ст. 16 ч.1 п.3 названого Закону, застрахована особа має право
вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі у судовому
порядку.

У межах заявлених позивачкою ОСОБА_1. позовних вимог, суд
виходить з того, що вона просить зобов'язати ОСОБА_2. сплатити за неї як за найманого робітника за трудовим
договором страхові внески до Пенсійного Фонду у розмірі, який був обчислений
працівниками Пенсійного Фонду у Гірницькому районі і згідно довідки -
розрахунку складає 2838 грн. 35 коп.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки ОСОБА_1. про зобов'язання
відповідачки ОСОБА_2. сплатили страхові внески за неї як найманого робітника за
трудовим договором у розмірі 2838 грн. 35 коп. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_1. про зобов'язання ОСОБА_2. внести записи у
трудову книжку про період її роботи за трудовим договором з 01.09.2001 року по
01.06.2005 року, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України і Згідно п.1 "Інструкції
про прядок ведення трудових книжок працівників" , затвердженої Наказом за
№ 110 від 17 серпня 1993 року Міністерства праці України, Міністерства Юстиції
України та Міністерства Соціального захисту населення України із змінами згідно
Наказів від 26.03.1996 року, від 08.06.2001 року і від 24.09.2003 року, трудова
книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки
ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі,
організації або у фізичної особи понад п"ять днів.

Відповідно до п.2.2 названої Інструкції заповнення трудової книжки вперше
провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку
з дня прийняття на роботу. Пунктом 2.12 Інструкції передбачено, що першу
сторінку (титульний лист ) трудової книжки підписує особа, відповідальна за
видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства ( або
печатка відділу кадрів ) , на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1. до укладення
трудового договору 01.09.2001 року з ОСОБА_2 не працювала і трудова книжка у
неї була відсутня.

Фізична особа -приватний підприємець ОСОБА_2
працювала без печатки на єдиному податку без створення юридичної особи з
правом найму.

Згідно п.2.20-1 ч.2 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників" фізичні особи - суб"єкти підприємницької діяльності без
створення юридичної особи з правом найму роблять записи до трудових книжок
працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до
укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в
установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до
трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу
державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і
засвідчується його печаткою.

Таким чином вказаною Інструкцією не передбачено право фізичної особи
-суб"єкту підприємницької діяльності, що працює без печатки, робити записи
на першій сторінці трудової книжки, тобто вперше заповнювати найманому
робітнику трудову книжку.

Трудові
відносини працівників з фізичними особами у цьому випадку можна підтвердити
даними персоніфікованого обліку, отриманими від відповідного органу Пенсійного
Фонду України. В центрі зайнятості , де зареєстрований трудовий договір,
видається довідка із зазначенням факту реєстрації відповідного договору і
підстав зняття з реєстрації із зазначенням строків чинності договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_2. не було
підстав для заповнення вперше найманому робітнику за трудовим договором
ООСОБА_1., трудової книжки, а тому і вимоги позивачки ОСОБА_1 про
зобов"язання ОСОБА_2 внесення записів до трудової книжки про її роботу у
ОСОБА_2. з 01.09.2001 року по 01.06.2005 року продавцем автомобільних
запчастин, задоволенню не підлягають.

Згідно п. 2.20-1 "Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників", трудові книжки працівників, які працюють на
умовах трудового договору у фізичних осіб - суб"єктів підприємницької
діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які
використовують найману працю, пов"язану з наданням послуг, зберігаються
безпосередньо у працівника.

Виходячи
з вказаної вимоги закону, а також, приймаючи д уваги, що у позивачки ОСОБА_1.
взагалі до укладення трудового договору з ОСОБА_2,

не було трудової
книжки, то і вини фізичної особи ОСОБА_2.
у затримці видачі трудової книжки ООСОБА_1. при її звільненні, не має , а
тому не має підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки
середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, вимоги позивачки про стягнення з відповідачки на її користь
середнього заробітку за час затримки у видачі їй належним чином оформленої
трудової книжки, безпідставні і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Позивачка ОСОБА_1. посилається , що їй завдано моральну
шкоду саме фактом невидачі їй ОСОБА_2 в установлений строк належним чином
оформленої трудової книжки. Але з наведених вище доказів видно, що фізична
особа ОСОБА_2 не
повинна була вперше заповнювати і вносити записи у трудову книжку позивачці.
При наявності такої трудової книжки у позивачки, вона зберігається у неї самої.
Підтвердити свою трудову діяльність позивачка могла , отримавши довідку у
Макіївському міському Центрі зайнятості, де був зареєстрований укладений між
нею і ОСОБА_2 трудовий договір. Доказів, що із-за відсутності у неї трудової
книжки, вона не могла працевлаштуватися, позивачка не надала. А тому, суд
виходить з того, що відсутній факт завдання позивачці відповідачкою моральної
шкоди і у цій частині позов ОСОБА_1. не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 21, 24,24-1, 47,48, 231, 235, 237-1
Кодексу Законів про працю України, Закону України " Про
загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", "Інструкції
про порядок ведення трудових книжок працівників", керуючись ст. ст. 209,
212-215 ЦПК України,

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту укладення
між фізичною особою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 трудового договору, зареєстрованого у
Макіївському міському Центрі зайнятості за № 592 від 07 вересня 2001 року , -
відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту роботи за трудовим
договором і зобов'язання внесення записів у трудову книжку, про зобов'язання
відрахування і сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду України, про
стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки і про
відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Встановити факт перебування ОСОБА_1, як найманого
працівника, у трудових відносинах з фізичною особою ОСОБА_2, з 01 вересня 2001
року по 01 червня 2005 року за трудовим договором від 01 вересня 2001 року ,
зареєстрованим у Макіївському міському Центрі зайнятості за № 592 від 07
вересня 2001 року.

Зобов"язати
ОСОБА_2, як
суб"єкта підприємницької діяльності без створення юридичної особи,
сплатити до Пенсійного Фонду України (Управління Пенсійного Фонду України в
Гірницькому районі міста Макіївки Донецької області ) страхові внески за
найманого робітника ОСОБА_1 по

трудовому договору, зареєстрованому
у Макіївському міському Центрі зайнятості за № 592 від 07 вересня 2001 року за
період роботи з 01 вересня 2001 року по 01 червня 2005 року у розмірі 2838 (дві
тисячі вісімсот тридцять вісім ) гривень 35 копійок.

У решті
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту роботи за трудовим договором і
внесення записів у трудову книжку та про стягнення середнього заробітку за час
затримки у видачі трудової книжки і про відшкодування моральної шкоди, -
відмовити.

На
рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Гірницький районний суд м. Макіївки шляхом подачі протягом десяти
днів з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.