Справа № 2-285/ 2007 p.
РІШЕННЯ

іменем  України

09 серпня 2007
року

Оржицький районний суд Полтавської області

в складі
головуючого судді Грузман Т.В,

секретаря
судового засідання Полуботько Я.О.

з участю
представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
селищі Оржиця справу за

позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_4 про відібрання дитини

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2.,ОСОБА_3 про
відібрання дитини.

Позов мотивувала тим, ідо рішенням Оржицького районного суду від 28 березня
2007 року задоволено її позов про визначення місця проживання їхньої спільної
дитини. Так, за вказаним рішенням суду ОСОБА_2 визначено її постійне місце
проживання в АДРЕСА_1 разом
із позивачкою. За вказаною адресою дочка проживала до 28 серпня 2006 року,
після чого була викрадена ОСОБА_2. і перевезена в АДРЕСА_1

На підставі виконавчого листа ВДВС Миргородського МРУЮ Полтавської області
відкрито виконавче провадження. Однак при виконанні судового рішення 02 липня
2007 року, по місцю теперішнього проживання дочки, батько та сестра ОСОБА_4 зачинили її у
будинку і відмовилися повертати. Такими діями вказані особи чинили перешкоди у
виконанні судового рішення. Позивачка вказує на те, що батько її дитини не
проживає в АДРЕСА_1, тобто
не приймає участь у її вихованні, місце проживання відповідача не відоме.
Враховуючи вказані обставини, позивач прохає суд відібрати її дочку - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_4 . та ОСОБА_3 та передати їй як матері. У цій частині
позову допустити негайне виконання рішення суду. Крім того, прохає про
стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 1000 грн. з ОСОБА_4 ., та
500 грн. з ОСОБА_3та судових витрат. Від стягнення витрат на правову допомогу
відмовилась у зв»язку з відсутністю документальних підтверджень щодо їх сплати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3заявлені позовні
вимогиОСОБА_1. підтримав повністю.

Відповідачі до залу судових засідань не з"явилися. Розгляд справи,
який був призначений на 01.08.2007 року судом було відкладено на 09.08.2007
року. Телеграмою від 01.08.2007 року відповідачі повідомлені про дату та час
розгляду справи, однак вказані особи до суду не з»явилися, про причини своєї
неявки суду не повідомили.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про заочний розгляд справи,
про що постановив ухвалу від 09 серпня 2007 року. Учасники процесу проти даного
порядку розгляду справи не заперечують.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача,
розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню .

Судом встановлено,
що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2. 25 жовтня 2002/? шлюб між
позивачем та відповідачем було розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
НОМЕР_1. 24.09.2004 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, 25.07.2005
року даний шлюб було розірвано та після розірвання шлюбу має прізвище ОСОБА_1 (
ксерокопія паспорту міститься в матеріалах справи). Місцем реєстрації
проживання є АДРЕСА_1, де і
проживала дочка. Саме з цього місця - 28.08.2006 року ОСОБА_2. була викрадена
дочка позивачки, що підтверджується відмовним матеріалом Оржицького РВ УМВС у
Полтавській області. При дослідженні згаданих матеріалів встановлено, що в
порушенні кримінальної справи гр. ОСОБА_3 який звертався до правоохоронних
органів із заявою про факт викрадення його онуки, відмовлено, так як зміна
місця проживання дитини відбулась по волі батька ОСОБА_4 , про що не було
повідомлено ні матір, ні інших рідних.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до
Оржицького районного суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Враховуючи норми цивільно - процесуального права зокрема
ст. 223 ЦПК України, яка зазначає, що факти підтверджені рішенням, яке набрало
законної сили обов»язкові для суду, який згодом розглядатиме справу, пов»язану
зі справою, за якою винесене дане рішення, суд при вирішенні питання щодо
заявлених позовних вимог, враховує попередньо ухвалене рішення Оржицького райсуду від 28.03.2007
року. За згаданим рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено, визначено місце
проживання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1

На виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-23/2007р від
28.03.2007р. відкрито виконавче провадження (постанова від 06.07.2007р.), однак
позивачкою до матеріалів справи представлено доказ того що виконання згаданою
рішення суду є неможливим. Надано акт від 06.07.2007 року ВДВС Миргородського
МРУЮ, змістом якого є факт перешкоджання батьком та сестрою ОСОБА_4 виконанню
судового рішення. Крім того встановлено, що ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на
даний час відсутній, місце його проживання не відоме.

Враховуючи зібрані докази по справі щодо відібрання дитини суд враховує
норми міжнародних договорів, які є частиною національного законодавства
України.

Норма ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дитини ( Страсбург
25.01.1996 року ) вказує на роль органу судової влади при прийнятті судового
рішення в процесі судового провадження, що торкається інтересів дитини, який
перш ніж прийняти рішення повинен перевірити чи володіє він достатньою
інформацією, щоб прийняти рішення в інтересах дитини.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989р. проголошено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно
без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або
рішення суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі
способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно
постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому з ким вона
проживала.

Враховуючи представлені докази та норми чинного
законодавства, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимогОСОБА_1.
відповідатиме інтересам дитини. Зміна місця проживання дитини відбулась самочинно
без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону проживала
дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 146 КК України
викрадення дитини являється кримінально-карним злочином, але враховуючи,

що
вказані дії були вчинені по відношенню до дочки, правоохоронні органи відмовили
у порушенні кримінальної справи. Факт самочинної зміни місця проживання дитини
підтверджений матеріалами справи.

Крім того, позивачка ставить питання про стягнення моральної шкоди з
відповідачів, яка була завдана їй незаконними діями останніх.

Представник позивача пояснив, що моральна шкода полягала у стражданнях
позивачки від того що її дитина була викрадена невідомими особами, хвилюванням
за її стан здоров»я, нервовому потрясінні, прийомі заспокійливих ліків. Вона та
її родичі були змушені ходити по селу і розпитувати людей про дитину, так як не
знали, що викрав її саме батько.

Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, то слід вказати, що
враховуючи те, що неправомірність дій відповідача ОСОБА_4 доведена, то і
поставлене питання про відшкодування моральної шкоди є коректним. Моральна
шкода полягала в моральних стражданнях з приводу викрадення дитини. Також було
порушено нормальні умови життя у сім"ї.

Суд визначає розмір моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення
та глибини фізичних та душевних страждань. Суд вважає, що такої шкоди позивачці
було дійсно завдано, вона має бути задоволена у розмірі 1000 грн., є таким що
застосовано з урахуванням принципів розумності та справедливості та є достатнім
для відновлення порушеного права позивача. Вказана сума моральної шкоди
підлягає стягненню саме з ОСОБА_2, оскільки він є батьком спільної дитини з
позивачкою, саме він самочинно змінив місце проживання малолітньої дитини.

Моральна шкода в розмірі 500 грн., яка ставиться позивачкою до стягнення з
ОСОБА_4. є необгрунтованою, оскільки вказаний відповідач не змінював місце
проживання малолітньої дитини, а лише чинив перешкоди у виконанні судового
рішення про визначення місця проживання дитини, що не є тотожними поняттями.

Статтею 23 ЦК України
зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,
ч.1енів її сім»ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправними
діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищезазначене
та з огляду на те, що відповідач -ОСОБА_2. вчинив неправомірні дії щодо
позивачки та її дитини, які полягали у самочинній зміні місця проживання дитини
та з огляду на перешкоди у виконанні судового рішення щодо визначення місця
проживання дитини, позов у частині відібрання дитини підлягає задоволенню та
негайному виконанню. Дитину слід передати її матері. З урахуванням принципів
розумності, справедливості моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню.

Судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на інформаційно
технічне забезпечення розгляду судової справи підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_4 . відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ч. 1 п.5 суд допускає негайне виконання рішень у справах про
відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Керуючись ст. ст. З, 10, 11, 88, 213, 214, 215, 223, 224,
367 ЦПК України на підставі ст. 162 СК України, ст. 23 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1
задоволити частково .

Малолітню дитину ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1народження відібрати у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і повернути
ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_4 .
на користьОСОБА_1.   судовий збір в
сумі    8,50 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50 грн.

ВідповідачуОСОБА_2. відшкодувати
позивачеві ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

У задоволенні
позову у іншій частині відмовити.

Позов в частині відібрання дитини у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і повернення її
ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню.

Відповідач протягом десяти днів від дня отримання копії заочного рішення
може подати до Оржицького районного суду письмову заяву про його перегляд.

Позивач заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може
бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подасться апеляційному
суду Полтавської області через Оржицький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.