Справа №2-492 2007р.
2007року Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі: головуючого - судді Данько В. В. при секретарі -Чумаковій Н.С. ,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1
доОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2.
про стягнення моральної шкоди,
посилаючись на те,  що згідно
рішення Комінтернівського районного суду м.
Харкова 18 серпня 1992 року з Ті сина -ОСОБА_3 на користь його колишньої
дружини - відповідача по справі,  на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження були стягнені аліменти у розмірі 'А частини
з усіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 10 серпня 1992 року та до досягнення ним повноліття. У
серпні 1997 року судовим виконавцем ВДВС Комінтернівського РУЮ м.  Харкова Друзенко ТА. був здійснений
розрахунок по виплаті аліментів за весь період стягнення,  аж до дня повноліття дитини у зв"язку з
плановим виїздом ОСОБА_1 з України на ПМЖ в Аргентину. Даний період стягнення
склав 84 місяця,  загальна сума стягнення
склала 1785, 00 грн.. На наступний же день після здійснення даного розрахунку,  син позивачки повністю погасив нараховану
йому заборгованість по сплаті аліментів. ОСОБА_2. в той час не заперечувала ні проти методики нарахування
аліментів,  ні проти розміру нарахованої
заборгованості ні проти повного погашення ОСОБА_1 всієї
нарахованої суми аліментів. 16.08.1997 року суддею Комінтернівського районного
суду м.  Харкова Пелишенко Ж.І. видано
ОСОБА_1 довідку про те,  що
аліменти на утримання сина ОСОБА_4 погашені повністю по день його повноліття.
21.08.1997 року суддя Комінтернівського районного суду м.  Харкова Фатеева H.I.
винесла ухвалу про припинення виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1.
аліментів на утримання дитини у зв"язку з повним погашенням заборгованості
по аліментам.  ОСОБА_2. своєю заявою
також; підтвердила факт повного погашення аліментів ОСОБА_1. Після того,  як новий Сімейний Кодекс України набрав
законної сили,  відповідачка,  згідно норм нового Сімейного кодексу,  вирішила спробувати стягнути з ОСОБА_1 аліменти
за час навчання сина ОСОБА_4,  тобто з 18
до 23 років дитини,  не дивлячись на
те,  що ОСОБА_3.являвся на той час вже
громадянином Аргентини. 11.08.2003 року суддею Комінтернівського районного суду
м.  Харкова Хачатуровим М. М. ,  за скаргою ОСОБА_2.,
винесено ухвалу про скасування ухвали суду про припинення
виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання
неповнолітньої дитини. Після чого був виданий новий виконавчий лист на повторне
стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2.,
в результаті чого згодом були порушені права позивачки:
після одержання виконавчого листа на повторне стягнення аліментів,  державний виконавець Котова М. А.,  21.04.2004 року винесла постанову про
накладення арешту на квартиру,  що
належить позивачці та оголошення заборони на її відчуження. Позивачка
вважає,  що всі вимоги ОСОБА_2. про
стягнення аліментів з ОСОБА_1. базуються лише навколо одного питання -
реалізації квартири позивачки,  що
належить їй на праві власності у розмірі Уг частини. Крім того,  позивачка вважає,  що фактом безпідставного арешту її квартири
із забороною на її відчуження,  ОСОБА_2.
разом зі своїм представником ОСОБА_5 нанесли їй моральну шкоду,  яка виразилась в значному ушкодженні її
здоров "я та яку,  в

грошовому еквіваленті
позивачка прирівнює до вартості її частки квартири АДРЕСА_1У зв "язку з
чим позивачка звернулася до суду та просить суд зобов"язати ОСОБА_2. припинити дії,  які порушують права позивачки,  як власника однокімнатної квартириАДРЕСА_1 і
обмежують її права по володінню,
користуванню і розпорядженню даною квартирою та містять у собі
ініціювання судових та виконавчих дій щодо стягнення аліментів з мешканця
АргентиниОСОБА_3,  направлених не на
фактичне стягнення аліментів,  як
грошових коштів з боржника,  який є постійним
мешканцем Аргентини,  а в протиріч з
цим,  пов"язаних виключно з
посяганням на накладення арешту з наступною реалізацією належної їй
однокімнатної квартири АДРЕСА_1; визнати постанову ВДВС Комінтернівського РУЮ
м.  Харкова від 21.04.2004 року про
накладення арешту на належну на праві власності Уг частину позивачці квартиру та
оголошення заборони на її відчуження такою,
що порушує права позивачки,  як
власника та обмежує її права по володінню,
користуванню та розпорядженню зазначеною квартирою,  та на підставі вищевикладеного,  постанову ВДВС Комінтернівського РУЮ м.  Харкова від 21.04.2004 року скасувати; всі
видані в письмовій формі державними виконавцями і посадовими особами ВДВС
Комінтернівського РУЮ м.  Харкова
повідомлення про виконання Постанови ВДВС Комінтернівського РУЮ м.  Харкова від 21.04.2004 року та надіслані до
КП „ХМБТІ",  до Державних
нотаріальних контор № 1,  № 4 та № 7
м.  Харкова та до державних реєстрів
м.  Харкова рухомого і нерухомого майна -
визнати такими,  що порушують її
права,  як власника житлової квартири
АДРЕСА_1 та обмежують її права по володінню,
користуванню і розпорядженню даною квартирою,  та на підставі викладеного,  зазначені повідомлення ВДВС скасувати; зобов
"язати КП „ХМБТІ",  Державні
нотаріальні контори № 1,  № 4 і № 7
м.  Харкова та державні реєстри м.  Харкова рухомого і нерухомого майна,  безпосередньо в яких реалізовано накладення
арешту,  зняти арешт з належної позивачці
на праві власності % частини квартириАДРЕСА_1 і оголошення заборони на її
відчуження; стягнути з відповідачки суму моральної шкоди у розмірі *Л частки
вартості квартири АДРЕСА_1,  яка дорівнює
50500, 00 грн.,  суму державного
мита,  сплачену позивачкою при звернені
до суду у розмірі 505, 00 грн. та суму,
сплачену на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі
30, 00 грн.,  а всього 51035, 00 грн..

29
травня 2007 року позивачка подала до суду змінену та доповнену позовну заяву
про відшкодування нанесеної їй моральної шкоди,
в якій відповідачами по справі були ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Однак,  судом було відмовлено позивачці в прийнятті
позову,  так як в ньому змінені не тільки
підстави та предмет первинного позову,  а
й змінено і сторони по справі.

В
судовому засіданні представник позивачки та позивачка підтримали свої позовні
вимоги. Представник відповідачки позов не визнала,  зазнаючи,
що позивачка своїми ствердженнями про порушення ОСОБА_2. її прав по
володінню,  користуванню та розпорядженню
власним майном,  намагається захистити
інтереси свого сина - ОСОБА_1,  з яким
відповідачка була в шлюбі по 1991 рік і який ухилявся від своїх обов"язків
по утриманню свого сина ОСОБА_4. ОСОБА_3
приховував місце роботи та неналежним чином сплачував аліменти,  а в 1997році під виглядом виїзду на постійне
місце проживання за кордон,  шляхом
обману та за допомогою судового виконавця,
сплатив аліменти по 21, 25 грн. за 6, 5 років наперед,  що в 4-6 раз менше,  ніж; передбачено законодавством.  Своїми протиправними діями ОСОБА_1. порушив не
тільки права відповідачки,  але й
інтереси неповнолітньої дитини,  за
захистом яких ОСОБА_2 й звернулася до суду. Ухвалою суду від 11.08.2003 року
ухвалу від 21.08.1997 року про припинення виконання рішення про стягнення
аліментів відмінено,  як необгрунтовану
та незаконну. На цій підставі,  ухвалою
суду від 27.10.2006 року виконавчий лист направлено на поновлення виконавчого
провадження. На майно боржника,  за
приписом обласного управління юстиції,
виконавчою

службою накладено арешт та
оголошено заборону на його відчуження. Зазначена міра не протирічить нормам
закону та являється одним з методів забезпечення позову,  який позбавляє боржника можливості ухилятися
від виплати заборгованості,  яка
приблизно складає 17000, 00 грн.. Всі дії відповідачки в суді пов"язані з
порушенням її прав ОСОБА_4  Вимоги його
матері ОСОБА_1- зобов"язати відповідачку через суд припинити дії по
переслідуванню як самої ОСОБА_1,  так і
її сина,  являються незаконними,  так як суд не може примусово зобов
"язати відповідачку відмовитися від захисту її порушених прав в суді. У
зв"язку з чим,  представник
відповідачки просить суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1відмовити.

Суд,   вислухавши пояснення сторін,   перевіривши матеріали справи,    прийшов до наступного.

Судом
встановлено,  між: сторонами по справі не
існує жодних спірних правових відносин. Жодних протиправних дій по відношенню
до ОСОБА_1відповідачка не здійснювала. Правовідносини існують між; ОСОБА_1. та
ОСОБА_2.,  які вирішуються в судовому
порядку.

Позивачка
не надала суду жодних доказів,  які
підтверджували б кожну обставину,
викладену в позові.

Крім
того,  згідно cm. Закону України
„Про громадянство України",
громадянин України,  який подав
заяву про вихід з громадянства або щодо якого оформляється втрата
громадянства,  до видання указу
Президента України про припинення громадянства України,  користується всіма правами і несе всі обов
"язки громадянина України.

Тобто,  ОСОБА_2 мала всі правові підстави звертатися
до ОСОБА_1. в
судовому порядку,  а тому суд
вважає,  щ позовні вимоги позивачки
являються необгрунтованими,
безпідставними,  не мають
правового підґрунтя та такими,  що не
підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  10, 11, 209, 214-215 ЦПК України,  ЗУ
„Про громадянства України",  -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 cm. 295 ЦПК України.