Справа № 2 -1497/2007p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10
жовтня 2007 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в
складі: головуючого - судді Серебрякової Т.В., при секретарі судового засідання
- Погорєлової Н.М., за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідачки -
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про
визнання права власності на нерухоме майно за надувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

В липні
2007 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання
права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В
позовній заяві зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_5,
після смерті якої залишився заповіт від 14 квітня 2003 p., відповідно до
якого, вона все своє майно заповідала позивачу ОСОБА_1, але при
зверненні позивача до Другої Вознесенської державної нотаріальної контори
Миколаївської області з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок, державним нотаріусом було відмовлено в оформлені
спадщини, так як спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ, який
підтверджує належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю та рекомендовано
звернутися до суду для вирішення даного питання.

З квітня
2003 р. та по теперішній час позивач проживає у будинку АДРЕСА_1. Протягом
вказаного часу позивач відкрито, безперервно володіє і користується спірним
будинком, зокрема зробив поточний ремонт будинку, а також кожного року обробляє
земельну ділянку біля будинку. Загальний термін відкритого і безперервного
володіння ним (позивачем) спірним нерухомим майном складає з урахуванням часу,
впродовж якого нерухомим майном володіла і ОСОБА_5, становить 16 років.

Посилаючись
на ст.344 ЦК України
та неможливість оформлення своїх спадкових прав в державній нотаріальній
конторі, позивач просив позов задовольнити.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав.

Представник
позивача - адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала,
посилаючись на ст.344 ЦК
України вважала, що позивач ОСОБА_1    набув права власності на   житловий будинок

АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову
не заперечувала.

Відповідачка
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи
повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.
Ухвалою суду справа розглянута у відсутності відповідачки ОСОБА_4, оскільки в
справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Вислухавши
пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, з дозволу компетентних органів
(рішення виконавчого комітету Вознесенської районної Ради    народних
депутатів    Миколаївської    області        №    295
від 21 серпня 1984 р.) на спеціально відведеній земельній ділянці
відповідно до Акту про відвід земельної ділянки під будівництво житлового
будинку від 25 вересня 1984р., збудувала житловий будинок №337 по вул. Леніна в
с Бузьке Вознесенського району Миколаївської області (зміна з №337 на №413 була
здійснена згідно рішення виконавчого комітету Бузької сільської Ради
Вознесенського району Миколаївської області від 31 січня 2007 р. №12),
закінчивши його будівництво в вересні 1987 p., але в
експлуатацію не ввела  та не отримала
свідоцтво на право власності ( а. с. 10-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим 18
квітня 2003 р. Бузькою сільською Радою Вознесенського району Миколаївської
області (а.с.8). За життя ОСОБА_5 зробила заповітне розпорядження, посвідчене
14 квітня 2003 р. секретарем Бузької сільської Ради Вознесенського району
Миколаївської області (на а.с.9 знаходиться ксерокопія дублікату вказаного
заповіту). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1.

Позивач
ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, інших спадкоємців, які
б зверталися до державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини,
немає, що підтверджується довідкою Другої Вознесенської державної нотаріальної
контори Миколаївської області від 31 вересня 2007 р. за №666, відповідно до
якої, заяву про прийняття спадщини подав позивач, заява зареєстрована в книгу
обліку спадкових справ за №445 від 14 жовтня 2003 р. та заведена спадкова
справа №299/03.

Проте,
згідно довідки - роз'яснення, виданої 06 липня 2007 р. Другою Вознесенського
державною нотаріальною конторою Миколаївської області, позивачу ОСОБА_1 державним
нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на вищезазначене спадкове майно, оскільки останнім не було надано
правовстановлюючий документ на житловий будинок та рекомендовано звернутися до
суду для вирішення даного питання (а.с.38).

З
довідки КП „Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" від
05   липня   2007 р. №1447   вбачається, що   на житловий будинок      по

АДРЕСА_1, що
знаходиться в с Бузьке
Вознесенського району Миколаївської області, юридичні документи не оформлені.
Первісна документація виготовлена на ім'я замовника ОСОБА_5 ( а.с.36).

Відповідно
довідки Бузької сільської Ради Вознесенського району Миколаївської області від
11 липня 2007 p.,
позивач ОСОБА_1
з квітня 2003 р. здійснює догляд за будинком АДРЕСА_1, зокрема, зробив
поточний ремонт будинку, обробляє присадибну ділянку (а.с.33).

Згідно
ч.1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном
- протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про
давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом
якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є
(ч.2 ст.344 ЦК України).

Отже,
набувальна давність, як підстава виникнення права власності, запроваджена
ст.344 ЦК України,
а відтак, правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння
майном почалося від 01 січня 2004 р. (п.1 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 p.), і відповідно до
даної статті щодо нерухомого майна триває протягом десяти років, за виключенням
випадків визначених п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Так у
п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на
випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим
Кодексом, тобто відлік цього строку може починатися з 01 січня 2001 р.

З
врахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про
визнання права власності за набувальною давністю не обгрунтовані та задоволенню
не підлягають, оскільки визнання права власності за набувальною давністю на
спірний будинок не може мати місце раніше 01 січня 2011 р.

Керуючись
ст.ст.10, 11,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання права
власності на нерухоме майно за набувальною давністю -відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської
області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви
про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.