справа №
РІШЕННЯ

Ім'ям України

10
серпня 2007 року                                                                                    М.
Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області у складі:

Головуючого -
судді Панченко О.М. ,

при секретарі -
Димовій Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
особи такою,  що втратила право
користування житлом в зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про   виселення осіб, які
самовільно зайняли жиле приміщення,

Встановив:

Позивачі
звернулися до суду із позовом,  в якому
зазначили ,  що на сім'ю в складі восьми
осіб виконкомом Бердянської міськради була надана трьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1,  жилою площею 41.7 кв. м.  Крім того,
згодом для покращення житлових умов була надана додаткова жила площа
розміром 24, 2 кв. м.

На
теперішній час в згаданій квартирі мешкають позивачі. Зареєстрованими в
квартирі значаться ОСОБА_6,  яка померла
у 2007 році,  а також відповідач ОСОБА_5,  якій фактично тривалий час мешкає за іншою адресою - в
будинку,  якій належить йому на праві
власності,  що розташований за адресою
АДРЕСА_2.

Оскільки
відповідач вибув на інше постійне місце проживання,  позивачі прохають суд визнати його
особою,  що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач
не погодився з позовом та звернувся до суду із зустрічним позовом,  в якому зазначив,  що рішенням Бердянського міськрайонного суду
від 28.03.05 року було відмовлено позивачам в задоволенні позову до нього про
визнання його особою,  що втратила право
користування вказаною спірною квартирою та в цієї частині рішення суду залишено
без змін апеляційною інстанцією. Проте, позивачі самоуправно зайняли спірну
квартиру, позбавив відповідача можливості входу в жиле приміщення,  захватили
його речі та документи.

Заперечуючи
проти первісного позову, відповідач зазначає, що позивачі безпідставно
посилаються на його не проживання в спірній квартирі,  оскільки їм відомо,  що його матір ОСОБА_6 була важко хвора та
прикована до ліжка із серпня 2006 року,
а він разом із своїм братом доглядав її.

Крім
того,  зазначає,  що позивачі самовільно захопили частину
квартири,  яку відповідач займав разом із
своєю матір'ю,  а саме кімнати 4-3,  4-2,
коридор 4-1 і тамбур 4-1,  змінили
замки на вхідних дверях.

2

Прохає
зобов'язати позивачів звільнити самовільно захоплену частину квартири
АДРЕСА_1,  а також альтанку і сарай.

В
судовому засіданні позивачі та їх представники ОСОБА_8 і ОСОБА_7 первісний
позов підтримали та пояснили,  що судом
раніше розглядалася справа за їх позовом до відповідача про визнання його
таким,  що втратив право користування
жилим приміщенням,  оскільки він без
поважних причин не мешкав в спірному житлі понад шість місяців,  але зараз підстави позову інші,  а саме - вибуття позивача на інше постійне
місце проживання,  в тому числі з
урахуванням часу,  який минув після
ухвалення рішення суду - з 28.03.05 року.

Проти
зустрічного позову позивачі заперечували та пояснили,  що спірна квартира складається з п'яті
кімнат,  три з яких знаходяться в одній
частці будинку № 76,  а дві кімнати - в
іншій. Дійсно,  для зручності сторонами в
справі було зроблено два входи в ту частину жилого приміщення,  яке складається з трьох кімнат,  але на теперішній час особистий рахунок на
спірне житло між сторонами не поділений,
порядок користування житлом не визначений,  отже,
вони вважають,  що всі приміщення
квартири знаходиться у спільному користуванні сторін,  тому ствердження відповідача про самоуправне
захоплення частки квартири,  яку він ніби­то
займав разом з ОСОБА_6,  безпідставними.
Прохають в позові відмовити.

Аналізуючи
докази,  надані в справі,  суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з
ордером № 1907 від 28.12.79 року ОСОБА_9 на сім'ю в складі восьмі осіб було
надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 жилою площею 41, 7 кв. м.

Крім
того,  як вбачається з протоколу № 10
засідання міської суспільної комісії з житлових питань при міськвиконкомі,  задоволено заяву ОСОБА_6 про надання
додаткової житлової площі у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_3 жилою площею
24, 2 кв.м.  Правомірність користування
вказаною житловою площею ніким не оспорюється.

Рішенням
Бердянського міськсуду від 17.01.03 року в справі № 2-1290/02 визнано
незаконним та скасовано рішення виконкому № 32 від 18.01.01 року,  а також визнано незаконним та скасовано
рішення КП „Житлосервіс-2" про зміну договору найму квартири АДРЕСА_1.

Рішення
Бердянського міськрайонного суду від 28.03.05 року в справі 2-47/05 в частині
зміни договору найму жилих приміщень у квартирі АДРЕСА_1 ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 14.11.05 року скасовано і направлено справу на
новий розгляд.

Касаційна
скарга позивачів залишена без задоволення,
справа надійшла до Бердянського міськрайонного суду 27.07.07 року та на
теперішній час не розглянута. Отже,  за
таких підстав не можна вважати,  що в
законному порядку визначено порядок користування спірною квартирою та розділено
особовий рахунок.

Як
вбачається з довідки Бердянського КПТІ № 858 від 03.08.07 року та договору
купівлі-продажу від 03.10.97 року,
відповідач є власником жилого будинку розташованого на земельній ділянці
площею 427, 5 кв.м за адресою АДРЕСА_2.

Суд
приймає до уваги,  що рішенням
Бердянського міськрайонного суду від 28.03.05 року відмовлено в задоволенні
позову про визнання відповідача особою,
яка втратила право користування житлом внаслідок відсутності понад
встановлені строки,  тобто з підстав,  передбачених
ст. 70,  71 ЖК України. Проте на
теперішній час позов заявлено з інших підстав,
передбачених  ст. 107 ЖК України з
урахуванням часу,  якій минув після
ухвалення рішення.

Також
суд приймає до уваги,  що вказаним
рішенням суду від 28.03.05 року були встановлені обставини та надано оцінку
доказам,  в тому числі показанням

3

свідків
ОСОБА_10,  ОСОБА_11, ОСОБА_12,  та відмовлено в задоволенні позову про
визнання ОСОБА_5
особою,  що втратив право користування
житлом через не проживання в ньому протягом шести місяців через недоведеність.

Проте,  суд надає доказове значення показанням
свідків ОСОБА_13,  ОСОБА_14,  ОСОБА_15,
ОСОБА_16,  які є сторонніми
особами,  не мають зацікавленості у
вирішенні справи та обставини,  про які
вони повідомили,  їм відомі достовірно.

Так,  свідок ОСОБА_13,  яка мешкає в будинку поруч з будинком відповідача
по АДРЕСА_2,  пояснила суду,  що вона особисто знайома з відповідачем.  Пояснила також,  що він постійно проживає за вказаною адресою
разом із дружиною,  постійно виходить
разом з нею з цього будинку на роботу,
ведуть домашнє господарство,
займаються будівництвом,  в дворі
живе собака,  двір влаштований,  в будинку газове опалення,  тому ствердження відповідача про те,  що він використовує цій будинок як дачу,  не можна прийняти до уваги.

Аналогічні
пояснення дала свідок ОСОБА_14,  яка тривалий час була квартальною за місцем розташування
АДРЕСА_2. Стверджує,  що постійно останні
сім років відповідач проживає разом з жінкою за вказаною адресою. їй
відомо,  що він зареєстрований за іншою
адресою,  а в будинку деякий час були
зареєстровані квартиранти,  проте вони не
жили в цьому будинку.

Цим
показанням ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не суперечать показання свідків ОСОБА_15,  ОСОБА_17,
ОСОБА_18 ,  які є сусідами по
АДРЕСА_1,  доглядали під час хвороби із
серпня 2006 по січень 2007 року ОСОБА_6,
та які стверджують,  що відповідач
регулярно відвідував хвору матір,
сплачував гроші за сторонній догляд за нею,  але в квартирі не мешкав,  не мав там своїх особистих речей.

Суд
також приймає до уваги показання свідка з боку відповідача ОСОБА_15 ,  яка пояснила,
що відповідач часто навідувався до своєї матері в 2005,  2006 році разом із своєю дружиною. Раніше
проживав у дружини в мікрорайоні Колонія,
де проживає зараз їй не відомо.

Свідок
ОСОБА_16 з боку відповідача також пояснив,
що,  як йому відомо,  відповідач разом із дружиною живе к Колонії,  у дружини,
але 2-3 рази на тиждень приходив до матері,  в тому числі разом з дружиною.

Суд не
надає доказового значення показанням свідків ОСОБА_19,  ОСОБА_10,
ОСОБА_20,  ОСОБА_21,  ОСОБА_22 ,
ОСОБА_23,  ОСОБА_24,  ОСОБА_25,  якім поверхово відомі обставини в
справі,  оскільки вони,  як друзі та знайомі,  іноді відвідували родину ОСОБА_2 та можуть
добросовісно помилятися.

Крім
того,  суд приймає до уваги надані
докази,  які підтверджують,  що відповідач ОСОБА_5 не тільки є власником будинку АДРЕСА_2,  але він постійно мешкає в ньому,  а саме: довідку і виписку з особистого
рахунку № 109785,  відкритого на ім'я ОСОБА_5 за адресою
АДРЕСА_2 на газопостачання,  довідку про
стан рахунку,  оформленого на ім'я ОСОБА_5 у ГКП «Міськводоканал»,  довідку КУ «Бердянська міська лікарня» про
те,  що ОСОБА_5 значиться в переписі дільниці № 16 по АДРЕСА_2,  довідку та виписку з особового рахунку,  відкритого ВАТ «Запоріжжяобленерго» на
енергопостачання.

Суд
приймає також до уваги,  що відповідач
зазначив в особистій картці за місцем роботи адресу,  за якій він зареєстрований,  а номер телефону - по вул.  АДРЕСА_2,
що підтверджується довідкою ВАТ «Укртелеком».

З картки
травматологічного хворого,  яка оформлена
на ім'я ОСОБА_5 11.05.03 року поліклінікою ДП «Бердянський морський
торговельний порт», вбачається,  що
відповідач повідомляв як адресу свого проживання АДРЕСА_2.

4

Суд
приймає також до уваги пояснення,  які
були відібрані дільничним інспектором міліції Прокопенко М.П. від 27.03.07 року
від ОСОБА_13 і ОСОБА_26,  які
повідомили,  що ОСОБА_5 проживає за
адресою АДРЕСА_2 біля десяти років.

Постановою
про відмову в порушенні кримінальної справи за заявами ОСОБА_5,  ОСОБА_27 та жильців будинку АДРЕСА_1 (КРЗПЗ № 4737,  4744,
4745) від 27.06.07 року встановлено,
що ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_1 постійно не проживає,  а
іноді з'являється там.  Вказана постанова
не оскаржена та має доказове значення.

Суд
приймає до уваги,  що між сторонами в
справі склалися неприязні стосунки,  що
вбачається з наданих суду постанов про відмову в порушенні кримінальної справи
відносно сторін за зверненнями сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Проте,  як вбачається з досліджених матеріалів
справи,  відповідач придбав у 1997 році
будинок по вул.  АДРЕСА_2,  добудував його,  влаштував та згодом добровільно перейшов на
постійне місце проживання у цій будинок. Суд приймає до уваги,  що відповідач одружився з ОСОБА_28 у 2004
році,  постійно мешкав разом із дружиною
за вказаною адресою.

Як
вбачається з рішення суду від 28.03.05 року,  ОСОБА_6 та ОСОБА_5 займали окреме приміщення,  яке мало окремий вихід на улицю та було
відособлено від приміщень відповідачів перегородкою,  яка влаштована самовільно.

Суд
вважає,  що за таких обставин відповідачу
не було створено перешкод у постійному користуванні вказаною частиною
квартири,  на яку він претендував і в
процесі судового розгляду справи № 2-47/05 (2-165/07) ,  що знаходиться зараз в провадженні суду,  в тому числі - за життя його матері ОСОБА_6

Проте,  як вбачається з досліджених судом доказів,  він після ухвалення рішення суду від 28.03.05
року за наявністю можливості користування спірною квартирою продовжував
проживати в належному йому на праві власності будинку по АДРЕСА_2,  не тримав особистих речей в квартирі,  а тільки відвідував свою матір,  яка мешкала в квартирі,  за мірою необхідності.

Суд не
приймає до уваги надані квитанції про сплату комунальних послуг,  оскільки вони оформлені на ім'я ОСОБА_6,  а їх оплата після смерті останньої свідчить
про те,  що відповідач намагався зберегти
жилу площу за собою.

Відповідно
до  ст. 107 ЖК України,  у разі вибуття члена сім'ї наймача в інше
жиле приміщення в тому ж населеному пункті,
він втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. За таких
обставин суд вважає що первісний позов підлягає задоволенню,  оскільки відповідач виїхав на постійне
проживання в інше жиле приміщення.

З огляду
на те,  що в установленому законом
порядку не було визначено порядок користування житлом між сторонами в
справі,  вони мали єдиний особовий
рахунок,  суд вважає,  що кожний з них мав право користування всією
квартирою.

Відповідно
до  ст. 64 ЖК України,  члени сім'ї наймача,  які проживають разом з ним,  користуються нарівні з наймачем усіма правами
і несуть усі обов'язки,  що випливають з
договору найму жилого приміщення.

За таких
обставин суд вважає,  що демонтаж
позивачами самовільно зведеної перегородки та користування іншою частиною
квартири не суперечить закону,  отже
відсутні підстави для задоволення зустрічного позову про виселення позивачів з
указаної частки квартири.

Суд
також вважає безпідставними вимоги про звільнення альтанки та сараю,  оскільки позивач не навів жодних доказів на
їх підтвердження.

Керуючись  ст. 2,
10,  15,  60,
61,  208, 215 ЦПК України,   ст. 107 ЖК України,  суд

5

Вирішив:

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
особи такою,  що втратила право
користування житлом,  задовольнити.
Визнати ОСОБА_5
таким,  що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1

В зустрічному
позові ОСОБА_5
відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення,  а апеляційну
скаргу - протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження в
апеляційний суд Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд в
порядку,  передбаченому  ст.. 292-296 ЦПК України.