Справа
№ 2-314/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

18 червня 2007 року Великолепетиський районний суд
Херсонської області у складі:

головуючого                                                                                     Соловйова В.В.

при секретарі                                                                                    Перлик О.С.

за участю представника позивача                                                  ОСОБА_1

представника відповідача                                                                ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
смт. Велика Лепетиха цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованої суми згідно трудових відносин

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованої суми
згідно трудових відносин мотивуючи свої вимоги тим, що 19.10.2005 року вона як
приватний підприємець уклала договір з відповідачем згідно якого ОСОБА_4 була
прийнята на роботу реалізатором (продавцем). Відповідач працювала в магазині,
який розташовано в АДРЕСА_1 в домоволодінні ОСОБА_4. В магазині вона повинна
була працювати одна, але на робочому місці її підміняли мати, чоловік та дочка.
16 травня 2006 року була проведена ревізія товарно-матеріальних цінностей у
магазині, в ході якої було виявлено нестачу товарів у сумі 4902 грн. 81 коп.
Ревізія проводилася в присутності реалізатора ОСОБА_4 З результатами ревізії
вона не була згодна, однак позивач їй повідомила, що вона всупереч договору
допускала до торгівлі членів своєї сім'ї. Тому вона грубо порушила не тільки
умови договору, а й норми діючого трудового законодавства. Крім того доступ до
товарно-матеріальних цінностей мала вона та члени її родини. Позивач у магазин
без відповідача не заходила, товар задала тільки у її присутності. ОСОБА_3
особисто пропонувала їй погасити нестачу, відповідач погодилася, але за умови,
що вона й далі буде працювати у магазині. Наступні перевірки (ревізії) виявили,
що нестача товарів збільшилась. Остаточна ревізія від 27.10.2006 року виявила нестачу
товарно-матеріальних цінностей у сумі 11700
гривен 05 копійок. На що позивач запропонувала відповідачу повернути товар
або гроші у магазин. ОСОБА_4 спочатку погодилася погасити нестачу, а потім
відмовилася і продовжувала працювати, так як магазин знаходився в її
домоволодінні. Всі перевірки проводилися в присутності ОСОБА_4 і членів її
сім'ї, але від підписів в інвентаризаційних
описах відповідач відмовилася. Таким чином в результаті неправомірних дій відповідача
позивачу заподіяна матеріальна шкода у розмірі 11700 гривен 05 копійок, які
вона просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у сумі 147 гривен,
які включають в себе судовий збір у розмірі 117 гривен та витрати на
інформаційно технічне забезпечення. Також позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь витрати пов"язані з наданням правової допомоги
в сумі 1200 гривен. 14.05.2007 року від ОСОБА_4 надійшло заперечення на позов
ОСОБА_3 в якому вона зазначила, що з позовом не згодна, позивач вже зверталася
до органів прокуратури та міліції, але вони не виявили жодних правопорушень з
її боку. Ніяких документів окрім сумнівного
(незареєстрованого) договору стосовно її участі у вказаній справі позивач не
надала. Сама позовна заява містить в собі багато протиріч. Копії наданих
інвентаризаційних описів мають більше відношення до налогових органів, ніж до
неї. Вважає, що суду буде важко встановити провину відповідача, яка за
чотирнадцять місяців заборгувала позивачу таку велику суму і при цьому жодного
разу не прийняти товарно-матеріальні цінності, жодного разу не здати кошти за
реалізований товар і жодного разу не отримати заробітну плату. Вважає, що в
позові ОСОБА_3 має місце корисливе вимагання коштів з метою збагачення. Жодного
з наданих позивачем документів вона не відмовлялася підписувати, оскільки їй їх
ніхто не показував. У судовому засіданні позивач позов підтримала в частині
стягнення та пояснила, що по даній цивільній справі вона є фізичною особою, а
не приватним підприємцем, що помилково було відображено в судовому позові. Торгівлю
в с. Запоріжжя вона не здійснювала, оскільки дозволу на здійснення торгівельної
діяльності від органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади не
отримувала. Вона завозила товар відповідачу для того щоб згодом підготувати
необхідну документацію і відкрити магазин, але тривалий час документи не були

2

виготовлені, не з її вини. Дозволу на торгівлю товаром
вона відповідачу не давала. При виявлені першої нестачі відповідач її
запевнила, що коли вона буде працювати у магазині то поверне нестачу. А тому
вона знову...завозила
товар. з надією відкрити магазин, і що ОСОБА_4 поверне їй нестачу. Просить
"суд стягнути грошові кошти за неповернутий борг з гр. ОСОБА_4 на її
користь, а не на користь приватного підприємця ОСОБА_3

Представник
позивача позов підтримав та просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 11700 гривен 05
копійок, а також судові витрати у сумі 147 гривен, які включають в себе
судовий збір у розмірі 117 гривен та витрати на інформаційно технічне
забезпечення, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати
пов"язані з наданням правової допомоги в сумі 1200 гривен.

Відповідач позов
не визнала та пояснила, що вона згодна з тим, що вона працювала реалізатором у
позивача і ОСОБА_3 була її роботодавцем. Визнала, що ОСОБА_3 завезла їй товар
на суму 12 тис. грн. Ведення документації позивач їй не довіряла. Перевірки
вона робила на простих зошитах (чорновиках). У травні місяці вона просила
ОСОБА_3 зробити інвентаризацію, на що позивач погодилася. Після опису товару
ОСОБА_3 забрала зошити і поїхала додому рахувати, а через два дні привезла
товар і сказала, що все добре, не зійшлося лише 270 гривен, але так як вона не
списувала сушку - утруску то не буде їх вираховувати з заробітної плати. Вона
заспокоїлася і працювала далі. Все це було в усній формі, жодного документу
позивач не надала. У жовтні місяці 2006 року зробили другу інвентаризацію - не
зійшовся товар на суму 700 гривен, але вона з цим не погодилася. Після
повторного перерахунку нестача складала 483 гривни. Після останньої ревізії
позивач почала затримувати заробітну плату, і кожного разу говорила, що
віддасть пізніше. Через 10-15 днів вона знову звернулася до позивача з
проханням видати їй заробітну плату, але ОСОБА_3 категорично відмовилася і
повідомила їй, що нестача складає не 480 гривен а 10000 гривен, все це було
зроблено в усній формі, жодного документу не складалося. Працювала з 06.00 год. ранку до 22.00 год. вечора, без
вихідних. Вважає, що з наданих позивачем документів видно, що ОСОБА_3 подала позов
не про причинения збитків,
а про стягнення недоотриманого прибутку. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її
користь заробітну плату за три місяці у сумі 1470 гривен, та компенсацію за
невикористану відпустку. Оскільки у неї не має можливості надати довідку про
заробітну плату, вона згодна на розрахунки по мінімальній заробітній платі за
останні три місяці.

Представник
відповідача позов не визнав. Підтримав заперечення на позов та пояснення
відповідача, а також пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_4, і дійсно в його
домоволодінні був розташований магазин ОСОБА_3 Позивач привозила товар, але
ревізії робила тільки на прохання ОСОБА_4. Заробітну плату вона також не
платила, жодних документів про прийом
матеріальних цінностей та про перевірки не складалося. Посилання позивача не
те, що ОСОБА_4 відмовилася від підписів у актах ревізії є
безпідставними, оскільки про вказані акти ОСОБА_4 дізналася тільки після
направлення їх судом.

Свідок ОСОБА_5
суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1, і працює реалізатором у магазині
"Леді Н". 20 жовтня 2006 року вона була присутня на ревізії у
магазині в с Запоріжжя, продавцем якого є ОСОБА_4 При ревізії була виявлена
нестача у сумі 10324,87 гривен, при цьому ОСОБА_3 сказала ОСОБА_4, що нестача
збільшилася у два рази, порівняно з минулим разом.

Свідок ОСОБА_6
суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1,
тривалий час працює реалізатором у магазині "Леді Н". 27 грудня 2006
року ОСОБА_3 попросила допомогти їй провести ревізію в магазині в с Запоріжжя,
продавцем якого є. ОСОБА_4 на що вона погодилася. Крім неї на ревізії були
присутні ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4. При перерахунку товару була виявлена
нестача у сумі 11700 гривен. При повторному перерахунку товару сума нестачі не
змінилася.

Свідок ОСОБА_7.
суду пояснила, що вона працює у ОСОБА_3 бухгалтером по найму з 2002 року.
16.05.2006 року ОСОБА_3 попросила її провести ревізію у ОСОБА_4 в с Запоріжжя. Під
час ревізії було встановлено нестачу у сумі 4902 гривни, з чим ОСОБА_4 не
погодилася, але при повторному перерахунку сума нестачі не змінилася, після
чого ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3, що відпрацює вказану суму. 23.11.2006 року
вона знову була запрошена на проведення ревізії у ОСОБА_4 під час якої було
виявлено нестачу у сумі 10265,03 гривен. 26.12.2006 року 22.30 год. до неї
зателефонувала ОСОБА_3 і попрохала її

3

щоб вона поїхала в с Запоріжжя і
допомогла їй провести ревізію, так як ОСОБА_4 повідомила щоб ОСОБА_3 приїхала
до неї і забрала весь товар, а вона в свою чергу поверне борг. При проведенні
ревізії" за весь 2006 рік, та перерахунку всіх ревізій які були зроблені
раніше було виявлено нестачу на загальну суму 11700 гривен.

Свідок ОСОБА_8
суду пояснила, що ОСОБА_3 у грудні місяці 2006 року пропонувала їй бути
присутньою при проведенні ревізії у магазині в с Запоріжжя, продавцем якого
є ОСОБА_4, але вона відмовилася, через відсутність належних документів про
прийом товарно-матеріальних цінностей, про здачу виручки, та видачі
продавцю заробітної плати.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_4 повинна була працювати
реалізатором магазину після виготовлення необхідної документації, який
знаходився в с Запоріжжя
Великолепетиського району у період з жовтня 2005 року по грудень 2006 року, що
підтверджується контрактом від 19.10.2005 року (а.с), а також визнано кожною із
сторін, також сторонами визнано, що ОСОБА_3 завезла ОСОБА_4 товар на суму 12
тис. грн., а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню. Частиною 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається
укладеним і тоді коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника
фактично було допущено до роботи. Посилання відповідача про те, що вона здавала
позивачеві виручку та товар не доведено стороною, так як відповідачем не надано
ні письмових ні інших доказав на підтвердження даних обставин. Позивач не
визнає повернення їй ОСОБА_4 коштів або товару, нормами ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Інвентаризаційним описом №1 від 16 травня 2006 року (а.с.) та довідкою про
результати ревізії від 16 травня 2006 року (а.с.) підтверджується, що за період
з 19.10.2005 року по 16.05.2006 року по
матеріально відповідальній особі ОСОБА_4 яка є реалізатором магазину в с
Запоріжжя було проведено перевірку наявності залишків товару. За результатами
перевірки виявлено нестачу у сумі 4902,31
гривен. Інвентаризаційним описом №2 від 20 жовтня 2006 року (а.с.) та
довідкою про результати ревізії від 20 жовтня 2006 року (а.с.) підтверджується,
що за період з 16.05.2006 року по 20.10.2006 року по матеріально відповідальній
особі ОСОБА_4 яка є реалізатором магазину в с Запоріжжя було проведено
перевірку наявності залишків товару. За
результатами перевірки виявлено нестачу у сумі 10324,87 гривен.
Інвентаризаційним описом №3 від 23 листопада 2006 року (а.с.) та довідкою про
результати ревізії від 23 листопада 2006 року (а.с.) підтверджується, що
за період з 20.10.2006 року по 23.11.2006 року по матеріально відповідальній
особі ОСОБА_4 яка є реалізатором магазину в с Запоріжжя було проведено
перевірку наявності залишків товару. За результатами перевірки виявлено нестачу
у сумі 10265,03 гривен. Інвентаризаційним описом №4 від 27 грудня 2006 року
(а.с.) та довідкою про результати ревізії від 27 грудня 2006 року (а.с.)
підтверджується, що за період з 23.11.2006 року по 27.12.2006 року по
матеріально відповідальній особі ОСОБА_4 яка є реалізатором магазину в с
Запоріжжя було проведено перевірку наявності залишків товару. За результатами
перевірки виявлено нестачу у сумі 11700,05 гривен. Довідкою про результати
ревізії від 27 грудня 2006 року (а.с.) підтверджується, що за період з
19.10.2005 року по 27.12.2006 року по матеріально відповідальній особі ОСОБА_4
було проведено перевірку наявності залишків товару. За результатами перевірки виявлено
нестачу у сумі 11700,05 гривен. Вище вказані інвентаризаційні описи та довідки
про результати ревізії суд до уваги не бере, через те, що позивачем не надано
оригіналів вказаних документів, а тому суд не має можливості переконатися у їх
достовірності. Поясненнями свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, також
підтверджується, що у магазині в с Запоріжжя продавцем якого працювала ОСОБА_4
була виявлена нестача. Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою
яка її завдала. Пунктом 5 ст. 134 КЗпП України, а також п. 11 постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх
працівниками" передбачено, що працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі,

4

організації, у випадках коли шкоду
завдано недостачею. Відповідач визнала що позивач завозила їй товар на суму 12 тис. грн., але ні товар ні кошти не повернула,
а позивач просить суд стягнути з відповідача 11700.
гривен, гом> суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог.

Договором про надання юридичних послуг від 12.04.2007 року (а.с.) та
розпискою про отримання коштів від 12.04.2007
року (а.с.) підтверджується, що ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_1 1200 гривень за надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати, таким чином стягненню на користь
позивача підлягають і понесені нею судові витрати, оскільки вони підтверджені: заявами на переказ готівки від 12.04.2007
року № 1202 на суму 117 гривен (а.с.) та № 204 на
суму 30 гривен (а.с), а також договором та розпискою про надання юридичних послу на суму 1200 гривен (а.с), а тому позов підлягає
задоволенню повністю.

При розгляді даної цивільної справи відповідачем зустрічного позову подано
не було, а свої вимоги відповідач виклав у
запереченні на позов, тому суд вважає за необхідне роз"яснити ОСОБА_4, що вона має право звернутися до суду в порядку
позовного провадження з позовом про вирішення питання про
стягнення з ОСОБА_3 на її користь заробітної плати за три місяці у сумі 1470 гривен, та компенсації за невикористану відпустку.

На підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ч. 4 ст. 24, п. 5 ст. 134
КЗпП України, п. 11 постанови Пленуму Верховного суду
України № 14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", керуючись ст.ст. 60, 61, 81, 84, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованої суми згідно трудових відносин задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі - 11700 (одинадцять тисяч сімсот) гривен 05 копійок, судовий
збір у сумі 117 (сто сімнадцять) гривен, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 30 гривен, а також витрати пов'язані з оплатою
правової допомоги у сумі 1200 гривен, а всього 13047 (тринадцять тисяч
сорок сім) гривен 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене через Великолепетиський районний суд до апеляційного суду Херсонської області. Заява про
апеляційне оскарження рішення суду подається
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.