Справа
№ 2-861307
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада
2007 року м. Рівне

Рівненський
міський суд у складі :

судді Рогозіна С.В.,

при секретарі
Демчук О.С.,

з участю
представника позивача ОСОБА_2.

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
особі його представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні
нерухомим майном

встановив:

ОСОБА_2 будучи
представником ОСОБА_1. подала
позовну заяву про виселення ОСОБА_3, який самоправно займає квартиру за адресою
АДРЕСА_1, без надання іншого житла, посилаючись на те, що ОСОБА_3. самовільно
вселився у квартиру за даною адресою без будь-якого дозволу.

В судовому
засіданні представник ОСОБА_1.
ОСОБА_2 позовні вимоги повністю підтримала і пояснила, що ні вона і ОСОБА_1 дозволу на
вселення ОСОБА_3 у квартиру за адресою АДРЕСА_1 не давала, будь-яких договорів
з ОСОБА_3 на вселення не підписувала. Після підписання договору завдатку від 04
квітня 2007 року вона тільки дала дозвіл на те, щоб ОСОБА_3. вставив замок до
вхідних дверей у квартиру за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3. в
судовому засіданні позовні вимоги заперечив і пояснив, що після підписання
договору завдатку від 04 квітня 2007 року він вселився у квартиру за адресою
АДРЕСА_1, і вданий час там проживає, наміру виселятись немає, тому що ОСОБА_2
не повертає йому кошти.

Суд, заслухавши
пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи
встановив, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від
08.08.2007 року, квартира 70 за адресою АДРЕСА_1., належить на праві власності
для ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_1 був укладений договір від 04 квітня 2007
року згідно якого ОСОБА_3. передав 300 доларів США для ОСОБА_2 в рахунок оплати
за квартиру за адресою АДРЕСА_1, яку він мав намір купити за 24000 доларів США. Після заміни
замка, маючи доступ до цієї квартири він вселився в неї. В даний час ОСОБА_3.,
квартиру купити

відмовляється,
виселятись теж відмовляється, мотивуючи це тим, що йому не відшкодовують
витрати по проведеному ним ремонту.

Жодних
договорів, як позивачем, так і відповідачем, які б підтверджували правомірність
проживання ОСОБА_3 у квартирі за адресою АДРЕСА_1, під час судового розгляду
суду надано не було. Посилання відповідача на договір від 04 квітня 2007 року,
як на підставу правомірності проживання його за наведеною вище адресою судом до
уваги не беруться, оскільки договір про завдаток не може бути підставою для
проживання у квартирі. Крім того, ОСОБА_3. даючи суду пояснення вказав на те,
що він усвідомлює, що немає права там проживати, але виселятись добровільно не
бажає.

За таких обставин суд вважає, що проживання ОСОБА_3 у квартирі
адресою АДРЕСА_1 є безпідставним і таким що, порушує права власника по вільному
володінню, користуванню, та розпорядженню належним йому майном.

Згідно статті 16
ЦК України одним із
засобів захисту цивільних прав може бути припинення дії, яка порушує право.

У відповідності
до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно
від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 400
Цивільного кодексу України передбачає, що недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності
або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього
обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування
цього майна.

На підставі
викладеного , керуючись ст. 16, ст. 387, ст. 400 ЦК України ст. 208, 209. 213, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2
до ОСОБА_3 задоволити.

Виселити ОСОБА_3
з квартири за адресою АДРЕСА_1, без надання іншого житла.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.