Справа № 2-573
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 липня
2007 року                                                           Біляївський
районний суд

Одеської області
в складі: головуючого - судді Бобуйок А.Д. при секретарі - Кравець Н.О. за
участю адвоката -ОСОБА_1. розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Біляївка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності, визнання
договору дарування житлового будинку та державного акту на право власності на
земельну ділянку недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У лютому
2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3. про поновлення
строку позовної давності та визнання договору дарування житлового будинку
недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами:

31
березня 1999 року вона, будучи людиною похилого віку та дуже хворою,
«переписала» (подарувала) належний їй будинок загальною житловою площею 16
кв.м. без надвірних споруд вартістю 4 000 грн., розташований за адресою:
Одеська область,АДРЕСА_1, старшому сину, відповідачу ОСОБА_3, оскільки він
зобов'язався утримувати і доглядати її довічно. Він вів вільний образ життя, за
яке не придбав ніякої власності, і за такий спосіб вона мала намір врозумити
його. Однак вона так і не змогла врозумити сина - він не поселився з нею, не
доглядає її і не додержує житловий будинок та присадибну ділянку у належному
стані. Вона, укладаючи договір дарування житлового будинку з сином, в силу
свого віку та стану здоров'я діяла під впливом помилки у відношенні до
наслідків цієї угоди. У 2006 році вона тяжко захворіла на онко, 26 жовтня 2006 року
перенесла операцію, лікувалася у стаціонарі тривалий час, але відповідач ОСОБА_3. навіть не
цікавився нею. Увесь час з моменту укладення договору вона постійно хворіла і
тому вважала, що пропустила строк позовної давності з поважних причин.

З таких
обставин і підстав, передбачених ст. 56 ЦК
УРСР, 1963 p.,
вона просила суд поновити строк позовної давності для захисту її права і
визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним.

Після
відкриття провадження по справі ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. померла. її син ОСОБА_2
звернувся до суду з заявою про притягнення його до участі у справі у якості
правонаступника і у квітні 2007 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3. про поновлення
строку позовної давності та визнання недійсними договору дарування житлового
будинку і державного акту про право власності на земельну ділянку, зазначивши в
позовній заяві, що 31 березня 1999 року його мати ОСОБА_4. подарувала належний
їй житловий будинок загальною житловою площею 16 кв.м. без надвірних споруд,
його брату, відповідачу ОСОБА_3, за
умову що останній буде довічне її доглядати та утримувати. Однак після
укладення договору він відмовився виконувати свої зобов'язання по утримуванню і
догляду її, хоча матір дуже хворіла на різні хронічні хвороби і потребувала постійної
допомоги.

Таким
чином, матір ОСОБА_4. мала на увазі укласти з відповідачем ОСОБА_3. договір
довічного утримання, але зважаючи на свій похилий вік та малу освіченість, не
змогла це викласти в необхідній формі при укладанні договору.

В
останній час мати ОСОБА_4. постійно хворіла та тривалі періоди часу знаходилася
на стаціонарному   лікуванні   в
різних   медичних   закладах,
а   16   жовтня
2006   року   була

прооперована в
зв'язку з онкологічним захворюванням. Після проведеної операції вона знаходилася
на стаціонарному лікуванні. За весь цей період відповідач ОСОБА_3, знаючи що
матір знаходиться у важкому стані, ні разу її не провідав та не підтримав ні
морально, ні матеріально. 14 лютого 2007 року матір звернулася до суду з
позовом про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, але
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Відповідач
ОСОБА_3
фактично не прийняв подарунок, оскільки з моменту укладення договору і до
смерті матері не вселявся у будинок й не проживав у ньому, не зареєстрував
власність у встановленому законом порядку і не оформив технічну

документацію
на будинок, тобто не вступив у володіння і користування будинком і присадибною
ділянкою.

Матір
ОСОБА_4. також не передала відповідачу ОСОБА_3
будинок, оскільки до самої смерті постійно проживала у ньому, продовжувала
оплачувати за електроенергію і природний газ, а спочатку 2006 року за його
(позивача) допомогою і за його гроші провела капітальну перебудову будинку і
підвела до нього газ. Таким чином, на теперішній час немає предмету договору дарування
- житлового будинку загальною жилою площею 16 кв.м. без надвірних споруд.

Тому він
вважає, що договір дарування був укладений 31 березня 1999 року лише про
людське око, без наміру створити юридичні наслідки, тобто є мнимою угодою, і за
таких підстав є недійсною.

Після
смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 отримав Державний акт на право
власності на присадибну земельну ділянку, який також є недійсний, оскільки
відповідач ОСОБА_3 не є власником житлового будинку і не мав права
приватизувати цю ділянку.

За таких
обставин і з підстави, передбаченої ст. 58 ч. 1, ст. 243 ЦК УРСР, 1963р,
позивач ОСОБА_2 просив суд поновити строк позовної давності для захисту його
права, визнати договір дарування житлового будинку від 31 березня 1999 року
недійсним та визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку,
виданий відповідачу ОСОБА_3 згідно з рішенням сесії Дачнянської сільської ради
№ 338 від 05 листопада 2004 року, недійсним.

Відповідач
ОСОБА_3 проти позову заперечував з тих підстав, що договір дарування житлового
будинку загальною жилою площею 16 кв.м. без надвірних споруд був укладений 31
березня 1999 року у відповідності до діючого на той час законодавства. Він
прийняв подарунок - житловий будинок, а потім як власник передав його у володіння
та користування матері. А сам перейшов проживати до своєї дружини у м. Одесу, з
якою перебуває у шлюбі з 03 серпня 1992 року. Він застрахував житловий будинок,
сплачує земельний податок та приватизував земельну ділянку. Ніякої домовленості
між ним та його матір'ю про її довічне утримання не було. Але він, як син,
допомагав матері, купляв вугілля та оплатив кошти на проведення газу. Тому він
вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_2. немає.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд вважає,
що позов ОСОБА_2. є обгрунтований, законний і підлягає задоволенню в повному
обсязі з таких підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що 31 березня 1999 року мати сторін по справі
ОСОБА_4. подарувала належний їй житловий будинок АДРЕСА_1, своєму сину,
відповідачу ОСОБА_3

Відповідно
до ч. 2 ст. 80 ЦК УРСР,
1963 р, ч. 5 ст. 267 ЦК України,
2003р., який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо суд визнає поважними
причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

На момент укладення договору Матір сторін
ОСОБА_4. була людиною похилого віку та дуже хворіла на різні хронічні хвороби і
потребувала допомоги.

В
останній час вона тривалі періоди часу знаходилася на стаціонарному лікуванні в
різних медичних закладах, а 16 жовтня 2006 року була прооперована в зв'язку з
онкологічним захворюванням. Після проведеної операції вона знаходилася на
стаціонарному лікуванні, що підтверджується медичною документацією, наданою
суду.

Суд
вважає, що вказані обставини є поважними причинами пропущення строку позовної
давності для захисту порушеного права і є усі підстави для його поновлення.

14
лютого 2007 року ОСОБА_4. звернулася до суду з позовом про визнання договору
дарування житлового будинку недійсним, посилаючись на те, що вона мала на увазі
укласти з відповідачем ОСОБА_3. договір довічного утримання, але зважаючи на
свій похилий вік та малу освіченість, не змогла це викласти в необхідній формі
при укладанні договору в нотаріальній конторі. Однак після укладення договору
він відмовився виконувати свої зобов'язання по утримуванню і догляду за нею, а
також не додержував житловий будинок та присадибну ділянку у належному стані,
що підтверджується матеріалами справи, зокрема показаннями свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9, які є сусідами і не заінтересовані у
вирішенні справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2
матір сторін ОСОБА_4. померла. Після її смерті у відповідності до ст. ст. 1220,
1221, 1222, 1261 ЦК України відкрилася спадщина і сторони є спадкоємцями
померлої першої черги.

Відповідно до
ст. 243 ЦК УРСР,
1963р, який діяв на час укладення договору дарування, за договором дарування
одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір
дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Встановлено,
що відповідач ОСОБА_3
фактично не прийняв подарунок, оскільки з моменту укладення договору і до
смерті матері не вселявся у будинок й не проживав у ньому і не оформив технічну
документацію на будинок, тобто не вступив у володіння і користування будинком і
присадибною ділянкою.

Матір
ОСОБА_4. також не передала відповідачу ОСОБА_3
будинок, оскільки до самої смерті постійно проживала у ньому, продовжувала
оплачувати за електроенергію і природний газ, а по весні 2006 року за допомогою
і грошові кошти позивача ОСОБА_2. провела капітальну перебудову будинку і
підвела до нього газ.

Таким
чином, на теперішній час немає предмету договору дарування - житлового будинку
загальною жилою площею 16 кв.м. без надвірних споруд.

Вказані
обставини підтверджуються матеріалами справи, повідомленням Дачненської
сільської ради № 213 від 18 квітня 2007 року, а також показаннями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9

Відповідно
до ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР, 1963р.,
та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними" від 28 квітня 1978 року (з
відповідними змінами), викладених у п. 13 постанови, недійсною є угода,
укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима
угода) незалежно від мети її укладення.

Суд
вважає, що встановлені обставини справи свідчать, що угода дарування спірного
житлового будинку загальною житловою площею 16 кв.м. без надвірних споруд була
укладена 31 березня 1999 року лише про людське око, без наміру створити юридичні
наслідки, тобто є мнимою угодою, і за таких підстав є недійсною.

Після
смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3.
отримав Державний акт на право власності на присадибну земельну ділянку від 04
жовтня 2005 року.

Суд
вважає, що вказаний державний акт у відповідності до ст. ст. 116, 120, 152 ЗК
України, 2001 p.,
який набрав чинності з 01 січня 2002 року, також є недійсний, оскільки
відповідач ОСОБА_3. не є
власником спірного житлового будинку і не мав права приватизувати цю ділянку.

З
урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що права ОСОБА_4 та її
правонаступника, позивача ОСОБА_2. порушені і тому у відповідності до ст. ст.
15, 16 ЦК України
підлягають судовому захисту шляхом визнання недійсними договору дарування
житлового будинку від 31 березня 1999 року та Державного акту на право
власності на присадибну земельну ділянку від 04 жовтня 2005 року.

Твердження
відповідача ОСОБА_3. про
відсутність підстав визнання угоди дарування недійсною та надані ним документи:
страхові свідоцтва та квитанції про сплату земельного податку, не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються вище приведеними доказами.

Квитанції
про придбання будівельних матеріалів у минулі роки також не можуть бути
прийняти до уваги, оскільки спірний житловий будинок мав загальну житлову площу
16 кв.м. і був без надвірних споруд, а у наданих відповідачем ОСОБА_3.
квитанціях мова йде про будівельні матеріали у такій кількості, що у значній
мірі не відповідає розміру спірного житлового будинку.

Крім
того, відповідач ОСОБА_3 в
судовому засіданні визнав, що він увесь час проживав у своєї дружини у м.
Одесі, з якою перебуває у шлюбі з 03 серпня 1992 року.

Керуючись
ст. ст. 58 ч. 1, 243 ЦК
УРСР, 1963р., ст. ст. 15, 16, 267, 1220, 1221, 1222, 1261 ЦК України, ст. ст.
116, 120, 152 ЗК України, ст. ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2
задовольнити.

Поновити
ОСОБА_2 строк позовної давності для захисту порушеного права.

Визнати
недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 31 березня
1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Беляївської
державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованому у реєстрі № 2 - 262.

Визнати
недійсним Державний акт серія ЯА № 852363 на право власності на земельну
ділянку площею 0, 124 га, розташовану по АДРЕСА_1 від 04 жовтня 2005 року на
ім'я ОСОБА_3.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів після проголошення рішенням суду та
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне
оскарження до Одеського апеляційного суду.