РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №
2-327/07

6 вересня 2007
року Київський районний суд м. Донецька в складі: головуючого - судді Андрєєвої
О.М., при секретарі - Дзюба А.Л.,

з участю
представника ОСОБА_1. - ОСОБА_4., представників ОСОБА_2. - ОСОБА_5., ОСОБА_6.,
представника ОСОБА_3. - ОСОБА_7.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Донецьку справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Донецького міського
нотаріального округу Токарева Ірина Петрівна, про визнання угоди виконаною,
визнання права власності на квартиру, визнання таким, що втратив право на жилу
площу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про розірвання договору
купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Донецького міського нотаріального округу Тарасова Юлія Георгіївна, про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності
на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2. про визнання
угоди виконаною, визнання права власності на квартиру № АДРЕСА_1(а.с.З),
посилаючись на те, що 3 листопада 2004 року між позивачем та відповідачем був
укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Токаревою І.П. та
зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 4 листопада 2004 року.
Відповідно до умов договору ціна будинку була встановлена в сумі 38763 гривні.
Згідно з договором позивач в день укладення договору перед його посвідченням
сплатив відповідачу 7763 гривні, а 31000 гривень позивач перерахував на
особистий рахунок відповідача 10 листопада 2004 року. Але відповідач на
порушення умов договору не подав відповідну заяву, якою повинен був засвідчити
факт проведення повного розрахунку. Внаслідок цього порушуються права позивача
на власність, тому він просив визнати виконаним зазначений договір
купівлі-продажу спірної квартири та визнати за ним право власності на цю
квартиру.

Крім
того, ОСОБА_1. звернувся до суду із додатковою позовною заявою до ОСОБА_2. про
визнання його таким, що втратив право на жилу площу в квартирі №
АДРЕСА_1(а.с.33), посилаючись на те, що в зазначеній квартирі, що належить
позивачу ОСОБА_1. на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від
3 листопада 2004 року року, відповідач зареєстрований, але з часу продажу
квартири, тобто більше шости місяців в ній не проживає без поважних причин, в
зв"язку з чим позивач вважає його таким, що втратив право на жилу площу.

ОСОБА_2.
звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1. про розірвання договору
купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, укладеного З листопада 2004 року та
засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу
Токаревою І.П. (а.с.153-154), посилаючись на те, що згідно умов зазначеного
договору, укладеного між ним та ОСОБА_1., у день підписання договору
сплачується 7763 гривні, а залишок в сумі 31000 гривень сплачується протягом 7
днів після укладення цього договору. Проте у день підписання договору
відповідач не сплатив ОСОБА_2. обумовлену суму 7763 гривні, а 31000 гривень
перерахував на восьмий день. До теперішнього часу відповідач не здійснив повний
розрахунок за квартиру, тобто не виконав суттєву умову договору
купівлі-продажу, а тому на підставі п.2.3 цього договору та ст.692 ЦК України
позивач ОСОБА_2. бажає розірвати договір та повернути собі спірну квартиру.

Крім
того, ОСОБА_2. звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1., ОСОБА_3.
про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї ж квартири (а.с.181-182),
укладеного між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. 10 серпня 2006 року та засвідченого
приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г.,
посилаючись на те, що в разі розірвання договору купівлі-продажу квартири від 3
листопада 2004 року власником спірної квартири є саме він, ОСОБА_2., а тому не
міг бути укладеним договір між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. Крім того, цей договір не
міг бути укладеним, оскільки квартира знаходилася під арештом та судом. 14
червня 2005 року ухвалою суду був накладений арешт на спірну квартиру. 26
червня 2006 року по теперішній справі було винесено заочне рішення, яким
задоволено в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1., й одночасно був знятий арешт
зі спірної квартири. Проте в десятиденний строк, 5 липня 2006 року ОСОБА_2.
подав до суду заяву про оскарження зазначеного рішення суду, за його заявою 7
липня 2006 року йому було видано копію заочного рішення, а 17 липня 2006 року
він звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від
29 серпня 2006 року заяву про перегляд заочного рішення було задоволено, а
заочне рішення від 26 червня 2006 року скасовано. Таким чином, заочне рішення
від 26 червня 2006 року не набрало чинності, в зв'язку з чим незаконно був
знятий арешт зі спірної квартири, а тому є недійсним договір купівлі-продажу
квартири від 10 серпня 2006 року. Крім того, ОСОБА_2. вважає укладений 10
серпня 2006 року договір фіктивним. Так, ОСОБА_1. придбав спірну квартиру по
договору від 3 листопада 2004 року за ціною 38763 гривні, хоча ринкова ціна
квартири була в декілька разів вищою. У той же час за договором купівлі-продажу
від 10 серпня 2006 року її вартість склала 3215 гривень, а документальне
обгрунтування такої вартості є незрозумілим, що свідчить про фіктивність угоди,
в зв'язку з чим ОСОБА_3.
не є добросовісним набувачем.

Крім
того, ОСОБА_3, звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_1. та ОСОБА_2. про визнання її добросовісним
набувачем спірної квартири та про визнання за нею права власності на цю
квартиру (а.с.290-291), посилаючись на те, що 10 серпня 2006 року вона придбала
у ОСОБА_1. квартиру № АДРЕСА_1. Під час укладення угоди ОСОБА_1. не повідомив
їй, що квартира перебуває у судових спорах, та що 26 червня 2006 року судом
було винесено заочне рішення суду. 10 серпня 2006 року приватний нотаріус
Тарасова Ю.Г. проводила перевірку на предмет існування обтяжень щодо квартири,
й жодних обтяжень не було. Таким чином, на момент укладення угоди позивачка не
знала і не могла знати, що про право власності на квартиру, яку вона придбала у
ОСОБА_1., йде судовий спір. Тому на підставі ст.ст.3ЗО, 388 ЦК України
позивачка вважає себе добросовісним набувачем спірної квартири, а оскільки
відсутні підстави, передбачені ст.388 ЦК України, для витребування в неї цієї
квартири, вона просить визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Представник
позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що
ОСОБА_1., уклавши договір купівлі-продажу спірної квартири із ОСОБА_2.,
посвідчений у приватного нотаріуса Токаревої І.П., виконав всі умови
зазначеного договору, повністю сплативши вартість квартири, обумовлену
договором. Так, в день укладення договору ОСОБА_1. передав ОСОБА_2. обумовлену
частину ціни квартири - 7763 гривні, що підтверджується змістом договору від 3
листопада 2004 року, зокрема п.2.1 договору. Перед підписанням договору на
запитання нотаріуса ОСОБА_2. підтвердив факт отримання цих грошей та поставив
свій підпис під договором. Оскільки відповідно до ст.253 ЦК України
обчислення строку розпочинається з наступного дня після підписання договору,
ОСОБА_1. 10 листопада 2004 року, тобто у встановлений договором семиденний
строк, перерахував ОСОБА_2. залишок ціни квартири - 31000 гривень. Якщо б
ОСОБА_2. не отримав платежів за продану квартиру, він відповідно до п.2.3
договору повинен був направити ОСОБА_1. повідомлення про неотримання платежів,
але цього він не робив. Тому підстави для розірвання договору від 3 листопада
2004 року відсутні. Після продажу квартири ОСОБА_2. передав її у власність
покупцю, виїхав з квартири і в ній не проживає більше шости місяців з власної
ініціативи, але ухиляється від нотаріального засвідчення заяви про факт
проведення повного розрахунку. Заперечуючи проти позову ОСОБА_2. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 10 серпня 2006 року,
пояснив, що заочне рішення від 26 червня 2006 року набрало чинності на підставі
ч.1 ст.223 ЦПК України, тому що протягом десяти днів з дня проголошення
заочного рішення не було подано заяву про перегляд заочного рішення. Після
набрання чинності рішенням та скасування арешту ОСОБА_1. на законних підставах
продав квартиру ОСОБА_3. При цьому про наявність судових спорів та колишнє
перебування квартири під судом та арештом ОСОБА_1ОСОБА_3 не повідомляв. ОСОБА_3. була присутньою
в нотаріальній конторі під час підготовки

проекту угоди з наступним її підписанням 10
серпня 2006 року, а оскільки на той час арешт з квартири був знятий, ОСОБА_3. не була
повідомленою про існування судових спорів щодо квартири. Під час укладення
договору від 3 листопада 2004 року вартість квартири за витягом БТІ було
встановлено в розмірі 10405 гривень, що підтверджується п.2.4 договору, а ціну
квартири в сумі 38763 гривні було встановлено за домовленістю сторін -
ОСОБА_2.та ОСОБА_1., що не суперечить закону. Після придбання квартири ОСОБА_1.
розпочав в ній ремонт, в ході якого було знято підлогу, розібрано стелю, вікна,
і в такому стані квартира перебувала під час оцінки її БТІ для укладення договору
між ОСОБА_1. та ОСОБА_3., чим і пояснюється факт, що квартиру було оцінено
згідно витягу БТІ в 3215 гривень. Тому встановлена БТІ вартість квартири не є
ознакою того, що договір між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. був фіктивним. Навпаки,
обидві сторони мали намір реально вчинити угоду. ОСОБА_3. вселилася до квартири, закінчила ремонт та в ній постійно
проживає. Сам ОСОБА_1. в судове засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був належним чином повідомлений, неодноразово направляв заяви,
в яких просив розглянути справу у його відсутності (а.с.226, 249, 272, 302),
тому враховуючи, що в справі постійно приймав участь його представник, суд
вважає можливим розглянути справу у відсутності ОСОБА_1.

Представники
ОСОБА_2. ОСОБА_6. та ОСОБА_5 в судовому засіданні, заперечуючи проти позовів
ОСОБА_1. та ОСОБА_3., зустрічні позови ОСОБА_2. підтримали. Стверджували, що
згідно п.2.1 договору від 3 листопада 2004 року первісна сума 7763 гривні саме
"слачується", тобто тільки планується до уплати протягом дня
підписання договору. Визнаючи отримання 31000 гривень у рахунок вартості
квартири на 8-й день після підписання договору, ОСОБА_2. заперечує отримання
ним суми 7763 гривень як в день підписання договору З листопада 2004 року, так
і в будь-який інший час, а тому він вважає, що ОСОБА_1. не виконав суттєві
умови договору від 3 листопада 2004 року, відсутні документи, які б
підтверджували виконання ОСОБА_1 договору, а саме - заява ОСОБА_2. про
отримання повної вартості квартири, в зв'язку з чим відповідно до 2.3 договору ОСОБА_2.
вимагає розірвання зазначеного договору. Після винесення заочного рішення суду
від 26 червня 2006 року ОСОБА_2. у десятиденний строк, 5 липня 2006 року подав
заяву про оскарження рішення, 7 липня 2006 року він отримав копію рішення суду,
а потім в десятиденний строк, 17 липня 2006 року подав заяву про перегляд
заочного рішення. Тому вважають, що ОСОБА_2. не був пропущений строк оскарження
зазначеного рішення суду, а тому це рішення не набрало законної чинності, та
відповідно договір купівлі-продажу квартири від 10 серпня 2006 року є
недійсним. Крім того, цей договір є фіктивним, оскільки ОСОБА_1., придбавши
спірну квартиру, за договором від 10 серпня 2006 року продав квартиру удесятеро
дешевше, ніж купив у ОСОБА_2., що суперечить ринковим цінам, а відомості БТІ,
зазначені у витягу, викликають сумніви. ОСОБА_2. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду
справи був належним чином повідомлений, неодноразово направляв заяви, в яких
просив розглянути справу у його відсутності (а.с.229, 250, 271, 301), тому
враховуючи, що в справі постійно приймали участь два його представники, суд
вважає можливим розглянути справу у відсутності ОСОБА_2.

Представник
ОСОБА_3. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3., а також
ОСОБА_1., та заперечував проти вимог ОСОБА_2. Пояснив, що до укладення угоди
між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. зазначені особи не були між собою знайомі. ОСОБА_1. не
повідомив ОСОБА_3. про існування судових спорів щодо квартири, а під час
оформлення договору 10 серпня 2006 року в присутності ОСОБА_3. нотаріус отримав
витяг з реєстру обтяжень про відсутність заборони відчуження квартири. При
цьому ані нотаріус, ані інші особи про існування рішення суду щодо спірної
квартири ОСОБА_3 не повідомляли. Тому ОСОБА_3.
не знала і не могла знати про перебування квартири в спорі, в зв'язку з чим
вона є добросовісним набувачем, і квартиру не може бути в неї витребувано.
Заперечував фіктивність укладеного договору від 10 серпня 2006 року,
посилаючись на те, що ОСОБА_3.
мала реальний намір придбати квартиру, в яку вселилася, відремонтувала та
до теперішнього часу в ній проживає. ОСОБА_3.
в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була
належним чином повідомлена, неодноразово направляла заяви, в яких просила
розглянути справу в її відсутності (а.с.225, 248, 270, 303), тому враховуючи,
що в справі постійно приймав участь її представник, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності ОСОБА_3.

Третя
особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Токарева І.П.
в судовому засіданні, підтримуючи первісний позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про
визнання договору купівлі-продажу від 3 листопада 2004 року виконаним, та
заперечуючи проти зустрічного

позову ОСОБА_2.
до ОСОБА_1. про розірвання цього договору,
пояснила, що усі суттєві умови договору купівлі-продажу спірної
квартири були сторонами обговорені та зафіксовані у договорі, посвідченому нею
3 листопада 2004 року за реєстровим № 5121. Проект договору був вивчений
сторонами, за їх вимогою було внесено необхідні виправлення, з усіма пунктами
договору вони були згодні, а на питання нотаріуса про часткове сплачення суми
вартості квартири в розмірі 7763 гривні сторони підтвердили, що зазначену суму
вже сплачено. Якщо б вона не отримала підтвердження продавця про сплату йому першої
частини вартості квартири, вона б не посвідчила договір. Слово
"сплачується" в п.2.1 договору означає, що перша частина ціни за
квартиру сплачується до або під час підписання договору. Оскільки їй відомо про
перерахування ОСОБА_1. в наступному 31000 гривень в погашення повної ціни
квартири, вона вважає, що покупець виконав умови договору, а тому немає підстав
для його розірвання.

Третя
особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Тарасова Ю.Г.
в судовому засіданні, заперечуючи проти визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири від 10 серпня 2006 року, пояснила, що ОСОБА_1.
звернувся до неї з питання укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.
Встановивши, що за даними реєстру обтяжень на цю квартиру накладений аршет
ухвалою суду, вона направила ОСОБА_1, до суду для з'ясування цього питання, і
ОСОБА_1. надав їй копію рішення суду від 26 червня 2006 року про скасування
арешту. Після цього нотаріус зробила витяг з реєстру обтяжень, відповідно до
якого арешт зі спірної квартири вже був знятий, заборона на відчуження була
відсутня, тому 10 серпня 2006 року в присутності ОСОБА_1. та ОСОБА_3.,
отримавши письмову згоду відповідно їх дружини та чоловіка, посвідчила договір
купівлі-продажу квартири. Ціна квартири, встановлена за домовленістю сторін, в
даному випадку співпадала з вартістю квартири, встановленою витягом БТІ, що не
суперечить діючому законодавству, і саме з цієї ціни нею було утримано державне
мито. При цьому жодних порушень нею допущено не було, в зв'язку з чим вважає
угоду законною.

Суд,
заслухавши показання сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах
справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов ОСОБА_1. та позов
ОСОБА_3. підлягають задоволенню, позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1, про розірвання
договору задоволенню не підлягає, а позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1. та ОСОБА_3. про
визнання договору недійсним підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно
до ст.224 ЦК України
в редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується
передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно
і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні положення містить ст.655 ЦК
України в редакції 2003 року.

Суд
встановив, що 3 листопада 2004 року між ОСОБА_2. (продавцем) та ОСОБА_1.
(покупцем) був укладений письмовий договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1,
який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального
округу Токаревою І.П., та зареєстрований 8 листопада 2004 року у КП "Бюро
технічної інвентарізації м. Донецька". Зазначені обставини крім показань
сторін та приватного нотаріуса Токаревої І.П., повністю підтверджуються копією
договору купівлі-продажу квартири, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі
правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4-5,
6, 7).

Відповідно
до п.п.2.1, 2.2 зазначеного договору від 3 листопада 2004 року, продаж квартири
за домовленістю сторін вчиняється за 38763 гривні. Розрахунок між сторонами
здійснюється з відстроченням платежу. В день укладення цього договору
сплачується 7763 гривні. Сума, що залишилася, тобто 31000 гривень,
відстрочується і сплачується протягом 7 календарних днів. Факт проведення
повного розрахунку та виконання договору засвідчується заявою продавця, справжність
підпису на якій буде засвідчено нотаріально.

В своїх
письмових запереченнях проти позову (а.с.38) відповідач ОСОБА_2. стверджував,
що позивач ОСОБА_1. в повному обсязі не розрахувався за придбану спірну
квартиру, а в судовому засіданні його представники пояснили, що ОСОБА_2.
заперечує отримання ним в день підписання договору 7763 гривень, визнаючи факт
перерахування йому 10 листопада 2004 року 31000 гривень за придбану квартиру.

Разом з
тим, судом встановлено, що першу частину від ціни квартири в сумі 7763 гривні
було сплачено покупцем ОСОБА_1. продавцю ОСОБА_2. у день укладення договору купівлі-продажу квартири 3
листопада 2004 року. Зазначені обставини безперечно підтверджуються показаннями
представника позивача, змістом п.п.2.1, 2.2 договору від 3 листопада 2004 року,
який однозначно свідчить про сплату покупцем цієї суми перед посвідченням угоди
та про розстрочення лише «суми, що залишилася» - 31000 гривень, а також
поясненнями третьої особи приватного

нотаріуса
Донецького міського нотаріального округу Токаревої І.П., яка категорично
стверджувала, що сторони під час посвідчення договору повністю підтвердили факт
сплати зазначеної суми перед підписанням договору. Не довіряти таким показанням
приватного нотаріуса у суду немає ніяких підстав.

Крім
того, суд встановив, що 10 листопада 2004 року покупцем ОСОБА_1. на поточний
рахунок продавця ОСОБА_2.,
відкритий у філії Донецької дирекції ТОВ "Універсальний комерційний
банк "Камбіо", було сплачено грошові кошти в сумі 31000 гривень, які
були отримані ОСОБА_2. Зазначені обставини повністю підтверджуються показаннями
обох сторін, листом філії Донецької дирекції ТОВ "Універсальний
комерційний банк "Камбіо" про надходження грошових коштів на рахунок
ОСОБА_2. від ОСОБА_1., копією квітанції про перерахування цих коштів, випискою
з особового рахунку ОСОБА_2. щодо руху грошових коштів (а.с.16, 8, 17-18).

Відповідно
до ст.85 ЦК України
в редакції 1963 року порядок обчислення строків позовної давності та інших
строків, встановлених цим Кодексом, визначається статтями 86 і 87 Цивільного
процесуального кодексу Української РСР. А відповідно до ч.3 ст.87 ЦПК УРСР коли
строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з
якого починається строк.

Аналогічні
положення містить й ст.253 ЦК
України в редакції 2003 року, відповідно до якої перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою
пов'язано його початок.

За таких
обставин ОСОБА_1., перерахувавши ОСОБА_2. 31000 гривень 10 листопада 2004 року,
тобто на сьомий день з наступного дня після підписання договору від З листопада
2004 року, не пропустив передбаченого договором строку уплати ним суми, що
залишилася, а доводи представників ОСОБА_2. про порушення ОСОБА_1. строків
сплати ціни за придбану квартиру є безпідставними.

Таким
чином, суд встановив, що усього покупцем ОСОБА_1. на користь продавця квартири
ОСОБА_2. у строк, встановлений договором купівлі-продажу від 3 листопада 2004
року, було сплачено 38763 гривні, тобто повну ціну, обумовлену договором
купівлі-продажу квартири.

За таких
обставин з усіх матеріалів справи суд встановив, що сторона договору
купівлі-продажу спірної квартири покупець ОСОБА_1. повністю виконав угоду:
прийняв зазначене майно, вселився до квартири, а також сплатив ОСОБА_2. за
надбану квартиру обумовлену договором суму, а ОСОБА_2. передав квартиру у
власність ОСОБА_1., звільнивши квартиру, чого не заперечували представники
ОСОБА_2.

З
пояснень сторін, а також матеріалів справи виходить, що продавець ОСОБА_2.
ухиляється від нотаріального засвідчення заяви про факт проведення повного
розрахунку покупцем ОСОБА_1.

Проаналізувавши
обставини справи, суд встановив, що відсутні будь-які підстави для відмови
позивачу ОСОБА_1. у визнанні умов договору купівлі-продажу спірної квартири виконаними,
тому з метою захисту прав позивача на власність, гарантованих чч.1, 4 ст.41
Конституції України, ст.224 ЦК
України в редакції 1963 року, ст.655 ЦК
України в редакції 2003 року, позов ОСОБА_1. про винання умов договору
купівлі-продажу квартири виконаними та про визнання за ним права власності на
спірну квартиру є законним, обгрунтованим та підлягає задоволенню.

А за
викладених обставин є незаконними та необгрунтованими зустрічні вимоги ОСОБА_2.
про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 3 листопада 2004 року,
оскільки підстави розірвання договору, які навів ОСОБА_2. - неотримання ним
повної суми розрахунку за продану квартиру - не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.

ОСОБА_2.
як на доказ своїх стверджень про неотимання суми 7763 гривень посилався на
відсутність його заяви про повний розрахунок, яку він повинен був подати на
посвідчення нотаріусу відповідно до п.2.2 договору від 3 листопада 2004 року.

Разом з
тим, такий аргумент ОСОБА_2. є явно надуманим, оскільки подання нотаріусу заяви
ОСОБА_2. залежить виключно від самого ОСОБА_2., у той час як саме він і не бажає визнавати факт отримання
ним грошей за квартиру в сумі 7763 гривні. Проте враховуючи зміст договору від
3 листопада 2004 року та показання нотаріуса Токаревої І.П., яка категорично
підтвердила, що перед підписанням договору ОСОБА_2. визнавав факт отримання
7763 гривень за квартиру, суд вважає теперішнє заперечення ОСОБА_2. цього факту
спробою ухилитися від виконання договору та від передання спірної квартири у
власність ОСОБА_1.

Відповідно
до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків,

встановлених цим
Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Відповідно
до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як
беруть участь у справі.

Під час
розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та
повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі представникам
ОСОБА_2., під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки,
зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на
підтвердження своїх доводів, сторонам, в тому числі ОСОБА_2. та його
представникам, було надано всі можливості для заявления необхідних клопотань та надання доказів, що
підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Разом з
тим, представники ОСОБА_2.
в судовому засіданні заявили, що ніяких інших клопотань та доказів позовних
вимог вони не мають, та не заперечували проти закінчення дослідження доказів.

За таких
обставин позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2. не надав суду достовірних та
достатніх доказів на обгрунтування своїх заперечень проти первісного позову
ОСОБА_1., та доводів своїх позовних вимог про те, що він не отримав від
ОСОБА_1, повної ціни за продану спірну квартиру, в зв'язку з чим суд вважає
неможливим задовольнити позов ОСОБА_2. в частині розірвання договору
купівлі-продажу спірної квартири від 3 листопада 2004 року з підстав ст.ст.691,
692 ЦК України
в редакції 2003 року.

Судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_2. був зареєстрованим у спірній квартирі у
встановленому законом порядку в якості власника квартири, а тому відповідно до
ст.ст.150, 156 ЖК України мав право на жилу площу в цій квартирі.

Як
встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, змісту договору
купівлі-продажу квартири, поштових відправлень, отриманих ОСОБА_2. за іншим
місцем проживання, а також заяв ОСОБА_2. до суду із зазначенням іншої адреси, з
листопада 2004 року до цього часу відповідач ОСОБА_2. добровільно в спірному
жилому приміщенні не проживає. Ніхто не перешкоджав відповідачеві проживати в
спірній квартирі, і на жилу площу в квартирі він не претендував, оскільки
протягом тривалого часу не ставив і в цей час не ставить питання про своє
вселення або усунення перешкод в користуванні житлом. Факт непроживання
ОСОБА_2. в спірній квартирі внаслідок її продажу позивачу ОСОБА_1. безперечно
підтверджується фактом відчуження відповідачем зазначеної квартири позивачу в
листопаді 2004 року за договором купівлі-продажу, згідно якого право власності
на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації договору.

За таких
обставин суд вважає, що ОСОБА_2., переставши бути власником спірної квартири,
при відсутності угоди між ним та власником квартири про безоплатне користування
жилим приміщенням, міг реалізувати своє право на жилу площу в спірній квартирі
як наймач жилого приміщення, уклавши у встановленому законом порядку договір
найму цього жилого приміщення з відповідною оплатою квартирної плати та плати
за комунальні послуги, проте цього не зробив.

Відповідно
до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або ч.1енів його
сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах
строків, установлених ч.1, п.1 и
5 ч.3, ч.4 ст. 71 ЖК України.

За таких
обставин суд вважає, що ОСОБА_2., який був відсутнім в спірній квартирі без
поважних причин більше шости місяців, втратив право на жилу площу в цій
квартирі, та відсутні підстави для визнання поважними причин його відсутності в
зазначеній квартирі.

Суд
встановив, що реєстрація відповідача ОСОБА_2. в спірній квартирі, належній позивачеві, порушує законні
права позивача на власність та житло, гарантовані чч.1, 4 ст.41, чч.1, З ст.47
Конституції України.

Тому суд
вважає позовні вимоги про визнання ОСОБА_2. таким, що втратив право на жилу
площу в спірній квартирі, законними, обгрунтованими та такими, що підлягають
задоволенню. Крім того, суд встановив, що 10 серпня 2006 року між ОСОБА_1.
(продавцем) та ОСОБА_3(покупцем) був укладений письмовий договір
купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. Зазначені обставини
крім показань сторін та приватного нотаріуса Тарасової Ю.Г., повністю
підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири, витягом про
реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, іншими документами щодо посвідчення
угоди, наданими суду приватним нотаріусом (а.с.179, 180, 192-205).

ОСОБА_2.
в своєму позові та його представники в судовому засіданні наполягали на тому,
що зазначений договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки є фіктивним,
підтвердженням чого є вкрай низька ціна угоди - 3215 гривень, у той час як в
2004 році ОСОБА_1. придбав зазначену квартиру у ОСОБА_2. за ціною у 38763 гривні.

Разом з
тим, зазначені ствердження позивача за зустрічним позовом про фіктивність угоди
є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами. Зокрема, представник
ОСОБА_1. в судовому засіданні пояснив, що на час укладення договору між
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. в 2004 році вартість квартири за оцінкою БТІ складала
10405 гривень (що підтверджується п.2.4 договору від 3 листопада 2004 року -
а.с.4), а оскільки сторони договору мають право самостійно визначати ціну
угоди, ОСОБА_1. та ОСОБА_2. за домовленістю погодилися укласти договір за ціною
38763 гривні, що ніяк не у перечить закону.

Представник
ОСОБА_1. також пояснив, що після придбання квартири ОСОБА_1, розпочав в ній
ремонт, зняв підлогу, вікна, розібрав стелю, внаслідок чого квартира прийшла у
гірший стан, ніж до укладення договору від 3 листопада 2004 року. Тому під час
оформлення договору купівлі-продажу в серпні 2006 року її й було оцінено в БТІ
на суму 3215 гривень, і саме зазначену ціну було встановлено між сторонами
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. в договорі купівлі-продажу від 10 серпня 2006 року, що
також не суперечить діючому законодавству.

При
цьому доводи представників ОСОБА_1. та ОСОБА_3. про намір обох сторін укласти
реальну угоду купівлі-продажу з настанням всіх вдповідних наслідків
підтверджуються фактом прийняття покупцем ОСОБА_3зазначеної квартири від
продавця ОСОБА_1., фактом її вселення до квартири та постійного користування
квартирою, що в свою чергу підтверджується довідкою відділу медичного
забезпечення УМВСУ в Донецькій області про перебування ОСОБА_3. в зв'язку з
вагітність на обліку в зазначеному медичному закладі із зазначенням місця
проживання - спірної квартири (а.с.252), довідкою дитячої поліклініки Донецької
дитячої клінічної лікарні № 1 про перебування дитини ОСОБА_3. сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, на обліку у зазначеному медичному закладі за
адресою спірної квартири (а.с.253), а також довідкою житлових органів з місця
проживання ОСОБА_3. та її неповнолітньої дитини (а.с.254).

Відповідно
до ст.234 ЦК України
в редакції 2003 року фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

За таких
обставин суд встановив, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2. усупереч
вимогам ч.3 ст.10, ч.1 ст.П, ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України не надано жодних
доказів своїм доводам про вчинення відповідачами ОСОБА_1. і ОСОБА_3. правочину
без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Разом з
тим, суд встановив, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 10 серпня
2006 року квартира № АДРЕСА_1перебувала у судовому спорі.

Так, на
зазначений час в провадженні Київського районного суду м. Донецьку перебувала
теперішня справа за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про визнання договору
виконаним, визнання права власності на зазначену квартиру. Заочним рішенням
суду від 26 червня 2006 року позов ОСОБА_1. був задоволений, договір
купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_2. і ОСОБА_1. З листопада
2004 року, визнаний виконаним (а.. 119-120).

Проте 5
липня 2006 року ОСОБА_2. подав до канцелярії суду заяву про оскарження
зазначеного рішення (а.с.121), 17 серпня 2006 року він подав заяву про перегляд
зазначеного заочного рішення (а.с.127), недоліки якої усунув 27 липня 2006 року
(а.с.131), а ухвалою Київського райнного суду м. Донецька від 29 серпня 2006
року заяву ОСОБА_2. про перегляд заочного рішення від 26 червня 2006 року було
задоволено, а зазначене рішення скасоване (а.с.136). Таким чином, протягом
зазначеного часу і в день укладення договору купівлі-продажу від 10 серпня 2006
року судовий спір між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. вирішений остаточно не був, в
зв'язку з чим доводи ОСОБА_2. про неможливість укладення договору щодо цієї
квартири 10 серпня 2006 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. заслуговують на увагу.

Тому суд
вважає, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 10 серпня 2006 року між
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. був оформлений в період перебування цього майна в спорі, в
період розгляду Київським районним судом м. Донецька заяви про перегляд
заочного рішення суду, тобто укладений ОСОБА_1., право власності якого
оспорювалося і який на момент укладення угоди не вправі був це майно
відчужувати. Таким чином, зазначений договір від 10 серпня 2006 року укладений
із порушенням закону, в зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, суд
встановив, що зазначений договір купівлі-продажу квартири був укладений з
покупцем ОСОБА_3., яка не знала і не могла знати, що придбала майно, яке
перебуває в спорі, у особи, що на момент укладення угоди не мала права на його
продаж.

В судовому
засіданні представник ОСОБА_3. пояснював, що вона є добросовісним набувачем
спірного майна. Ці доводи підтвердили в суді представник продавця ОСОБА_1.,
який пояснив, що ОСОБА_1не розповідав покупцю ОСОБА_3 про судові спори щодо
квартири, а також приватний нотаріус Тарасова Ю.Г., яка сама наполягала на
правомірності договору на час його укладення 10 серпня 2006 року. Такі доводи
позивачки також повністю підтверджуються фактом наявності у продавця при
укладенні договору правовстановлюючого документу на майно: договору
купівлі-продажу від 3 листопада 2004 року, посвідченого нотаріально,
зареєстрованого в Бюро технічної інвентарізації м. Донецька (а.с.195, 196,
197), витягів з державних реєстрів іпотек, обтяжень нерухомого майна, заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.199, 200, 201), тобто належним чином
оформлених документів на майно, прийнятих до оформлення нотаріусом, що визнали
в судовому засіданні всі сторони. Зазначені обставини безумовно підтверджують
доводи ОСОБА_3. про те, що під час придбання спірної квартири вона перебувала у
переконанні, що укладена нею угода є законною і правомірною, тобто вона є
добросовісним набувачем.

При
цьому є очевидною неспроможність доводів предтавників ОСОБА_2., що покупець ОСОБА_3. мала дізнатися
про наявність судового спору в провадженні суду, оскільки за наявності у
продавця належним чином оформленого правовстановлюючого документу на майно
-договору купівлі-продажу, зареєстрованого в БТІ та прийнятого нотаріусом, у
покупця ОСОБА_3. відсутні були підстави припускати наявність спору в суді, а
доводи самої ОСОБА_3. та її представника, що про наявність судового спору їй
ніхто не повідомив, нічим не спростовані.

За таких
обставин суд встановив, що ОСОБА_3.
не знала, не могла знати і не повинна була знати, що покупає квартиру у
особи, яка на той час не мала права її відчужувати, тобто вона є добросовісним
набувачем.

Відповідно
до ч.1 ст.388 ЦК України
в редакції 2003 року якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка
не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача
лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він
передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він
передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом
встановлено, що спірну квартиру було добровільно передано її попереднім
власником ОСОБА_2. у власність,
володіння та користування ОСОБА_1., що підтверджується показаннями всіх
учасників судового розгляду, договором купівлі-продажу квартири від 3 листопада
2004 року.

Усі
обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_2. за власною волею здійснив
відчуження спірної квартири за договором купівлі-продажу, передав зазначене
майно зі свого володіння ОСОБА_1., а ОСОБА_1. за власним бажанням продав спірну
квартиру ОСОБА_3.

Таким
чином, суд встановив, що добросовісний набувач ОСОБА_3. придбала зазначене майно, у той час як це майно вибуло з
володіння ОСОБА_1., якому це майно було добровільно передано попереднім
власником, тобто за волею цієї особи, в зв'язку з чим відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України в
редакції 2003 року власник не вправі витребувати зазначене майно у добросовісного
набувача ОСОБА_3.

Тому
позов ОСОБА_3. про визнання за нею права власності на спірну кватиру є
законним, обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На
підставі викладеного, чч.1, 4 ст.41, чч.1, 3 ст.47 Конституції України, ст.224 ЦК України в
редакції 1963 року, ст.ст.203, 215, 330, 388, 655 ЦК України в
редакції 2003 року, ст.ст.71 ч.1, 150 ч.1, 156 ч.4, 162 ч.1, 2, 163 ч.1, 2, 191
ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання угоди виконаною, визнання права власності на
квартиру, визнання таким, що втратив право на жилу площу задовольнити.

Визнати
виконаним договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, укладений 3 листопада
2004 року між ОСОБА_2(продавцем) та ОСОБА_1(покупцем), посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Токаревою Іриною Петрівною.

ОСОБА_2
визнати таким, що втратив право на жилу площу в квартирі № АДРЕСА_1.

ОСОБА_2в
позові до ОСОБА_1про розірвання договору купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1,
укладеного 3 листопада 2004 року, відмовити.

Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири
недійсним задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, укладений 10 серпня 2006
року між ОСОБА_1та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу Тарасовою Юлією Георгіївною.

Позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем, визнання
права власності на квартиру задовольнити.

Визнати
ОСОБА_3 добросовісним набувачем квартири № АДРЕСА_1за договором купівлі-продажу
квартири, укладеним 10 серпня 2006 року між ОСОБА_1та ОСОБА_3, посвідченим
приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тарасовою Юлією
Георгіївною.

Визнати за
ОСОБА_3 право власності на квартиру № АДРЕСА_1.

Скасувати
арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 14 березня
2005 року на квартиру № АДРЕСА_1шляхом заборони відчуження зазначеної квартири.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський районний суд м. Донецька протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до
Апеляційного суду Донецької області через Київський районний суд м. Донецька
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу може бути подано без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.