Справа №2-1966/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

18 грудня 2007
року                                                                                                     М.Запоріжжя

Орджонікідзевський
районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Мазур B.C., при секретарі
Лепетченко Д.В., за участю прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в
інтересах держави в особі Запорізької міської ради, розглянув у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа:
орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації про
визнання договору купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності на
житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Орджонікідзевським
районним судом м. Запоріжжя 19.11.2002 р. було винесено рішення по цивільній
справі № 2-4237/2002 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та про
визнання права власності на житловий будинок, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені повністю. Вказане рішення суду набрало чинності 21.12.2002 року.
Прокурором Орджонікідзевського району м. Запоріжжя до апеляційного суду Запорізької
області було подано апеляційну скаргу від 06.03.2007 р. № 133-вих.07 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2002 р. по цивільній
справі № 2-4237/2002 та клопотання про поновлення пропущеного строку від
19.03.2007 р. № 706-07 на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16.05.2007 р. по цивільній
справі № 22-1783/2007 клопотання прокурора Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2002 р. по цивільній
справі № 2-4237/2002 було задоволено, а ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 30.05.2007 року по цивільній справі № 22-1783/2007 рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2002 р. по цивільній справі № 2-4237/2002
було скасовано, а цивільна справа направлена до Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя на новий розгляд.

При новому
розгляді цивільної справи, ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просить суд задовольнити їх повністю у зв'язку з тим, що вони
засновані на законі. Позивач в своїх поясненнях суду послався на наступне.

Розгляд
апеляційним судом Запорізької області апеляційної скарги прокурора
Орджонікідзевського району м. Запоріжжя на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2002 р. по справі № 2-4237/2002, яка була
подана в інтересах національного заповідника „Хортиця", відбувся без
участі ОСОБА_1, яка з цієї причини не мала змоги надати суду апеляційної
інстанції письмові докази, мотивовані пояснення, навести свої доводи та
міркування з питань, які виникли під час судового розгляду в апеляційному суді,
а також надати заперечення проти апеляційної скарги прокурора Орджонікідзевського
району м. Запоріжжя строку на вказане рішення суду.

Прокурор
Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в судовому засіданні пояснив суду, що
пояснення ОСОБА_1 та досліджені письмові докази, надані позивачем та іншими
особами, містять факти та обставини, які не були відомі прокурору
Орджонікідзевського району м. Запоріжжя до подання ним апеляційної скарги на
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2002 р. по
справі № 2-4237/2002 в інтересах національного заповідника „Хортиця".
Дослідивши доводи ОСОБА_1 до свого позову, надані нею письмові докази,
пояснення мешканців будинків по вул. Будинок відпочинку на о. Хортиця в м.
Запоріжжя та надані ними чисельні документи, прокуратура Орджонікідзевського
району м. Запоріжжя вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та про визнання права власності на житловий будинок
підлягає задоволенню з тієї підстави, що

2

АДРЕСА_1, не є
самовільно збудованим, а земельна ділянка площею 2 910 кв.м., на якій він
розташований була зайнята на законних підставах та використовується ОСОБА_1
правомірно. Прокурор Орджонікідзевського району м. Запоріжжя проти позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не
заперечував.

Представник ОП
ЗМБТІ проти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не заперечував.

Суд, дослідивши
письмові докази та інші матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін
та осіб, які беруть участь у справі, вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим
задоволенню в повному обсязі.

Прокурором
Орджонікідзевського району м. Запоріжжя були надані письмові пояснення
мешканців будинків по вул. Будинок відпочинку на о. Хортиця в м. Запоріжжя та
додані до них копії документів, які свідчать, що АДРЕСА_1був забудований
одночасно із забудовою селища Будинок відпочинку на о. Хортиця ще до Великої
вітчизняної війни на підставі дозволів, які видавалися забудовникам жилих домів
в цьому селищі органами місцевої влади. Так, райжилуправлінням
Орджонікідзевського району м. Запоріжжя на ім'я ОСОБА_3була видана довідка від
12.07.1944 року про дозвіл забудувати жилу споруду на Строму Дніпрі, та ордером
Орджонікідзевського райжилуправління № 401 тому ж громадянину ОСОБА_3 було
дозволено проживати на острові Хортиця у житловій АДРЕСА_2розташований
безпосередньо поруч з будинком ОСОБА_1

Матері мешканця
АДРЕСА_3ОСОБА_4 в 1965 р. Запорізьким бюро технічної інвентаризації був виданий
технічний паспорт на АДРЕСА_4, в якому ОСОБА_5 була зазначена як власник цього
будинку без відміток про те, що ця будівля є самовільно забудованою.

Відповідач та
члени його родини відкрито та безперервно користувалися вказаним жилим будинком
та земельною ділянкою, на якій він розташований, на протязі більше 60 років. За
вказаний час органи місцевої влади та інші компетентні органи жодного разу не
оскаржили право власності мешканців жилого АДРЕСА_1 та не здійснювали дій, які
б свідчили про невизнання цього права. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про
власність", який діяв під час укладення договору купівлі-продажу від
23.08.2002 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, володіння майном вважалося правомірним,
якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Суду
не було надано доказів того, що ОСОБА_2,
який був продавцем за вказаною угодою, неправомірно володів бАДРЕСА_1.
Таким чином, у суду відсутні підстави вважати жилий АДРЕСА_1самовільно
збудованим, а земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, -самовільно
зайнятою.

Суд встановив,
що право ОСОБА_2 та
попередніх власників цього будинку на користування землею за місцем знаходження
вказаного нерухомого майна було отримано ними у встановленому законом порядку.
Згідно до ст. ЗО Земельного кодексу України в редакції 1990 р. при переході
права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходило і право
власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового
призначення. Тобто, право на користування відповідачем земельною ділянкою, на
якій знаходиться жилий АДРЕСА_1, виникло безпосередньо із закону, а не з будь
яких дозволів, актів або угод в письмовій формі. Це правило діє і в теперішній
час у відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, яка встановлює
правила переходу права користування на земельну ділянку при переході права на
житловий будинок, на якій він розміщений. Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх
відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування. З наведених підстав, у ОСОБА_2
та ОСОБА_1 виникло право на користування земельною ділянкою площею 2910
кв.м., на якій знаходиться жилий АДРЕСА_1. Саме ця площа земельної ділянки
вказана в договорі купівлі-продажу від 23.08.2002 p.,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, якою відкрито та безперервно користувався
продавець нерухомого майна за вказаною угодою.

3

Письмові докази
(копії домових книг), залучені до справи, свідчать про те, що ОСОБА_6, 1940 р.н. та ОСОБА_2, 1972 р.н. були
прописані за вказаною адресою Орджонікідзевським та Ленінським районними
відділами Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області з
03.04.87 р. та з 02.04.96 р. відповідно, а ОСОБА_1 була зареєстрована ще
15.03.2003 p., тобто за півтори роки до видачі Національному
заповіднику „Хортиця" державного акту на право постійного користування
земельною ділянкою від 21 грудня 2005 р. № 43. У відповідності до
постанови Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 р. № 678 „Про деякі правила
прописки громадян", Висновку Комітету конституційного нагляду СРСР від
11.10.1991 р. № 26 (21-1) „Про дозвільний порядок прописки громадян" та
Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік від 24.06.1981 р. №
5150-Х, прописка в самовільно збудованому жилому фонді була неможлива. Також
неможлива була постановка на облік та зняття з нього військовозобов'язаних осіб
за адресою вул. Будинок відпочинку, 14 в м. Запоріжжя Орджонікідзевським
районним військовим комісаріатом м. Запоріжжя, як це відбувалося на протязі
тривалого часу, про що свідчать штампи вказаного РВК на копіях домових книг.

З наведених
обставин слідує висновок про те, що визнання права приватної власності за
ОСОБА_1 на жилий АДРЕСА_1 за рішенням Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 19.11.2002 р. по цивільній справі № 2-4237/2002 не могло порушити
права Національного заповідник „Хортиця" на користування земельною
ділянкою, на якій розташований вказаний будинок, з тієї причини, що право
користування цією земельною ділянкою виникло у власників зазначеного жилого
будинку безпосередньо із закону значно раніше, ніж у Національного заповідник
„Хортиця". З цих підстав, земельна ділянка площею 2910 кв.м., на якій
розташований жилий АДРЕСА_1, була неправомірно включена до складу земельної
ділянки площею 2359,34 га, переданої національному заповіднику „Хортиця" в
постійне користування на підставі державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою від 21.12.2005 р. № 43. Цей висновок
суду підтверджується рішення Запорізької міської ради від 09.11.2005 р. № 5
„Про видачу державного акту на право постійного користування земельною ділянкою
Національному заповіднику „Хортиця", в додатку до якого є перелік
сторонніх землекористувачів на території о. Хортиця в м. Запоріжжя, прилеглих
до цього островів та урочища Вирва. В п. 41 вказаного додатку є посилання на
те, що сторонніми землекористувачами на цій території є, зокрема, інші власники
майна станом на 01.11.2005 р. Така категорія сторонніх землекористувачів в
сукупності володіє земельними ділянками загальною площею 25,9707 га. Під час
прийняття Запорізькою міською радою вказаного рішення, ОСОБА_1 входила до
категорії „Інші власники майна станом на 01.11.2005 р." з тих підстав, що
її право власності на жилий АДРЕСА_1 було оформлено у встановленому законом
порядку і підтверджувалося належними та допустимими письмовими доказами у
вигляді реєстраційного посвідчення від 28.12.2002 р. серії С А № НОМЕР_1,
виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації. Власник землі на о. Хортиця в м. Запоріжжя при передачі її в
постійне користування національному заповіднику „Хортиця" повинен був
пересвідчитися в наявності або відсутності законних користувачів землею в
можливих межах цього заповідника, що не було здійснено.

Позивач надав
суду письмові докази про сплату ним земельного податку за 2003-2007р.р. у
встановленому розмірі та порядку, а власник вказаної земельної ділянки приймав
та приймає сплату ОСОБА_1 земельного податку як належне виконання нею, як
належним землекористувачем, свого обов'язку, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону
України „Про плату за землю".

В договорі від
23.08.2002 року купівлі-продажу жилого будинку, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
містяться всі суттєві умови для договорів такого виду. В цій угоді
індивідуально визначений предмет купівлі-продажу, а також вказана площа
земельної ділянки, що знаходилася в постійному користуванні ОСОБА_2, яка
складає 2910 кв.м. Зазначений договір відповідав вимогам цивільного
законодавства України і передбачав його нотаріальне посвідчення. Всі
зобов'язання за названим договором були виконанні його сторонами, крім
нотаріального посвідчення угоди з вини відповідача.

4

Згідно до ст. 47 ЦК України 1963 р. (в редакції, яка
була чинна на час виникнення спірних правовідносин), якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а
друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за
вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі
наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Беручи до уваги
ту обставину, що відповідач дійсно ухилявся від нотаріального посвідчення
договору від 23.08.2002 р. купівлі-продажу жилого будинку, укладеного між ним
та ОСОБА_1, суд вважає, що у позивача були підстави для звернення до суду за
захистом власних цивільних прав та інтересів.

Відповідно до
ст. 47 ЦК України
1963 р., ст.ст. 13, 16,
ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі-продажу між вказаними особами від 23.08.2002 р.
дійсним та про визнання права власності на жилий АДРЕСА_1, задовольнити
повністю.

Визнати договір
купівлі-продажу жилого будинку № 14 по вул. Будинок відпочинку в м. Запоріжжя,
укладений 23.08.2002 р. між ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
та ОСОБА_2(АДРЕСА_2), дійсним та таким, що не потребує подальшого нотаріального
посвідчення.

Визнати за
ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на жилий
АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці 2 910 кв.м., а саме: жилий будинок
- „А", шлакоблок., площею 149,4 кв.м., відкрита веранда - „а", жилий
будинок - „В", площею 36,7 кв.м., веранда - „в", гараж - „Г",
сарай - „Д", вбиральня - „Е", сарай -„Ж", погріб - „пг",
паркан № 1.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) на
користь ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) державне мито в
розмірі 1 700 грн. сплачене нею при поданні позову.

Рішення суду
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької
області.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.