Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25
червня 2007 року Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді:      Шевченко О.В.,

при
секретарі:                      Гетьманенко
О.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.  Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  треті особи - Служба у справах
дітей Широківської районної державної адміністрації,  Рада опіки та піклування при виконавчому
комітеті Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської
області,  Орган опіки та піклування
Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської
області,  про визначення місця проживання
дитини,  зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
треті особи - Служба у справах дітей Широківської районної державної
адміністрації,  Рада опіки та піклування
при виконавчому комітеті Широківської селищної ради Широківського району
Дніпропетровської області,  Орган опіки
та піклування Андріївської сільської ради Широківського району
Дніпропетровської області,  про
визначення місця проживання їх сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  а саме залишити
його проживати з ОСОБА_1.,  зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

В
обгрунтування позову позивач посилається на те,
що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебуває у шлюбі. За час їхнього
спільного проживання відповідачка періодично кидала його та їхала до своїх
батьків,  не забираючи з собою сина
Кирсань ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня
2006 року вони не проживають разом.
Відповідачка забрала сина з собою та поїхала до батьків,  які проживають в с.  Андріївна. 24 серпня відповідачка
зателефонувавши його матері,
ОСОБА_3,  та повідомила,  що їх син захворів і щоб він забрав його до
себе. Коли він приїхав,  відповідачка
вивівши дитину з будинку,  не винесла
дитячі речі,  почала давати вказівки щодо
лікування сина. Забравши сина,  на другий
день,  25 серпня,  він помітив,
що сину стало гірше і звернувся в лікарню,  де йому було призначене лікування. 28
серпня,  в зв'язку з тим,  що дитині стало гірше,  він знову звернувся в лікарню і їхнього сина
залишили для проходження комплексного стаціонарного лікування. З часу коли син
захворів,  він повідомив по телефону
відповідачку про те що дитина знаходиться на стаціонарному лікуванні,  але вона не виявила бажання лежати з сином в
лікарні. Він змушений був сам доглядати за хворою дитиною. 1 вересня
відповідачка,  прийшовши в лікарню,  отримала довідку про стан здоров'я для заяви
про стягнення аліментів,  але навіть не
спитавши про стан дитини та не відвідавши його. В зв'язку з тим,  що ОСОБА_2.
не дала йому ніяких дитячих речей,
він змушений був купувати їх в магазині,
про що є відповідно товарні чеки. З 03 вересня,  відповідачка,
почала вимагати повернути дитину,
навіть не дочекавшись повного одужання. І він змушений був звернутись в
орган опіки і піклування Широківської селищної ради з заявою про вирішення
питання тимчасового проживання його сина з ним.

Про рішення опікунради його не повідомили. їх син ОСОБА_4 знаходиться на
обліку в Широківській центральній лікарні з діагнозом астматичний бронхіт з
частими загостреннями. Умови в яких зараз проживає його дружина з їхнім сином
бажають кращого. Згідно з актом обстеження,
який був складений Андріївською сільською радою,  будинок потребує ремонту,  має пічне опалення. Згідно з рекомендаціями
лікаря-педіатра,  їх син потребує
диспансерного обліку,  постійного
догляду,  комфортних умов проживання -постійний
без перепадів температурний режим та вологість,
уникати контакту з тваринами,
пухом та пір'ям.  Він проживає
разом з батьками,  умови його проживання
відповідають поставленим вимогам.  Згідно
з актом обстеження будинок газифікований,
наслідком чого є постійне опалення та стабільна температура в кімнатах.
Вважає,  що перебування сина в сім'ї
ОСОБА_2.  негативно впливає на стан його
здоров'я. Відповідачка не може забезпечити дитині ні належних умов
проживання,  ні матеріального
забезпечення. Вони не дійшли згоди з ким із них буде проживати син,  тому він змушений,  враховуючи перш за все інтереси дитини,  звернутись із заявою про визначення місця
проживання малолітньої дитини з ним.

Позивач
ОСОБА_1.,  виступаючи у судовому
засіданні,  позовні вимоги та їх
обгрунтування,  викладені в позовній
заяві,  підтримав повністю. Просив суд
визначити місце проживання його сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1,  та залишити сина на
його утриманні та вихованні з проживанням за адресою: смт.  Широке,
АДРЕСА_1. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав через їх
необґрунтованість.

Представник
позивача,  виступаючи у судовому
засіданні,  позовні вимоги та їх
обгрунтування,  викладені в позовній
заяві,  підтримала повністю. Просила суд
позовні вимоги ОСОБА_1. задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом не
визнала.

Відповідачка,  виступаючи в судовому засіданні,  позовні вимоги ОСОБА_1. не визнала. Позовні
вимоги по зустрічному позову підтримала та просила задовольнити в повному
обсязі та пояснила,  що після фактичного
припинення нею та ОСОБА_1. подружніх стосунків,
що мало місце з 28 липня 2006 року,
а в подальшому також було підтверджено і судовим рішенням про розірвання
даного шлюбу,  між ними було досягнуто
домовленості про місце проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
зокрема те,  що останній
залишиться проживати разом з нею. Додатковою для цього підставою було також і
те,  що саме вона перебувала у соціальній
відпустці по догляду за їхньою малолітньою дитиною до досягнення нею трьох
років і на даний час фактично здійснюю такий догляд за нею. У серпні-вересні
2006 року її колишній чоловік - ОСОБА_1,
вчинив щодо неї протиправні дії,
а саме намагався самочинно змінити місце проживання їхнього малолітнього
сина. Без моєї на те обов'язкової згоди і попереднього узгодження цього
питання,  шляхом обману відповідач більше
десяти днів утримував його у себе та створював перешкоди у її з дитиною
вільному спілкуванні. Зокрема,  24 серпня
2006 року,  за домовленістю між ними
відповідач в черговий раз забрав до себе додому на чотири святкові дні їхнього
малолітнього сина,  та мав повернути його
їй 27 числа того ж місяця. На той час,
коли ОСОБА_1. забирав до себе дитину,
остання була цілком здоровою,  без
будь-яких ознак загострення її хронічного захворювання незважаючи на її
хворобливість. В обумовлений термін (27.08.2006 р.) колишній чоловік так і не
повернув їй сина,  а на протязі наступних
декількох днів,  разом з членами своєї
родини,  по телефону навмисно приховував
від неї як сам факт загострення хвороби сина,
так і те,  що останній перебуває
на стаціонарному лікуванні в районній лікарні. Лише 29 серпня 2006 року,  додзвонившись в дитяче відділення
Широківської ЦРБ вона від виконуючої обов'язки завідуючої дитячим відділенням -
лікаря ОСОБА_5.  дізналась про те,  що син тяжко хворий і у нього відбулось
загострення його хронічної хвороби на астматичний бронхіт. Коли ж наступного
дня - 30 серпня 2006 року вона приїхала до відповідача з тим,  щоб забрати додому сина,  останній без її на те згоди та всупереч її
волі відмовив їй в цьому,  а в
подальшому,  самочинно змінивши місце
проживання нашої дитини,  до 11 вересня
2006 року

включно,  без законних на те підстав
утримував її у себе вдома. Весь цей час,
кожного дня вона була змушена навідувати свого сина в будинку батьків
відповідача та за його вказівкою її спілкування з малолітньою дитиною
відбувалось лише в присутності матері останнього,  тоді як сам відповідач в цей час перебуваючи
на лікарняному по догляду за хворою дитиною,
фактично доглядом нашої дитини особисто не займався. Забрати від
відповідача до себе додому сина ОСОБА_4,
вона змогла лише 11 вересня 2006 року,
і лише після того як пообіцяла ОСОБА_1.,
що не буде подавати до суду на стягнення з нього аліментів на утримання
їхньої дитини. Тоді ж відповідач пообіцяв,
що буде в добровільному порядку надавати їм необхідне матеріальне
утримання,  але в подальшому даної
обіцянки він так і не дотримався. Таким чином,
в період з 30 серпня і по 11 вересня 2006 року,  тобто майже два тижні підряд,  відповідач протиправно утримував у себе
малолітнього сина,  намагаючись самочинно
змінити місце його проживання,  чим
завдав мені тяжких і тривалих за часом моральних страждань. Останні,  вона безпосередньо пов'язую як із самим
фактом протиправної поведінки свого колишнього чоловіка щодо її та відвертого
ігнорування її батьківських прав відносно їхньої дитини,  так і з тими тривалими хвилюваннями,  які вона відчувала весь цей час доки хвора
дитина мешкала окремо від неї і вона,  як
мати,  була примусово позбавлена
можливості особисто турбуватись про її стан здоров'я та здійснювати фактичний
догляд за нею. Моральні страждання їй завдано також і відверто неправдивими
відомостями (наклепом) щодо її жіночої та материнської гідності,  які відповідач виклав як у своєму позові про
визначення місця проживання дитини,  так
і розповсюджує їх серед їх спільних знайомих,
друзів,  а також і інших осіб,  які її знають. Враховуючи її тяжкий
матеріальний стан та необхідність значних грошових коштів для поточного
лікування їхнього малолітнього сина,
підтримання його фізичного стану,
погрози з боку відповідача для неї носять доволі реальний та загрозливий
характер,  що мимоволі змушує її
страждати та хвилюватись з цього приводу,
а також звертатись за матеріальною підтримкою на лікування дитини не до
її батька,  а до інших осіб. Все це вже
завдало,  та продовжує завдавати мені і
до тепер,  значних моральних страждань та
нервових хвилювань,  які також пов'язані
і з її вимушеною участю у розгляді цієї цивільної справи. Визначаючи розмір
моральної шкоди,  яка вже була завдана їй
неправомірними діями відповідача,  вона
виходжу із того,  що останнім такі
протиправні дії щодо неї вчинялись навмисно та на протязі досить тривалого
часу,  а крім того весь цей час вона
перебувала в досить скрутному матеріальному становищі і про це було відомо
колишньому чоловіку,  який використовував
дану обставину проти неї. Так,  завдану
їй відповідачем моральну шкоду тільки по факту самочинної зміни ним місця
проживання їхньої малолітньої дитини та її утримання у себе вдома проти її волі
на протязі дванадцяти днів,  вона оцінюю
в сумі 3 000 гривень. Іншими протиправними діями відповідача,  зокрема його погрозами на її адресу щодо
відібрання у неї їхньої малолітньої дитини,
а також небажанням останнього сплачувати їй в добровільному порядку
аліменти на її утримання,  і тим самим
сприяння її тяжкому матеріальному становищу,
а також розповсюдження щодо неї неправдивої і такої,  що принижує її жіночу гідність,  інформації,
їй була завдана моральна шкода,
яку вона оцінює в розмірі 2 000 гривень. Відповідно,  загальний розмір завданої їй відповідачем
моральної шкоди становить суму в 5 000 грн.

Представник
відповідачки,  виступаючи у судовому
засіданні,  заперечував проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1. Позовні вимоги по зустрічному позову підтримав та
просив задовольнити в повному обсязі.

Представник
третьої особи - Служба у справах дітей Широківської районної державної
адміністрації,  вважає доцільним залишити
дитину проживати з матір"ю. Умови проживання ОСОБА_2.  є нормальними для проживання там дитини.

Представник
третьої особи - Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Широківської
селищної ради Широківського району Дніпропетровської області,  вважає доцільним залишити дитину проживати з
матір"ю.

Представник
третьої особи - Орган опіки та піклування Андріївської сільської ради    Широківського    району
Дніпропетровської    області,     виступаючи    в
судовому

засіданні,  пояснила,  що за заявою ОСОБА_1. орган опіки провів
обстеження умов проживання ОСОБА_2. ,
склали відповідно Акт обстеження,
відповідно до якого умови проживання оцінені як добрі. Дитина може
проживати з матір"ю без шкоди для здоров'я,  вважає доцільним залишити дитину проживати з
матір"ю ОСОБА_2.

Заслухавши
пояснення сторін,  представників
сторін,  представників третіх осіб,  їх висновки,
показання свідків,  дослідивши
матеріали справи,  суд приходить до
висновку,  що первісний позов ОСОБА_1.
необгрунтований і не підлягає задоволенню,
а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню,  оскільки відповідно до  ст.
153 СК України мати,  батько та
дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою,  крім випадків,  коли таке право обмежене законом.

Згідно  ст.
157 ч.ч. 1,  2,  З СК України,
питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із
батьків,  хто проживає окремо від
дитини,  зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків,  з ким проживає дитина,  не має права перешкоджати тому з батьків,  хто проживає окремо,  спілкуватися з дитиною та брати участь у її
вихованні,  якщо таке спілкування не
перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття
161 ч. 1 СК України встановлює,  якщо
мати та батько,  які проживають
окремо,  не дійшли згоди щодо того,  з ким із них буде проживати малолітня
дитина,  спір між ними може вирішуватися
судом.  При вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків,  особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини,  стан її здоров'я та
інші обставини,  що мають істотне
значення.

В
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 листопада 2003 року зареєстрували шлюб в Андріївській
сільській раді Широківського району (а.с.
6).

Від
шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.  7),  який перебуває на диспансерному обліку у
Широківській ЦРЛ дитячої консультації з діагнозом астматичний бронхіт з частими
загостреннями. Дитина потребує профілактичного та постійного лікування,  комфортних умов проживання (уникати контакту
з тваринами,  пух-пером) (довідка
Широківської ЦРЛ від 01.09.2006 року,
виписним епікризом мед картки № 3237 - а.с.  8,  9).

ОСОБА_2.  - мати дитини відповідно до листа Управління
праці та соціального захисту населення № 1585/1-13 від 30.08.2006 року
(а.с.  15) знаходилася на обліку відділі
соціальних виплат та отримувала допомогу по догляду за дитиною до 3-х років на
період з 28.06.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 90 грн. на місяць.

Як
випливає з довідки від 28.08.2006 року (а.с.
16),  батько дитини - ОСОБА_1.
працює на посаді слюсаря ВАТ „Метал Стіл Кривий Ріг" та його
середньомісячний заробіток складає 1739, 39 грн. (за мінусом внесків),  а як випливає з довідки про доходи від
14.03.2007 року середньомісячний дохід - 2145 грн. та утримання за виконавчим
листом в розмірі 255 і 200 грн. (а.с.
76).

Відповідно
до Акту обстеження умов проживання ОСОБА_2.
та неповнолітнього ОСОБА_4. від 18.10.2006 року (а.с.  11),
Акту від 06.09.2006 року (а.с.
32),  Акту від 16.11.2006 року
(а.с.  13) складених представниками
Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської
області,  ОСОБА_2.  та ОСОБА_4. проживають за адресою:АДРЕСА_2.
Як встановлено при обстеженні ОСОБА_2.
та ОСОБА_4. проживають у двокімнатному будинку разом з матір"ю
ОСОБА_2.  Будинок складається з двох
кімнат,  кухні,  коридору та веранди. В будинку знаходилися меблі
та іграшки,  ковдри тощо. Будинок має
пічне опалення. В будинку тепло,
сухо,  вологість повітря
задовільна. Паливом на зиму забезпечені.

Позивач за первісним позовом проживає разом зі своїми батьками за адресою:
смт.  Широке,  АДРЕСА_3,
будинок газифіковано,  мається
город та підсобне господарство: 3 бичка,
6 поросят,  що підтверджується
Актом від 31.02.2006 року (а.с.
12),  Актом від 22.03.2007 року
(а.с.  77) підписаним депутатом
Широківської сільради ПітомецьВ.

Характеризуються
сторони за місцем проживання  добре
(а.с.  14,    17).

Суд
вважає неможливим та недоцільним з'ясування волі дитини щодо місця проживання,  оскільки через свій ранній дитячий вік (3
роки) він не в змозі чітко і ясно висловити свою думку. Крім того,  суд виходить і з того,  що дитина тривалий час проживає разом з
матір"ю. Зазначене не суперечить вимогам
ст.  171 СК України.

Відповідно
до висновку органу опіки Андріївської сільської ради від 22.03.2007 року
(а.с.  70) є доцільним проживання
ОСОБА_2.  зі своєю малолітньою дитиною
ОСОБА_4 в АДРЕСА_2.

Згідно
висновку Служби у справах дітей (а.с.
93),  ОСОБА_2.  веде здоровий образ життя. Будинок,  де проживає вона з дитиною,  має задовільний стан,  дитина має власний куточок,  завжди доглянута,  охайна. ОСОБА_2.  не завдає перепон у спілкуванні сина з
батьком.  Дитину слід залишити проживати
з матір'ю ОСОБА_2.

Відповідно
до  ст.
180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею
повноліття,  тому сторони зобов'язані
утримувати сина ОСОБА_4 до його повноліття і не підлягає оспорюванню. Крім
того,  відповідно до довідки ДВС в
Інгулецькому районі м.  Кривий Ріг
(а.с.  74) у цьому органі на виконанні
перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1. аліментів на користь
ОСОБА_2.  у розмірі 1/4 частини.
Стягнення з ОСОБА_2.  не здійснюються
(а.с.  82).

24.08.2007
року ОСОБА_2.  передала сина ОСОБА_4
ОСОБА_1.,  який перебував у останнього до
11.09.2006 року. З 28.08.2006 року по 08.09.2006 року ОСОБА_1. знаходився з
хворим сином в Широківський ЦРЛ на стаціонарному лікуванні з діагнозом
астматичний бронхіт,  період загострення.
ОСОБА_1. як батьку дитини,  який
перебував з нею на лікуванні,  було
видано лікарняний лист на цей час.  Дані
обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються виписним епікризом
медкартки (а.с.  9),  листком непрацездатності (а.с.  10),
довідка Широківської ЦРЛ (а.с.
35).

Зважуючи
на вищевикладене,  пояснення сторін,  показання свідків,  суд приходить до висновку,  що перешкоджання з боку ОСОБА_2.  щодо спілкування сина ОСОБА_4 з батьком
ОСОБА_1. в судовому засіданні не доведені,
не доведені і обставини щодо неналежних умов проживання ОСОБА_2,  неналежного виконання ОСОБА_2.  обов'язків матері по відношенню до сина
ОСОБА_4. Однак суд вважає підтвердженою ту обставину,  що дитину проти волі ОСОБА_2.  утримували в будинку ОСОБА_1.,  однак перебування дитини на стаціонарному
лікуванні не можна зараховувати до цього строку. Також ОСОБА_2.  не доведені факти погроз щодо відібрання
дитини з боку ОСОБА_1.,  небажання його
сплачувати аліменти та розповсюдження щодо ОСОБА_2.  неправдивої інформації,  яка принижує її жіночу гідність. Тому
враховуючи принцип справедливості та розумності,  суд вважає необхідним відшкодувати заподіяну
ОСОБА_2.  моральну шкоду у розмірі 100
грн. В задоволенні первісного позову відмовити внаслідок його необґрунтованості.

При
подачі позовної заяви позивачкою було сплачено витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 7, 50 грн. (а.с.
52),  судовий збір - 8, 50 грн.
(а.с.  51),  також нею були понесені витрати на правову
допомогу в сумі 600 грн. (а.с.
114),  які позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_2.  просила їй відшкодовувати,  тому вони на підставі  ст.  88
ч. 1 ЦПК України підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок ОСОБА_1.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.  23 ЦК України,   ст.
ст.  153,  157 ч.ч. 1, 2, 3,  161 ч. 1,
180 СК України,   ст.  ст.
212, 213 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 грн.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір у розмірі 8, 50
грн.,  витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у розмірі 7, 50 грн.,
витрати на правову допомогу у сумі 600 грн.

В
задоволенні іншої частини вимог за зустрічним позовом відмовити внаслідок
необґрунтованості.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 цього Кодексу,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.