Справа № 2-346/2007р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

11 вересня 2007р.  Самарський районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Сухорукова А.О.

при  секретарі                                                Загорній Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, також в інтересах неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та
вселення в квартиру,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 03.01.2007 р. звернувся до Самарського районного суду
м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
Ремонтно-експлуатаційної дільниці №2 Комунального житлового
ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району м.Дніпропетровська
про вселення в квартиру і визнання особами, що втратили право на користування
житлом - квартироюАДРЕСА_1.

11.05
2007 р. позивач у зв'язку з тим, що відповідачі по справі також є
співвласниками зазначеної квартири, уточнив позовні вимоги, та зазначив, що       ОСОБА_2 - його колишня дружина, з якою
позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з 1989 року, того ж року
поселився у спірній квартирі, з часу вселення набув права користування житловою
площею згідно зі ст.ст. 64, 65 ЖК України.

КвартираАДРЕСА_1складається
з 3-х кімнат житловою площею 44,8 кв.м., коридора, туалета, ванної, балкона, загальною
плошею 65,18 кв.м.
Дві кімнати суміжні
і одна ізольована.

В квартирі зареєстровані
проживаючими відповідачі, але фактично не проживають.

ОСОБА_3 після реєстрації
шлюбу з ОСОБА_6 перейшла на постійне проживання на житлову у площу чоловіка, в
квартируАДРЕСА_2.

Після
цього
вищевказану квартиру було обміняно на 74/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3, а 26100 частин будинку
куплені по договору купівлі-продажу від 19.04.2004 року, куди
переселилась з ним ОСОБА_3 разом з дітьми, де проживають і на сьогоднішній
день.

ОСОБА_5у 2005 році вступив у
зареєстрований шлюб
і перейшов на постійне проживання до дружини, котра мешкає за адресою: АДРЕСА_4
де проживає без реєстрацiї
проживання.

Фактично в трьохкімнатній
квартирі проживає однаОСОБА_2, котра не впускає позивача в квартиру: вона
поміняла вхідні двері в квартиру, не дає йому ключів, таким чином фактично перешкоджаючи позивачеві
в користуванні житлом.

Позивач
стверджує, що відповідач ОСОБА_2
позбавляє його права
користування власністю.

Відповідачі
заперечували проти позовних вимог, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Так,
відповідач ОСОБА_2 зазначила, що дійсно близько 16 років перебувала у шлюбі з
ОСОБА_1, шлюб розірвано судом за її позовом у 2006 році. Позивач проживав у
квартирі АДРЕСА_1, був там зареєстрований, також і у теперішній час, брав
участь у приватизації квартири і є співвласником 1/6 її частини. Останнім часом
перед розірванням шлюбу стало неможливо проживати разом з ОСОБА_1 з деяких
моральних причин, він намагався одного разу побити її, але до цього не дійшло.
У зв'язку з ускладненням стосунків шлюб було розірвано, ОСОБА_1 перестав
проживати у квартирі. Нею в порядку спадкування за законом після смерті її
матері - ОСОБА_7, набуто у 2006 році право власності ще на 1/6 частину
квартири. У квартирі були встановлені другі двері, ключів від цих дверей
позивач ОСОБА_3 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_2, останнім часом проживати
разом з ОСОБА_1 стало неможливо, оскільки він чіплявся до неї з непристойними
пропозиціями, вважаючи можливим вилікувати таким чином її онкологічне
захворювання, вона вийшла заміж і переїхала проживати до свого чоловіка. У 2004
році її чоловік ОСОБА_6 придбав будинок АДРЕСА_3, частково шляхом обміну на
квартиру, частково шляхом купівлі-продажу, при цьому гроші на придбання будинку
давали зі свого сімейного бюджету іі мати ОСОБА_2, ОСОБА_1 та іі бабуся ОСОБА_8

ОСОБА_5
стверджував, що він є сином ОСОБА_2, підтвердив доводи заперечень та пояснень
своєї матері та сестри і додав, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з матір'ю сам
забрав речі і пішов, через деякий час за рештою речей приходив онук ОСОБА_1,
коли вже були встановлені другі двері у квартиру. Сам ОСОБА_5 дійсно тимчасово
фактично мешкає разом з дужиною по АДРЕСА_4, квартира належить вітчиму дружини,
але він зареєстрований квартирі АДРЕСА_1 і може незабаром повернутися туди
проживати.

Заслухавши
доводи та пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позоні вимоги підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, щоОСОБА_2 таОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах та зареєстрованому
шлюбі з 1989 року, того ж року позивач поселився у квартирі АДРЕСА_1,
зареєстрований за цією адресою з 20 серпня 1996 року (а.с. 10-11).

10 травня 2006 року Самарським відділом РАЦС зареєстровано розірвання шлюбу
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6)

Згідно свідоцтва про право
власності на житло, виданого 23 квітня 1997 року Придніпровською ГРЕС згідно
розпорядження №
1508 від 23 квітня 1997 року, зареєстрованого в КП ДМБТІ в реєстраційній книзі № 145п-23, позивач є
співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с.18) Позивачу ОСОБА_1 на праві власності
належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується крім свідоцтва про
право власності на квартиру, також витягом з реєстру прав власності на нерухоме
майно від 25.07.2006 р. №11329516 (а.с. 35), інформаційною довідкою КП „ДМБТІ”
від 20.04.2007 р. №3926 (а.с.37-38) і не заперечувалося відповідачами.

КвартираАДРЕСА_1складається
з 3-х кімнат житловою площею 44,8 кв.м., коридора, туалета, ванної, балкона, загальною
плошею 65,18 кв.м.
Дві кімнати суміжні
і одна ізольована, про що свідчить план технічного паспорту на квартиру (а.с.19-20)

Згідно
ст.47 Конституції України, кожен громадянин України має право на житло.

У
відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод
(1950р.), кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до
житла.

Ст. 317
Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частина 1 статті
383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї
сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового
виробництва.

Частина 1 статті 4 Закону України „Про
власність” встановлює, що власник
на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Стаття 48 цього ж Закону законодавчо
забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту
права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом
або третейським судом.

Суд
відхиляє доводи відповідачів в частині неможливості проживання з позивачем в
одному приміщенні, оскільки по даному спору є пріорітетним законодавчо
встановлене право позивача користуватися належним йому майном, чинне
законодавство не містить наведених відповідачами доводів як підстав для
неможливості здійснення права власності.

Таким чином, суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження і підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 48 Закону України „Про власність”, ст.ст. 317, 383 ЦК
України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в
квартиру, задовольнити.

Усунути
ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартироюАДРЕСА_1у м.Дніпропетровську,
зобов'язавши ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 передати ОСОБА_1 комплект ключів від
квартириАДРЕСА_1у м.Дніпропетровську.

Вселити
ОСОБА_1 у квартируАДРЕСА_1у м.Дніпропетровську.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                    (підпис)                     А.О. Сухоруков

З оригіналом згідно.

Суддя                                                                        А.О.
Сухоруков