Справа
№2-164, 2007 рік
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007
року                                        Диканський
районний суд Полтавської області в складі:

головуючої   -
судді Щабельської І.В. при секретарі -
Сергі Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Диканька
цивільну справу за позовом Диканського комбінату комунальних підприємств до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані житлово - комунальні
послуги та надання дозволу на примусове входження в житло,-

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що відповідачі протягом тривалого часу систематично не
проводять оплати комунальних послуг, які їм надаються як мешканцям
квартири АДРЕСА_1, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення
заборгованості за надані послуги та надання дозволу на примусове входження у
квартиру для проведення її від'єднання від загально будинкової системи
водопостачання та водовідведення.

У судовому
засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити
вказавши, що несплата відповідачами комунальних послуг завдала шкоди інтересам
позивача. При цьому уточнив позовні вимоги, вказавши, що станом на 01.07.2007
року загальна заборгованість відповідачів складає 1418 грн. 97 коп., тому
просив стягти вказану суму, судові витрати по справі, та просив задовольнити
позов в частині надання дозволу на примусове входження до квартири.

Відповідачі у судовому засіданні проти позову заперечували, вказавши на те,
що відповідач ОСОБА_1 в даний час є пенсіонером МВС, тому має зараз і
мав раніше до виходу на пенсію право на пільги по оплаті комунальних послуг
згідно Закону України « Про міліцію». Тому просили у позові відмовити за
безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено в
суді, сторони проживають у власній квартирі АДРЕСА_1 та користуються
комунальними послугами, які їм надаються позивачем. Відповідач ОСОБА_1 є
пенсіонером органів міліції, тому відповідно до ст. 22 Закону України « Про
міліцію» він та члени його сім'ї мають право на 50% знижку комунальних послуг.

Крім того, відповідно до додаткових соціальних гарантій працівникам
міліції, які живуть у сільській місцевості та в селищах міського типу і членам
їх сімей, які проживають з ними, надається житло безоплатно з опаленням і
освітленням. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою
або вислугою років, зберігається право на пільги за цим законом. До членів
сім'ї пільговика, згідно рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/ 1999 від
03.06.1999 року, належать його (її ) дружина, чоловік, їх діти і батьки, а
також інші особи ( брати, сестри ), за
умови, що вони проживають у одному житловому приміщенні та ведуть спільне
господарство. При цьому не має посилання на будь-які обмеження вікової
категорії, в тому числі і щодо повноліття дітей. Однак у період, за який
відповідачам позивачем нарахована заборгованість за комунальні послуги, в
Україні існував різний порядок надання соціальних пільг працівникам міліції. 13
серпня 2003 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_1, який є співвласником вище вказаної квартири на рівні з іншими
відповідачами, були укладені договір № 34 про надання населенню послуг з
теплопостачання /асе. 49/, договір б н на подачу води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації /а.с. 48/ та
договір № 37 на

2

обслуговування будинку та прибудинкової територі /а.с.
47/. Відповідно до ст. 23 Кп ШС України ( у редакції 1969 року), який діяв на
той час, майном, придбаним під час шлюбу, подружжя розпоряджаються за спільною
згодою. При укладенні угод одним із подружжя вважається він діє за згодою
іншого подружжя.

З свідоцтва про
право приватної власності на житло відповідачів від 25.01.1994 року /а.с. 23/
вбачається, що вони разом з відповідачкою ОСОБА_3 є співвласниками вище
вказаної квартири, придбавши її під час шлюбу. ОСОБА_3 на день укладання
вказаного договору була неповнолітньою, тому її інтереси представляли батьки.

Відповідно до цього суд не примає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_1
про те, що підписані відповідачкою ОСОБА_2 від його імені вказані вище договори
є недійсними , так як укладені вони були в інтересах цієї сім'ї, про їх
підписання відповідачка ОСОБА_2 повідомила відповідача
ОСОБА_1 одразу після їх підписання і він їх не оспорював. Цього не заперечував
у суді і сам відповідач ОСОБА_1

Тому суд
приходить до висновку про наявність укладених між сторонами вище вказаних
договорів.

Крім того, 30
вересня 2003 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір
б /н про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги /а.с.
50/. Заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо недійсності цього договору через
укладання його з неповноважною особою суд
також не приймає до уваги з вказаних вище підстав.

Відповідно до
вказаного договору відповідачі зобов'язувалися сплачувати поточні платежі за
одержані комунальні послуги та до 30.09.2006 року сплатити рівномірними
щомісячними платежами заборгованість в сумі
1510 грн. 13 коп., яка у них малася станом на 01.09.2003 рік. З пояснень
у суді відповідачів вбачається, що вказану суму заборгованості вони сплатили,
хоча не в порядку, визначеному вказаним договором, а разовими нерівномірними
платежами у значних сумах. З розрахунку заборгованості, поданого позивачем
/а.с. 56-57/, вбачається, що ще у 2005 році вказана сума відповідачами дійсно
була сплачена. Тому суд вважає необхідним
вирішувати питання щодо сплати заборгованості, яка виникла після
01.09.2003 року. При цьому суд вважає необхідним застосувати позовну давність,
згідно заяви про це у судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 Суд не приймає до
уваги пояснення представника позивача про безпідставність застосування положень
закону про позовну давність відповідно дії договору до 30.09.2006 року, так як
з матеріалів справи, а саме - вказаного договору про реструктуризацію (а.с_50 )
вбачається, що на його виконання відповідачі повинні були з 01.10.2003 року
сплачувати щомісячно 41.95 грн. в рахунок погашення боргу та 69.09 грн. щомісячно поточним платежем, тобто разом 101 грн.
01 коп., однак з розрахунку заборгованості за 2003 рік (а.с. 56-57)
вбачається, що відповідачі у жовтні 2003 року сплатили 72 грн. 88 коп., у листопаді 38 грн. 44 коп., у грудні 2003 року та
січні 2004 року 222 грн. 46 коп. та 138 грн. 00 коп. відповідно, а у
лютому 2004 року взагалі сплату не проводили. З цього випливає, що умови
вказаного договору відповідачі порушили ще у жовтні 2003 році. Відповідач тоді
ж дізнався про порушення свого права щодо одержання щомісячної оплати поточних
платежів та заборгованості по комунальних послугах, тому суд вважає, що
позивачем дійсно пропущений строк позовної давності. Виходячи з цього, суд
вважає необхідним стягти з відповідачів заборгованість за надані послуги лише в межах строку позовної давності,
тобто починаючи з 18.06.2004 року, так як позову до сущу був поданий
18.06.2007 року. За вказаний період позивачем, згідно розрахунку заборгованості
(а.с. 56-57), було надано відповідачам послуг на загальну суму 3164 грн. 58
коп. За вказаний період станом на 01.07.2007 рік вони сплатили 2328 грн. 83
коп., різниця складає 835 грн.75 коп. Суд приходить до висновку, що вказана
сума підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Суд не приймає до уваги пояснення відповідачів про те, що комунальні
послуги у вказаний період повинні були надаватися позивачем безкоштовно, так
як, згідно п. 2 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового,
начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від
31 березня 2003 року № 426 із змінами внесеними
Постановою Кабінетом Міністрів України № 148 від 11

3

лютого 2004
року щодо поширення дії вказаного Порядку на осіб рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ, пільги, компенсації і гарантії, на які мають
право пільговики, надаються шляхом відшкодування
пільговику передбаченої законом частини фактичних витрат за користування житлом (квартирної плати), паливом,
телефоном, комунальними послугами та за проїзд.

Відшкодування зазначених витрат проводиться щомісяця або раз на квартал за
рішенням працівника установи.

Згідно п. З вказаного Порядку, видатки на відшкодування витрат за надані
пільговику послуги здійснюється за рахунок і у
межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Згідно п. 5, для відшкодування фактичних витрат пільговик надає в
бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за користування
житлом (квартирну плату, паливом, телефоном) і за комунальні послуги у строк, за який здійснюється відшкодування ( згідно п.
2 цього Порядку), а також довідку про склад сім'ї (раз на рік).

Тому суд вважає, що відповідачі не скористалися своїм правом на одержання
грошової компенсації у вказаному порядку за
надані їм комунальні послуги і вважає необхідним стягти з них
заборгованість на користь позивача в сумі 835 грн. 75 коп.

Посилання відповідачів на рішення Конституційного Суду України, щодо
наявності у них права на пільги, не спростовує вказаних вище висновків суду,
так як рішеннями Конституційного Суду України № 7-рп / 2004р. від 17.03.2004 року ( справа
про соціальний захист військовослужбовців
та працівників правоохоронних органів), № 20-рп/ 2004року від 01.12.2004 року (
справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій ), № 6-рп
/ 2007 року від 09.07.2007 року ( справа про соціальні гарантії громадян)
встановлено, що не можуть бути обмежені
права громадян на одержання соціальних пільг залежно від місячного доходу пільговика, однак порядок надання пільг вказаними
рішеннями Конституційного Суду не визначається
і в них не має вказівки на те, що вказаний вище Порядок надання пільг від
31.03.2003 року є не конституційним і його дія зупинена.

Що стосується твердження сторін про те, що на час виниклої заборгованості
ОСОБА_3 була неповнолітньою, то, згідно ст.
64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з найму житлового приміщення
Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки в Україні немає в даний час окремого закону, який би визначав
порядок виконання зобов'язань членів сім'ї по обслуговуванню свого житла для осіб, які приватизували своє житло, суд
вважає необхідним застосувати ст. 64 ЖК України.
Оскільки відповідачка ОСОБА_3 в даний час є повнолітньою, то вона повинна нести солідарну відповідальність нарівні з іншими
відповідачами.

Суд не приймає до уваги твердження відповідачів про безпідставність
нарахування їм заборгованості по оплаті послуг за
технічне обслуговування будинку через повну відсутність з боку позивача надання таких послуг, так як це спростовується випискою
нарядів обслуговування вказаного житлового будинку /а.с. 59/.

Що стосується вимоги позивача про надання дозволу на примусове входження представників позивача у житло відповідачів для
проведення його відключення від загальнобудинкової системи
водопостачання та водовідведення, то суд не вбачає підстав для її задоволення, так як послуги водопостачання та
водовідведення надаються позивачем відповідачу згідно договору від 13.08.2003 року на подачу води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації /а.с. 48/.
Згідно п. 4 вказаного договору, позивач має право припинити подачу відповідачам води та приймати стоки у випадку, коли є
заборгованість по оплаті цих послуг. Однак з поданих
документів - розрахунку заборгованості а.с. 56-57) та пояснень у суді
відповідачів, чого не заперечував і представник позивача, станом на 01.07.2007
року вони не мають заборгованості за водопостачання
та водовідведення, а заборгованість є по опаленню та технічному
обслуговуванню.

Тому вказані позовні вимоги
задоволенню не підлягають у;зв'язку з безпідставністю.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів
на користь позивача пропорційно до

задоволених позовних вимог.                                            ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 67-6,9  ЦК України, 41-42, 44 ЦК Української РСР,      ст. 22
Закону України "Про міліцію", Порядком надання пільг, компенсацій і
гарантій

4

працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям,        особам        рядового,

начальницького складу,
затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 31 березня 2003 року №
426 із змінами внесеними Постановою Кабінетом Міністрів України № 148 від 11
лютого 2004 року щодо поширення дії вказаного Порядку на осіб рядового та
начальницького складу, Рішеннями Конституційного Суду України № 7-рп / 2004р.
від 17.03.2004 року ( справа про соціальний захист військовослужбовців та
працівників правоохоронних органів), № 20-рп/ 2004року від 01.12.2004 року (
справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій ), № 6-рп
/ 2007 року від 09.07.2007 року ( справа про соціальні гарантії громадян),
ст.ст. 88. 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Стягти
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Диканського комбінату
комунальних підприємств на р/р 1 АБ "Полтава - Банк ", МФО
331489, заборгованість за надані житлово - комунальні
послуги в сумі 835 ( вісімсот тридцять п'ять ) грн. 75 коп., судовий збір в
сумі 30 ( тридцять) грн. 09 коп. та 30 ( тридцять) грн. витрат на інформаційно
-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 865 (вісімсот шістдесят п'ять)
грн. 84 коп. В іншій частині позову відмовити за безпідставністю. Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Диканський
районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з
дня його проголошення та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.