Справа № 33 ц - 330 кс      2007р.       Категорія:40         Рішення постановлено під головуванням Євстаф'євої T.A.
апеляційній інстанції Захарчук С.В. Доповідач: Копаничук С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 жовтня 2007
року      м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в складі суддів Копаничук С.Г. , Луценка
В.В. , Морозовського В.І.,  Чуприни В.О.
Дващука В.А. на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону
України "Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ " від 22.02.2007 року,  розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від
12.05.2005 , -

Встановила:

У листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 10 808, 91 грн. матеріальної та 3000 грн.
моральної шкоди, 465, 72 грн. у відшкодування витрат по експертизі та 59, 5.
грн. по сплаті державного мита ,
посилаючись на те , що 10.06.2002 року о 17 год. 45 хв. на
території садового кооперативу "Прогрес" в м. Бердичеві сталося
зіткнення автомобіля Мазда -323 "номерний знак НОМЕР_1,  під її керуванням з автомобілем -М 2140,  номерний знак НОМЕР_2,  під керуванням власника автомобіля ОСОБА_2 .
Зіткнення сталося з вини останнього,
який порушив правила дорожнього руху. У результаті зіткнення пошкоджено
автомобіль "Мазда -323",  чим
позивачці заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Збитки на ремонт автомобіля
становлять 10 808, 91 грн..,  заподіяну
моральну шкоду вона оцінює в розмірі 3000грн. З підстав ст. 440, 450, 453 ЦК України (1963
року) просила позов задовольнити,
стягнувши розмір заподіяної шкоди та витрати по справі з відповідача.

Рішенням Бердичівського районного суду від 20.01.2005 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10808, 91 грн. матеріальної
шкоди,  525, 22 грн. судових витрат , а
також 57, 09 грн. у відшкодування державного мита.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від
12.05.2005року рішення Житомирського районного суду від 20.01.2005 року
скасовано , а справу направлено  на новий
розгляд.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду через порушення норм матеріального та процесуального права
,  зокрема ст.ст.440, 450, 453 ЦК України 1963
року, ст.48 ЗУ "Про
власність",  ст. ст. 307, 312 ЦПК
України,  а рішення Бердичівського
районного суду від 20.01.2005 року по справі залишити в силі.

Колегія суддів вважає , що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що 10.06.2002 року в м. Бердичеві сталася ДТП за участю автомобіля М 2140,  номерний знак НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_2 та
автомобіля під керуванням ОСОБА_1

Судом першої інстанції вірно встановлено , що ДТП відбулось за
участю двох джерел підвищеної небезпеки дому вірно визначив , що правовідносини
по відшкодуванню шкоди необхідно вирішувати на підставі ст.440 ЦК України 1963
року. Встановивши,  що вина відповідача
підтверджується матеріалами справи і не заперечується останнім , суд підставно
прийняв до уваги акт експертизи , як доказ розміру спричиненої позивачці
матеріальної шкоди,  і вірно дійшов
висновку про необхідність її відшкодування .Суд також встановив , що позивачці
, яка керувала автомобілем в момент зіткнення,
була причинена моральна шкода , що полягала в моральних стражданнях ,
відсутності можливості користуватись автомобілем тривалий час , що викликало
вимушені зміни у її житті .При цьому суд першої інстанції виходив з того , що
позивачка є володільцем джерела підвищеної небезпеки , а тому має право на
відшкодування шкоди на її користь.

Скасовуючи рішення районного суду та направляючи справу на новий
розгляд,  суд апеляційної інстанції
керувався тим,  що власником автомобіля
"Мазда-323" є донька позивачки ОСОБА_3,  а позивачка ОСОБА_1 не являється володільцем
джерела підвищеної небезпеки,  оскільки
здійснювала експлуатацію його не на підставі договору оренди,  довіреності і він не перебував в її оперативному
управлінні. Крім того ,  тому направляючи
справу на новий розгляд з підстав п.4 ст.307 ЦПК України 1963 року,  апеляційний суд виходив з того,  що позивачка не являється ні власником , ні
володільцем автомобіля , а рішенням суду фактично вирішено питання про права
власника автомобіля ОСОБА_3, яка не була притягнута до участі в справі.

Проте з такими
висновками апеляційного суду погодитись не можна,  оскільки суд дійшов їх без повного,  всебічного та об'єктивного з'ясування
обставин справи,  прав та обов'язків
сторін у цих правовідносинах,
неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно
до п.5 ст.48 ЗУ "Про
власність", що діяв на той час, положення щодо захисту права власності
поширюються також на особу,  яка хоч і
'не є власником,  але володіє майном на
праві повного господарського відання,
оперативного управління,
довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі,  передбаченій законом чи договором. Згідно
ст.49 цього Закону володіння майном вважається правомірним,  якщо інше не буде встановлено судом,  арбітражем,
третейським судом. Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди "під
володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин,  що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу права власності,  повного господарського відання,  оперативного управління або з інших підстав
(договору оренди,  довіреності тощо).
Згідно п.6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів,  автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів,  марок і
моделей,  причепів,  напівпричепів та мотоколясок затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 за письмовою
заявою власника транспортного засобу - фізичної особи право керування цим
транспортним засобом може надаватись іншій фізичній особі (за умови
пред'явлення документів,  що посвідчують
особу власника та цю особу). Як вбачається з матеріалів справи свідоцтва про
реєстрацію,  ОСОБА_1,  на підставі передбаченого законом
розпорядження власника - її доньки ОСОБА_3,
набула право керування даним транспортним засобом і її право засвідчене
підписом посадової особи і печаткою реєстраційного підрозділу ДАІ відповідно до
вимог п.6 Правил.

Таким чином,  позивачка на законних
підставах набула право володіння автомобілем ,
правомірно експлуатувала транспортний засіб,  а відтак ,  відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України
"Про власність" являлась законним володільцем автомобіля дому має
право на захист,  як і власник,  в тому числі право самостійної вимоги. За
таких обставин у суду немає підстав для висновку , що суд першої інстанції
рішенням по даній справі вирішив питання про стягнення коштів на користь
неналежного позивача і про права ОСОБА_3.

Крім того , як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами,  ОСОБА_1 під час ДТП була
за кермом автомобіля і,  всупереч
твердженням відповідача,  постраждала від
ДТП особисто.
Тому доводи скарги щодо цього також не заслуговують на увагу.

Оскільки апеляційний суд з порушенням вимог ст.ст. 440 ЦК України ,
ст.ст.48, 49 Закону України "Про власність" і ст.202-1 ЦПК України
1963 року встановив обставини по справі,
невірно застосував норму закону ,
його ухвала не може залишатися в силі.

Разом із
тим,  судом першої інстанції вірно
встановлено обставини справи,  рішення
суду відповідає зібраним у справі доказам,
яким дана належна оцінка,  правильно визначена юридична природа
правовідносин,  що виникли,  і закон,
який їх регулює , рішення суду є законним та обґрунтованим..

Відповідно до ст. 339 ЦПК
установивши,  що апеляційним судом
скасовано судове рішення,  ухвалене
згідно із законом,  суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення апеляційної інстанції та залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

При викладених обставинах ухвала апеляційного суду про скасування рішення
суду першої інстанції підлягає скасуванню,
а рішення суду першої інстанції -залишенню в силі.

Керуючись
статтями 336,  337,  339 ЦПК України , -

Ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1.задоволити.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від
12.05.2005 року скасувати,  рішення
Бердичівського районного суду від 20.01.2005 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.