Справа
№2-193 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня 2007 року Комінтернівський районний суд міста Харкова

у складі
:         головуючого - судді Григор'єва
Б.П.

при секретарях Коломієць,  Соломко
А.В.,  Горгуль О.

за участю
адвоката ОСОБА_3  розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду у місті Харкові цивільну справу   за
позовом   ОСОБА_1до   ОСОБА_2про розірвання договору довічного
утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,  посилаючись на те,  що 05 серпня 2000 року між ним та
відповідачкою укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов
зазначеного договору,  відповідачка
зобов'язалась утримувати його,
доглядати,  надавати усіляку
допомогу,  забезпечувати одягом,  ліками,
харчуванням,  сплачувати
комунальні послуги та інше. Проте умови договору відповідачка не виконує,  необхідного догляду йому не надає,  у зв'язку із чим просить розірвати
вищезазначений договір довічного утримання та визнати за ним право власності на
АДРЕСА_1

У
судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив,  що влітку 2000 року за наполегливим проханням
ОСОБА_2 уклав з нею договір довічного утримання Проте прийняті на себе за
договором зобов'язання відповідачка не виконувала,  не допомагала йому,  приходила до нього лише іноді,  а на телефонні дзвінки відповідала,  що прийде завтра вранці,  після чого взагалі не з'являлась. Не купувала
йому одяг та продукти харчування,  не
прибирала у квартирі. Проживав позивач сам,
утримував себе за свою пенсію,  за
свої ж кошти сплачував за телефон,
квартиру та комунальні послуги. Окрім того пояснив,  що не бажає підтримувати ніякі стосунки з
відповідачкою.

Обґрунтовуючи
заявлені позовні вимоги,  ОСОБА_1 надав
суду письмові пояснення (а.с.  147),  де повідомив що відповідачка ОСОБА_2не
виконувала прийняті на себе за договором зобов'язання,  не прала,
не готувала їжу,  не
прибирала,  не виводила на його на
прогулянки,  у зв'язку з чим він був
змушений звертись за допомогою до своїх друзів ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7ОСОБА_8

Окрім
того,  у письмових поясненнях від
30.05.2006 р. (а.с.  160) повідомив,  що йому,
як інваліду 2 групи,  надавалась
необхідні ліки за державні кошти,  а
відповідачка ліки йому не купувала,  догляду
під час його перебування у медичних закладах за ним не здійснювала.

Представники
позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позов підтримали,
просили розірвати договір
довічного утримання,  укладений
між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2  оскільки вважали,  що набувачка за договором неналежним чином
виконує свої обов'язки.

Відповідачка
ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила суду,
що у 2000 році вона уклала с
ОСОБА_1 договір довічного утримання. Як до,
так і після укладення договору вона надавала позивачеві необхідну
допомогу. У них все було спільним: одяг,
харчування; вона купувала йому все,
що він просив,  сплачувала
страхові внески . У ході судового засідання відповідачка пояснила,  що на протязі двох останніх років вона догляд
не здійснює,  оскільки позивач не
відчиняє їй двері та не бажає з нею спілкуватись.

Суд,  заслухавши пояснення позивача,  його представників,  відповідачки,
показання свідків,  вивчивши
матеріали справи,  встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини:

05
серпня 2000 року ОСОБА_1та ОСОБА_2уклали договір довічного утримання,  що був посвідчений державним нотаріусом
Сьомої Харківської державної нотаріальної контори.

(а.с. 5)

Відповідно
до умов зазначеного договору ОСОБА_1 (відчужувач) передав у власність
ОСОБА_2(набувачеві) належну йому на праві приватної власності АДРЕСА_1. А
ОСОБА_2 зобов'язалась довічно утримувати ОСОБА_1,  забезпечувати його харчуванням,  одягом,
доглядом та необхідною допомогою.

Як
вбачається з медичних довідок Комунального закладу охорони здоров»я
Медико-санітарної частини № 10 ВО «Радіореле» ВКК № 2221 від 27.09.2000 р. та
ВКК № 1262 від 30.04.2001 р. ОСОБА_1,
1918 року народження перебуває на диспансерному обліку,  страждає низкою захворювань та потребує
постійного стороннього догляду.

(а.с.  10, 11)

Допитана
у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила,
що знайома з ОСОБА_1 більше тридцяти років. При зустрічах він часто
скаржився,  що жалкує про укладення
договору з ОСОБА_2,  оскільки вона не
надає йому тієї допомоги,  на яку він
розраховував. Свідок показала,  що в
період 2002-2004 року позивач просив її сплатити за квартиру,  скаржився,
що йому нікому прибрати та випрати. Холодильник у нього був пустий.
Часто ОСОБА_1 залишав їй ключ від квартири на випадок,  якщо із ним щось станеться.

Свідок
ОСОБА_12 показала
суду,  що працює медсестрою на
дільниці,  де мешкає ОСОБА_1 Три-чотири
рази на рік вона робила ОСОБА_1 курс ін'єкцій,
бувала у нього в квартирі. При зустрічах ОСОБА_1 скаржився,  що за ним ніхто не доглядає,  що він просить сусідів купити йому хліба та
приготувати їжу. Сам ОСОБА_1 мав неохайний вигляд. Помешкання його було
неприбраним.

Свідок
ОСОБА_13 повідомив,  що на прохання
ОСОБА_1 купував йому продукти харчування,
ліки. У разі необхідності ОСОБА_1 сам викликав швидку допомогу,  коли почував себе погано. Також зі слів
ОСОБА_1 йому відомо,  що до 2002 року до
нього приїжджала ОСОБА_2,  надавала
допомогу. Після 2002 року відносини між ними різко погіршились,  ОСОБА_1 не хоче ні чути,  а ні бачити ОСОБА_2,  говорив,
що він розчарований у ній,
оскільки та не виконує умови договору.

Свідок ОСОБА_14  пояснив,
що відвідував ОСОБА_1 раз на місяць,
придбав йому телевізор,  телефон,  навідував його у лікарні. До 2004 року
ОСОБА_1 був в змозі пересуватися самостійно,
сам купував собі продукти харчування. Помешкання ОСОБА_1 було
неприбраним,  сам він мав неохайний
вигляд.

Допитана
у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила,
що кожні вихідні навідувала ОСОБА_1,
виконувала його доручення,
сплачувала за квартиру,
прибирала,  навідувала його в
лікарні,  возила додому. Ніколи,  ні у квартирі,  ні в лікарні з ОСОБА_2вона не зустрічалась. У
2002 році їй стало відомо,  що до ОСОБА_1
приходить інша жінка,  допомагає
йому,  здійснює догляд.

Свідок
ОСОБА_16 пояснила,  що ОСОБА_2 взяла на
себе зобов'язання за договором довічного утримання допомагати ОСОБА_1 Після
проведеного хірургічного втручання ОСОБА_1 вимагав посиленого догляду,  у зв'язку із чим запропонував
ОСОБА_2переїхати до нього. Та відповіла,
що має сім'ю,  роботу і переїхати
не може. ОСОБА_1 скаржився,  що
ОСОБА_2йому не допомагає,  не готує. В
квартирі ОСОБА_1 було не прибрано,  речі
не випрані,  холодильник напівпустий.
Часто ОСОБА_1 скаржився,  що дуже шкодує
про укладення договору з ОСОБА_2.

Свідок
ОСОБА_17 повідомила,  що знайома з
ОСОБА_1 з 2001 року,  неодноразово бувала
у нього в квартирі,  часто зустрічала там
його хресницю ОСОБА_14.
ОСОБА_6з чоловіком возили ОСОБА_1 на кладовище до покійної
дружини ОСОБА_1. Догляд за ОСОБА_1 здійснювала ОСОБА_10,  купувала йому білизну,  продукти харчування.

Свідок
ОСОБА_18 пояснила,  що ОСОБА_1 їй
телефонував неодноразово,  говорив,  що його навідують сусіди,  медсестра,
повідомляв,  коли знаходився у
лікарні. З ОСОБА_2вона не знайома,
жодного разу її не зустрічала. В квартирі ОСОБА_1 вона буває ОСОБА_10,  яка надає позивачеві необхідну допомогу.

Допитана
у судовому засіданні свідок ОСОБА_19.
повідомила,  що є інвалідом другої
групи,  проте неодноразово допомагала
ОСОБА_2носити сумки з продуктами харчування до метро. Зі слів ОСОБА_2їй відомо,  що продукти харчування вона возила для
ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_20 повідомила,  що ОСОБА_2раз у три
місяці сплачувала страхові внески у сумі 9 грн. у Страховому медичному
акціонерному товаристві «Надія»,  де на
ім'я ОСОБА_1 укладено договір.

Свідки ОСОБА_21. та ОСОБА_22
показали,  що під час свої чергувань
зустрічали ОСОБА_2у лікарні,  де проходив
курс лікуваня ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_23  повідомила,  що раніше ОСОБА_2приходила до ОСОБА_1,  прибирала та готувала йому,  проте більше року в квартиру ОСОБА_1
приходить інша жінка.

Свідок
ОСОБА_24 підтвердила що ОСОБА_2після роботи носила до метро сумки з продуктами
харчування,  говорила,  що їде до ОСОБА_1. Також ОСОБА_2готувала їжу
у себе вдома,  при цьому також
повідомляла,  що готує для ОСОБА_1. Проте
в останні два роки ОСОБА_2і ОСОБА_1 стосунки не підтримують.

Свідок
ОСОБА_25 повідомила,  що років
вісім-десять потому ОСОБА_2приїздила до ОСОБА_1. А ОСОБА_1 бував у неї вдома.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 підтвердив пояснення своєї матері ОСОБА_2
Окрім того пояснив,  що від імені ОСОБА_1
здійснював оформлення документів у воєнному комісаріаті та відділі соціального
забезпечення.

Свідок
ОСОБА_27 повідомила,  що до 1999 року
ОСОБА_1 телефонував до неї,  запрошував
до телефону ОСОБА_2. В останні роки ОСОБА_2припинила їздити до ОСОБА_1,  оскільки його стала навідувати інша жінка.

Надаючи
правову оцінку вищезазначеним поясненням свідків як доказам,  суд вважає,
що показання свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_12,  ОСОБА_13,  ОСОБА_14
та ОСОБА_15.,  ОСОБА_16,  ОСОБА_17,
ОСОБА_18 є послідовними,
правдивими,  такими що не
протирічать обставинам справи.

Свідки ОСОБА_19.,  ОСОБА_20,
ОСОБА_23  ОСОБА_24,  ОСОБА_25,
ОСОБА_26 не заперечували того факту,
що в останні роки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались напружені стосунки.
ОСОБА_1 не бажає спілкуватись з ОСОБА_2,
вимагає розірвання договору.

Про факт
існування між сторонами ворожих стосунків засвідчили суду матері л и вивченої у
судовому засіданні справи № 4690/2006 р. про відмову в порушенні кримінальної
справи,  витребуваної з Комінтернівського
РВ ГУМВС України.

В обґрунтування
своїх позовних вимог позивач надав суду: копії розрахункових чеків аптечних
закладів (а.с.  161 -163; 206-209; а.с. ю
215); копії  квитанцій   про
сплату   комунальних  послуг
у   відділенні   Південно
-

українського
енергетичного банку «Меганк» за період 2001,
2002,    2003 року (а.с.

164-179)
та за 2000 рік (а.с,  210-211);

копії
розрахункових чеків за продукти харчування (а.с.  212-213; 216-217; 264-267; 291-294);

копії
квитанцій про сплату страхових внесків до Страхового медичного акціонерного
товариства «Надія» та Страхового медичного акціонерного товариства «Саламандра»
(а.с.  184-195);

копії
нарахувань за послуги електрозв'язку Харківської дирекції ВАТ «Укртелеком»
(а.с.  268-290)

Відповідачка
ОСОБА_2,  обґрунтовуючи заперечення проти
позову,  надала суду:

копії
розрахункових чеків за продукти харчування (а.с.  226- 231);

копії
квитанцій про сплату страхових внесків до Страхового медичного акціонерного
товариства «Надія» (а.с.  225);

Аналізуючи
наведені письмові докази суд ставиться до них критично,  не приймає до уваги та вважає такими,  що не відповідають вимогам  ст.
ст.  58,  59 ЦПК України ,  оскільки копії зазначених розрахункових чеків
та квитанцій не містять відомостей про особу платника. Окрім того,  з зазначених розрахункових чеків не
вбачається,  ким та для кого були
придбані лікарські засоби та продукти харчування.

З тих же
підстав суд не приймає до уваги надані відповідачкою копії рахунків-фактур №
1590 від 19.12.2000р.; №1439 від 12.12.2001 р.; №м 384 від 16.05.2001 p.; № 8424 від
11.10.2000 p.;
№ 1251 від 16.12.1998 р.

Як
вбачається з листа завідуючого відділенням міської клінічної лікарні №13,  ОСОБА_1 проходив курс лікування в
терапевтичному відділенні зазначеної лікарні у період з 23.03.2004 р. по
08.04.2004 р. Окрім ургентної медикаментозної допомоги,  медикаментозне лікування забезпечувала
ОСОБА_2 (збережена орфографія оригіналу),
яка також забезпечувала продуктовими передачами та активно приймала
участь в догляді за хворим.

Зазначений
письмовий доказ суд також не приймає до уваги,
як такий,  що суперечить
вимогам  ст.  ст.
58,  59 ЦПК України ,  оскільки вказаний лист не містить дати,  вихідного номеру,  складений невідомою особою,  підпис якої не читається.

(а.с. 248)

З дослідженого
у судовому засіданні листа в.о. головного лікаря Комунального закладу охорони
здоров'я Обласної клінічної інфекційної лікарні Амеліної Л.М.  вбачається,
що ОСОБА_1 (збережена орфографія оригіналу) знаходився на стаціонарному
лікуванні в період з 05.08.2004 р. по 10.08.2004 р. Під час лікування хворому
купували ліки родичі (ОСОБА_2) Транспортування хворого додому здійснювала
ОСОБА_2 Дані записані зі слів лікаря ОСОБА_28

(а.с.  249)

Згідно
довідки Комунального закладу охорони здоров'я Міської багатопрофільної лікарні
№ 18 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 16.05 по
21.05.2005 року. Медичні препарати для хворого придбані опікуном.

(а.с.  250)

Адміністрація
К303 Обласного госпіталю для інвалідів війни повідомила,  що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в
медичному закладі. Записів в історіях хвороб про ліки,  придбані за власні кошти,  та відвідування родичів немає.

(а.с.  251)

З листа
К303 Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги ім.
проф. О.І. Мещанінова вбачається ,  що
ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у період з 07.03.2003 по 17.03.2003 р. Ким з
родичів здійснювався догляд та забезпечення хворого невідомо.

(а.с.  252)

Згідно
копії листа К303 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 ОСОБА_1
перебував на стаціонарному лікуванні в період з 05.01.2004 р. до 02.02.2004 р.
За період лікування медичні препарати за власний рахунок не придбані. Після
виписки доставка додому проводилась за рахунок опікуна ОСОБА_26

(а.с.  316)

Таким
чином,  аналізуючи усі наведені докази
кожний окремо та в їх сукупності,  суд
вважає позов законним,  обґрунтованим та
таким,  що підлягає задоволенню.

Між
позивачкою та відповідачем внаслідок укладення договору довічного утримання
виникли правовідношення,  що регулюються
статтею 425 ЦК УРСР (1963р.)

Позивач,  укладаючи договір довічного утримання з
відповідачкою,  та передаючи їй у
власність належне йому житло,  мав на
меті отримати матеріальне забезпечення,
догляд,  та послуги,  яких він потребує.

Однак,  дослідженими у судовому засіданні доказами
встановлено,  що відповідачка виконувала
свої обов'язки неналежно.

Відповідно
до п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України (2003 р.) до договорів,  що
були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України
застосовуються правила цього кодексу щодо підстав,  порядку і наслідків зміни або розірвання
договорів.

Згідно з
п. 1 частини 1 статті 755 ЦК
України,  договір довічного утримання
може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного
виконання набувачем своїх обов'язків.

Оскільки
договір довічного утримання є договором фідуціарним,  таким,
що вимагає особливих довірчих стосунків між сторонами і передбачає
особисте виконання набувачем обов'язків,
суд вважає,  що збереження
договірних відносин між сторонами суперечило б інтересам позивача.

Відповідно
до частини 1 статті 756 ЦК
України,  у разі розірвання договору
довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням
набувачем обов'язків за договором,
відчужував набуває право власності на майно,  яке було ним передане,  і має право вимагати його повернення.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  425 ЦК
України (1963 р.),   ст.  755,  756 ЦК
України (2004 p.),   ст.  ст.
10, 11, 209,  212,  214-215,
218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_1задовольнити .

Розірвати
договір довічного утримання,  укладений
05 серпня 2000 року між ОСОБА_1та ОСОБА_2

Повернути
сторони у первісний стан,  визнавши за
ОСОБА_1право власності на АДРЕСА_1

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.