РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2007               року Вишгородський районний суд
Київської області в

складі

головуючого - судді                                                   Чіркова
Г.Є.,

при секретарі                                                           Авраменко
Л.
С ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1
і ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  третя особа -
Хотянівська сільська рада Вишгородського району Київської області,  про усунення перешкод у користуванні землею,

встановив:

позивачі у вересні 2006 року звернулися до суду з даним позовом,  посилаючись на те,  що відповідач самовільно зайняв земельну
ділянку загального користування в межах населеного пункту,  розпочавши на ній забудову,  чим порушив їх права,  а тому просять відновити стан земельної
ділянки,  який існував до цього,  усунувши наявні перешкоди.

У судовому засіданні позивачі просили про задоволення
позову з викладених у ньому підстав.

Свої вимоги мотивували тим,  що відповідач,  який є їхнім сусідом по вул.  Леніна в с.
Осещина,  розпочав самочинне
будівництво на земельній ділянці загального користування,  побудувавши цегляний капітальний паркан.
Унаслідок цього їх право щодо тієї ж земельної ділянки,  яка є частиною тупикового проїзду до їх
житлового будинку,  що закінчується
кільцевим об'їздом,  порушено.

Відповідач і третя особа в судове засідання не
прибули,  про розгляд справи повідомлені
належним чином.

З огляду на зазначене,
позивачі просили про розгляд справи за відсутності відповідача і третьої
особи,  на підставі наявних доказів,  у загальному порядку.

Заслухавши позивачів і дослідивши матеріали справи,  суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи,  відповідач 13 липня 2006 року розпочав
самовільне будівництво цегляного капітального паркану по АДРЕСА_1.

Зокрема,  про ці
обставини йдеться в листі Вишгородського районного відділу земельних ресурсів
від 14 серпня 2006 року,  згідно якого
ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку за вказаною адресою,  що є порушенням вимог статей 125 і 211 ЗК
України,  в зв'язку з чим його притягнуто
до адміністративної відповідальності.

Враховує суд і те,
що будівництво даного паркану проведено відповідачем без додержання
вимог статей 24 і 29 Закону України „Про планування і забудову
територій",  в зв'язку з чим 18
липня 2006 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано
припис про усунення порушень.

Таким чином,
згадане будівництво проведено без належного дозволу й з порушенням
будівельних норм,  зокрема п. 3. 22 ДБН
360-92,  оскільки внаслідок цього зайнято
частину тупикового проїзду до будинку позивачів.

У той же
час,  суду надано витяг з рішення Хотянівської сільської ради

!Вишгородського району,   згідно  якого
21  липня  2006 року ОСОБА_3передано в приватну
власність для ведення особистого селянського

господарства 0,  031 га землі по
АДРЕСА_1,  де й було розміщено згаданий
паркан.

Разом з тим,  дана
земельна ділянка відноситься до земель загального користування,  правовий статус якої визначено вимогами  ст.  38
ЗК України,  оскільки вона знаходиться в
межах населеного пункту й використовується для розміщення житлової і
громадської забудови.

Згідно зі  ст.  39 ЗК України,  використання земель житлової і громадської
забудови здійснюється на плановій основі,
тобто у відповідності до генерального плану населеного пункту,   іншої містобудівної документації,   плану земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і норм,
регіональних  та місцевих правил
забудови.

Як убачається з викопіровки генерального плану с.  Осещина та листа Головного управління з
питань надзвичайних ситуацій Вишгородського районного відділу від 18 липня 2006
року,  передана Зелінському земельна
ділянка є 1 частиною шляху сполучення в населеному пункті,  а тому відповідно до вимог ЗК України,  які визначають правовий статус відповідних
категорій земель,  за конкретним суб'єктом
користування закріплена бути не може.

Таким чином,  з
матеріалів справи вбачається,  що
самовільно зайнята Зелінським земельна ділянка відноситься до категорії земель
житлової та громадської забудови,  в
зв'язку з чим передана йому в приватну власність для сільськогосподарського
призначення бути не може.

Визначення  земель
даної  категорії  та
порядок  їх  використання •  регламентується  ст.  22
ЗК України,   до яких землі
громадської  і житлової забудови не
відносяться.

Встановлено судом і те,
що відповідач приступив до забудови згаданої земельної ділянки без
дотримання вимог  ст.  125 ЗК України й порушив права позивачів,  які є його сусідами.

За таких обставин суд не
може погодитися й взяти до уваги згаданий витяг з рішення суб'єкта владних
повноважень,  оскільки його прийнято з
порушенням '  прав  позивачів
та  без  дотримання
правил  цільового  використання
земель встановлених статтями 18-20 ЗК України.

Вирішуючи цю справу,   суд виходить з меж позовних вимог,   визначених ' позивачами,  і доходить висновку про наявність підстав до
задоволення позову.

З цих підстав і відповідно
до вимог  ст.  212 ЗК України,  порушені права позивачів підлягають
захистові,  а земельна ділянка приведенню
в стан придатний ' до  її  використання
в  передбаченому  законом порядку,   включаючи
знесення 1 будівельних споруд за рахунок громадян,  які самовільно її зайняли.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні
частиною земельної ділянки загального користування по вул.  Леніна біля будинків № 7, 9 11 і 13 в с.  Осещина Вишгородського району Київської
області,  шляхом знесення самочинно
побудованого цегляного  капітального
паркану.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судові витрати,
що складаються з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи в розмірі 7 грн. 50 коп.,
судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та оплати витрат на правову
допомогу в розмірі 200 грн.,  а всього
236 грн.

Рішення набирає законної сили протягом 10 днів з дня його
проголошення і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання в
зазначений строк заяви про його оскарження та протягом 20 днів після цього
апеляційної скарги або в порядку ч. 4
ст.  295 ЦПК України.