Справа № 2-5/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
вересня 2007 року                                                                                          м.  Чернігів

Деснянський
районний суд м.  Чернігова в складі:

головуючого-судді
Харечко Л.К.,

при секретарі
Головач О.М. ,

за участю
сторін,

адвоката
ОСОБА_3,

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  треті особи: Друга Чернігівська
Державна нотаріальна контора,
Чернігівська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту
та договору дарування квартири недійсними,
визнання права власності на квартиру та гараж, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2002
року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту
від імені ОСОБА_5 від 08.10.98р. та договору дарування квартири від 06.07.1999
року - недійсними,  визнання права
власності на АДРЕСА_1та на гараж НОМЕР_1 в автокооперативі № 27 м.  Чернігова,
мотивуючи позов тим,  що ОСОБА_5
на час написання заповіту та укладення договору не розуміла значення своїх дій
та ними не керувала.

В судовому
засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Представник
позивача просила задовольнити позов позивача.

Відповідач
позовні вимоги не визнала.

Представник
відповідача просила відмовити в задоволенні позову позивача.

Представники
третіх осіб просили розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши
пояснення сторін,  їх представників,  свідків,
дослідивши матеріали справи,  суд
прийшов до наступного.

Судом
встановлено,  що АДРЕСА_1куплена за
нотаріально посвідченим договором від 03.03.1992 року ОСОБА_6 під час шлюбу з
ОСОБА_5 і належала подружжю на праві власності в рівних частках. 22.06.1994 р.
ОСОБА_6 помер.

Спадщину
прийняла його дружина ОСОБА_5 отримавши 26.08.1997р.  свідоцтво
про  право  на  1/2
частину  квартири  як
частку  в

спільному майні
подружжя і свідоцтво про право на спадщину за законом також на 1/2 частину.
Після смерті ОСОБА_7 до ОСОБА_5 (матері) влітку 1995 року переселився її син
ОСОБА_8 - батько позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_8 в зв'язку з хворобою помер.

Здійснювати
догляд за ОСОБА_5 стала її внучка - ОСОБА_1,
однак невдовзі ОСОБА_2 - рідна сестра ОСОБА_5 перевезла останню до свого
місця проживання. 08.10.1998 року ОСОБА_5 склала заповіт на все належне їм
майно на користь сестри ОСОБА_2,  який
був посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної
нотаріальної контори,  а 06.07.1999 року
вона подарувала свою АДРЕСА_1сестрі ОСОБА_2Вказаний договір посвідчений
нотаріусом Першої Чернігівської нотаріальної контори. ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_5 померла.

Позивач
звертаючись з позовом до суду та ставлячи питання про визнання вказаних
правочинів недійсними,  посилалась на
те,  що на момент їх укладання ОСОБА_5
через хворобу не розуміла значення своїх дій та ними не керувала,  про наявність вищевказаних правочинів їй було
не відомо,  а тому захистити своє право
на власність вона не могла.

Відповідно
до п. 16 е) Постанови Пленуму ВСУ від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними» визнання угоди недійсною може мати місце
і після смерті громадянина,  який був її
учасником.  Такі вимоги можуть бути
заявлені другою стороною,  спадкоємцями
померлого,  іншими заінтересованими
особами та прокурором,  а тому позивач
мав право на оспорювання правочину,  що
виникло після смерті ОСОБА_5

Крім
того згідно висновку посмертної повторної комісійної судово - психіатричної
експертизи відділу судово-психіатричної експертизи Українського
науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від
14.09.2006 року в період часу - 08.10.1998 року,  06.07.1999 року ОСОБА_5 виявляла ознаки
органічного ураження головного мозку з церебростенічним синдромом,  пониженням пам'яті і порушенням мови. В
зв'язку з відсутністю у ОСОБА_5 у вказані періоди психічного розладу в вигляді
психозу,  слабоумства,  вираженого порушення мови вона була здатна
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,  але наявні у неї на ці періоди часу психічні
та соматичні розлади суттєво впливали на її здатність усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними,  обмежуючи цю
здатність.

Вказане
підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи
Чернігівської психоневрологічної лікарні від 03.10.2003 року,  згідно якої ОСОБА_5 з липня 1998 року і до
своєї смерті,  по своєму психічному стану
(сосудиста деменція),  була позбавлена здатності
розуміти значення своїх дій та ними керувати.

Свідки:
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
ОСОБА_12 виказували сумніви у здатності ОСОБА_5. розуміти значення своїх
дій та керуванні ними. Свідки: ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14,  ОСОБА_15.,  ОСОБА_16ОСОБА_17,  таких сумнівів не виказували.

При
оцінці показань допитаних в судовому засіданні свідків суд виходить з
того,  що вони не є фахівцями в галузі
психіатрії.

Таким
чином,  враховуючи досліджені судом
докази у їх сукупності,  суд приходить до
висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про визнання заповіту та договору дарування квартири недійсними
підлягають задоволенню.

Згідно  ст.
529 ЦК України
при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є,  в рівних частках,  діти,
дружина і батьки померлого. До числа спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого,  яка народилася
після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом,  якщо на час відкриття спадщини немає в живих
того з їх батьків,  хто був би
спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці,  яка належала б при спадкоємстві за законом їх
померлому родителю.

ОСОБА_1
є спадкоємицею майна першої черги по закону,
оскільки син ОСОБА_5 - помер,
вона фактично вступила в спадщину,
а тому і вимога про визнання права власності на квартиру та гараж в
порядку спадкування за законом також підлягає задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  55,  529 ЦК
України ( в редакції 1963 року),
Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 року за № 3 зі
змінами від 25.12.1992 року та 25.05.1998 року,
суд,

ВИРІШИВ:

позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання заповіту та договору дарування квартири
недійсними,  визнання права власності на
квартиру та гараж - задовольнити.

Визнати
заповіт від іменні ОСОБА_5від 08 жовтня 1998 року та договір дарування квартири
від 06 липня 1998 року недійсними.

Визнати
за ОСОБА_1право власності на АДРЕСА_1 та право власності на гараж НОМЕР_1 в автокооперативі
№ 27 в місті Чернігові.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4  ст. 295 ЦПК України.