Справа №2-1804/2007
17 вересня 2007 року
Ленінський районний суд М.Луганська у складі:
головуючого судді: Гончарової І.А.,
при секретарі: Холодовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Луганаську цивільну справу за
ОСОБА_1 до   Ленінської   районної
в   М.Луганську   ради, Луганського міського управління
земельних ресурсів,   ОСОБА_2про визнання
державного акту на право власності на земельну ділянку незаконним,-
до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що між нею та
ОСОБА_218.08.1994 року був укладений договір довічного утримання, нотаріально
посвідчений Четвертою Луганською державною нотаріальною конторою,
зареєстрований у МКП Бюро технічної інвентаризації. Згідно вказаного договору
позивачем був переданий у приватну власність ОСОБА_2. житловий будинок із
господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований на земельній
ділянці площею 560 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_2. 18.08.2006 р. був укладений договір про розірвання договору довічного
утримання від 18.08.1994 року, у зв'язку із чим договір купівлі-продажу,
посвідчений Першою Луганською державною нотаріальною конторою 09.09.1964 року
по реєстру №1681, свідоцтво про право на спадщину, видане Четвертою Луганською
державною нотаріальною конторою 15.06.1984 року, реєстровий № 2-1812, повернено
позивачу. Таким чином, позивач є власником
житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1
На підставі рішення Ленінської районної у М.Луганську ради від 09.12.2003
р. №7891 ОСОБА_2. був виданий державний акт на право власності на
земельну ділянку, згідно якого він є власником земельної ділянки площею 560
кв.м., розташованої за вказаною вище адресою, переданої у приватну власність
для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та
вказаний державний акт незаконним, посилаючись на те, що договором від
18.08.2006 р. про розірвання договору довічного утримання не могло вирішуватись
питання про відчужування на користь позивача земельної ділянки, оскільки згідно
вказаного договору не відчужено на її користь житловий будинок, а повернуто
його. У зв'язку із цим позивач вважає себе такою, що має право на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, необхідну їй для
розміщення та обслуговування належного на праві власності житлового
будинку і господарських будівель і споруд. Позивач просить визнати державний
акт на право власності на земельну ділянку ЯБ №455006 від 19.12.2005 року,
виданий ОСОБА_2на підставі рішення Ленінської районної у м.Луганську ради від
09.12.2003 р. №78/91, незаконним.
У судовому
засіданні позивач підтримала позовні вимоги, суду дала аналогічні позову
пояснення, просила його задовольнити.
Ленінської районної в м.Луганську ради, Луганського міського управління
земельних ресурсів, ОСОБА_2не з*явилися, до початку слухання справи надали до
суду заяви, в яких позовні вимоги визнали, просили розглядати справу у їх
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та
оцінивши докази по справі, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав. Судом встановлено:
ОСОБА_1та ОСОБА_218.08.1994 року був укладений договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом Четвертої
Луганської державної нотаріальної контори, зареєстрований у МКП Бюро
технічної інвентаризації. Згідно вказаного договору позивачем був переданий у
приватну власність ОСОБА_2. житловий будинок із господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 560 кв.м., за
ОСОБА_2. 18.08.2006 р. був укладений договір про розірвання договору довічного утримання від 18.08.1994 року,
у зв'язку із чим договір купівлі-продажу, посвідчений Першою Луганською
державною нотаріальною конторою 09.09.1964 року по реєстру №1681, свідоцтво про
право на спадщину, видане Четвертою Луганською державною нотаріальною конторою
15.06.1984 року, реєстровий № 2-1812, повернено позивачу. Таким чином, позивач
є власником житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1
Ленінською районною у м.Луганську радою було прийняте рішення № 7891, про
передачу у приватну власність ОСОБА_2земельну ділянку шляхом приватизації
площею 0,0560 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1
Цивільного кодексу УРСР (1963 p.),
який діяв на час прийняття Ленінською районною у м.Луганську радою рішення
від 09.12.2005 р. № 7891 , якою регулювалось питання забезпечення виконання
договору довічного утримання, було встановлено, що відчуження будинку набувачем
за життя відчужувача не допускається.
року ОСОБА_2був виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку ЯБ №455006, у якому зазначено, що на підставі
рішення Ленінської районної у м.Луганську ради від 09.12.2003 р. №78/91
він є власником земельної ділянки площею 0,0560 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво і
обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна
ділянка).

Відповідно до
ст.754 ЦК України
набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно,
передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього
договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого
правочину. Із змісту даної статті випливає, що ОСОБА_2. належить тільки право користування земельною ділянкою,
передбачене ст.30 Земельного кодексу України (1992 p.), оскільки власнику належить
право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Таким
чином, відповідачу належить окреме з цих правомочностей, зазначених у ст.78
Земельного кодексу України.

18.08.2006 року договором, укладеним між ОСОБА_2та

ОСОБА_1,
зареєстрованим державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної
контори, було розірвано договір довічного утримання від 18.08.1994   року,   ОСОБА_1        повернуто   договір
купівлі-продажу, посвідчений
Першою  Луганською     державною
нотаріальною  конторою  09.09.1964
року, реєстровий    №     1681,
свідоцтво       про     право
на    спадщину,    виданеЧетвертою Ворошиловградською державною
нотаріальною конторою 15.06.1984 року. Суд вважає обґрунтованими доводи
позивача про те, що вона є власником житлового будинку із господарськими
будівлями і спорудами, тому саме їй повинно належати право користування
земельною ділянкою, на якій розташовані належні їй об'єкти нерухомого майна, що
мають неподільний зв'язок із даною ділянкою. Зазначене також обгрунтовано
ст.377 ЦК України, в якій зазначено, що до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільвого призначення, у розмірах,
встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку,  будівлі
або  споруди     розмір
земельної ділянки     не  визначений,
до  набувача

3

переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Таким чином,
договором від 18.08.2006 р. про розірвання договору довічного утримання не
вирішувалось питання про відчуження на користь позивача земельної ділянки,
оскільки за даним договором не відчужено на користь ОСОБА_1. будинок АДРЕСА_1,
а повернуто його. У зв'язку із викладеним, позивач отримала земельну ділянку,
необхідну їй для розміщення і обслуговування належного їй на праві власності
житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того,
перебування у власності ОСОБА_2.
земельної ділянки, на якій розміщений належний позивачу об'єкт нерухомого
майна, створює перешкоди у користуванні і
розпорядженні майном позивачу, що не відповідає ч.1 ст.319 ЦК України: „Власник володіє , користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд". У відповідності до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном. Також, судом встановлено, що
позивач не здійснює своє право користування земельною ділянкою за цільовим
призначенням.

У статті 140 ЗК
України зазначено вичерпний перелік підстав, припинення права власності на
земельну ділянку: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку,
смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження
земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку
за вимогою кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності та для суспільних потреб, конфіскація за рішенням суду, не
відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у
встановлений строк у випадках, визначених цим кодексом.

Судом
встановлено, що вимоги позивача відповідають нормам чинного законодавства,
зокрема, ст.155 ЗК України, яка становить, що у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи
щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою,
такий акт визнається недійсним. Крім того, у статті 21 ЦК України закріплено,
що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або
інтереси.

У зв'язку із
викладеним, суд вважає за можливе визнати державний акт на право власності на
земельну ділянку ЯБ №455006 від 19.02.2005 року, виданий ОСОБА_2на підставі рішення Ленінської районної у
м.Луганську ради від 09.12.2003 року № 78/91 незаконним.

Керуючись
ст.ст.427, 428 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), ст.30 Земельного кодексу
України (1992 р.), ст.ст. 319, 377, 391,754, Цивільного кодексу України,
ст.ст.78, 140,155 Земельного кодексу України , ст.ст.3 ЦПК України, 214-215 ЦПК
України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ленінської районної в м.Луганську ради,
Луганського міського управління земельних ресурсів, ОСОБА_2 про визнання
державного акту на право власності на земельну ділянку незаконним,
задовольнити.

Визнати
державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 455006 від
19.12.2005 року, виданий ОСОБА_2на підставі рішення Ленінської районної у
М.Луганську ради від 09.12.2003 року № 78/91 незаконним.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.