Справа № 2-2304/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 жовтня 2007 року Калуський
міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді                      Кардаш О.І.

секретарі                                  Микитин Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Середньоугринівської сільської ради Калуського району, третя особа без самостійних вимог
ОСОБА_2 про визнання не чинними п.3, п.4 рішення
Середньоугинівської сільської ради від 08.11.2007 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі рішення Середньоугринівської сільської ради
Калуського району від 08.11.2006 року йому передано у
приватну власність земельну ділянку 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, з яких 0,40 га "біля
Солонця". Крім того, п.п.3-4 цього ж рішення
сільська рада встановила підприємцю ОСОБА_2 право сервітуту для відновлення та обслуговування системи каналізації на частину
земельної ділянки, що належить йому на праві
приватної власності. Вважає, що п.п.3-4 оскаржуваного
рішення є незаконними та підлягають скасуванню, так як між ним та ОСОБА_2 чи Середньоугринівськю сільською радою договір
про встановлення земельного сервітуту не укладався,
як передбачено Земельним кодексом України. Тому, встановлюючи земельний сервітут, сільська рада порушила порядок його
встановлення та вийшла за межі своїх повноважень, передбачених ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні".
Також ОСОБА_2 не є власником чи користувачем земельної ділянки, тому не має права вимагати встановлення земельного
сервітуту для обслуговування своєї земельної
ділянки, яка межує з його земельною ділянкою. Одночасно позивач зазначає, що лінія каналізації проходить та закінчується
на його земельній ділянці, на яку попадають стічні води завдаючи шкоди його
власності. Крім того, встановлено, що власник даної каналізації невідомий і
постановою санітарно-епідеміологічної служби заборонено скидання неочищених
стічних вод. А згідно акту відповідача від 17.11.2006 року
вбачається, що каналізація використовується неправомірнодим самим засвідчивши факт про передчасність рішення сільської
ради про встановлення сервітуту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила та просила суд визнати п.п.3-4 рішення Середньоугинівської
сільської ради від 08.11.2007 року не чинними та скасувати їх.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши,
що, земельна ділянка "біля Солонця" на даний
час не перебуває у приватній власності позивача, так як ним не виготовлено
документів, які підтверджували не неї право власності. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була усна домовленість щодо встановлення земельного сервітуту, на підставі чого на
сесії сільської ради було винесено рішення і подальше
оформлення і реєстрація права сервітуту повинно було б

2

здійснюватися зацікавленими особами
в порядку передбаченому чинним законодавством. А тому вважає, що позовні вимоги
позивача є безпідставними і просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа без
самостійних вимог позов не визнала, пояснивши, що в 2001 році придбав кафе на
земельній ділянці, що межує з ділянкою позивача. Каналізація, яка проходить по
земльній ділянці позивача тривалий час не працює і він ставив питання перед
Середньоугринівською сільською радою про відновлення системи каналізації.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що
на підставі рішення Середньоугринівської сільської ради Калуського району від
08.11.2006 року позивачу передано у приватну власність земельну ділянку 0,80 га для ведення особистого селянського
господарства, з яких 0,40 га "біля Солонця". Крім того,
п.п.3-4 цього ж рішення сільська рада встановила підприємцю ОСОБА_2 право
сервітуту для відновлення та обслуговування системи каналізації на частину
земельної ділянки, що належить йому на праві приватної власності та попереджено
підприємця ОСОБА_2, що будь-які ремонтно-будівельні роботи можуть проводитись
за погодженням власника земельної ділянки, за умови обов"язкового
відшкодування матеріальних збитків, які можуть бути нанесені при цьому (а.с.5).

В судовому
засіданні встановлено, що третя особа по справі, ОСОБА_2 на підставі
договору-купівлі продажу від 15.02.2001 року придбав кафе на земельній ділянці,
суміжній позивачу.

Даний факт
підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , який суду пояснив,
що перебуючи головою КТ "Новиця" підписав договір купівлі-продажу від
15.02.2001 року про продаж кафе "Вітерець" ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що якись час користувався каналізаційною системою,
що проходить через земельну ділянку позивача, однак був за такі дії
оштрафований. Після чого, каналізаційні стоки зі свого будинковолодіння відсік.

Як ствердив
представник позивача в судовому засіданні, будь-якої згоди на встановлення
земельного сервітуту для відновлення та обслуговування системи каналізації на
частину земельної ділянки, що знаходиться під вищевказаним об"єктом не
надавав.

У відповідності
ст.100 ч.1,2 Земельного кодексу України власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування
своєї земельної ділянки.

Земельний
сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних
ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно ст.402
ч.2 Цивільного кодексу України, земельний сервітут може бути встановленим
договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником (володільцем)
земельної ділянки і даний договір підлягає державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Враховуючи
вищенаведене, суд приходить до висновку, що Середньоугринівська сільська рада
при прийнятті рішення про встановлення права земельного сервітуту, вийшла за
межі своїх повноважень і діяла всупереч вищенаведених нормативних актів,
оскільки право на встановлення земельного сервітуту в даному випадку належить
позивачу та третій особі, які є власниками (користувачами) сусідніх земельних
ділянок і при взаємній згоді така домовленість мала бути укладена у формі письмового договору. І тільки в разі незгоди
сторін, такий спір вирішується в судовому порядку.

3

Твердження представника відповідача, що позивач не є власником земельної ділянки, так як ним не виготовлені правовстановлюючі
документи, не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для відмови у
задоволенні позову. Так як в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки в розмірі 0,80 га, в тому числі 0,73 га для ведення особистого
селянського господарства, що підтверджено довідкою відповідача
(а.с. 12) і п.п.1 і 2 вищевказаного рішенням позивачу
передано зазначені ділянки у приватну власність.

Таким чином, на підставі зібраних та досліджених доказів по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними і п.п.3-4 рішення
Середньоугринівської сільської ради від 08.11.2006 року
слід визнати не чинними та такими, що підлягають до скасування.

У відповідності ст.88 ЦПК України
судові витрати покласти на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись 99-100 ЗК України, 402,404 ЦК України, ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовльнити.

Визнати п.п.3-4 рішення Середньоугринівської сільської ради Калуського району
від 08 листопада 2006 року не чинними та скасувати їх.

Стягнути з Середньоугринівської сільської ради в користь ОСОБА_1 16 грн. судових витрат по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.