Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

20 липня 2007
року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого                                                                                                Соловйова
В.В.

при
секретарі                                                                                               Перлик
О.С.

за
участю сільського голови                                                                       Алі-Шах
Г.Х.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Лепетиха цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до Малолепетиської сільської ради про визнання права
власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права
власності, мотивуючи свої вимоги тим, 14.11.2005 року рішенням правління СВК
"Малолепетиський" їй продано приміщення пекарні 1985 року побудови,
яке розташоване по АДРЕСА_1 Рішення правління було прийнято  на підставі дозволу Великолепетиського  відділення Новокаховської ОДПІ від

2004
року. 16.11.2005 року між позивачем та СВК
"Малолепетиський" в особі голови Нікіфорова К.В. було укладено
договір купівлі-продажу приміщення пекарні. Виконуючи умови вказаного договору
позивач внесла до каси СВК "Малолепетиський" за накладною від

2005
року гроші в сумі 12000 грн., про що був складений акт №3
від 16.11.2005 року про передачу їй приміщення вказаної пекарні. Рішенням
Великолепетиського районного суду від

2006
року за нею визнано право власності на приміщення
пекарні, розташованої по АДРЕСА_1. Позивач займається особистим селянським
господарством і для обслуговування вказаної будівлі пекарні їй необхідно мати
земельну ділянку. Відповідно до ст. 5 ЗУ
"Про особисте селянське господарство" для ведення
особистого селянського господарства використовуються земельні ділянки розміром
не більше 2,0 гектарів. З метою безоплатного отримання земельної ділянки вона
звернулася до Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району
Херсонської області, але отримала відмову, яку сільська рада мотивувала тим, що
прийняття рішення про безоплатну передачу земельних ділянок комунальної
власності негативно вплине на економічні та соціальні інтереси територіальної
громади. їй було запропоновано оформити право на земельну ділянку шляхом
укладення договору оренди, або договору купівлі - продажу. Пунктом 12
перехідних положень ЗК України сказано, що до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених
пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідно
сільські, селищні ради. А тому позивач вважає, що вказана відмова є
неправомірною, оскільки відповідно до п. А ч. З ст. 22 Земельного Кодексу
України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та
надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського
господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва та інше, п.
Б ч. 2 ст. 22 ЗК України передбачено, що до земель сільськогосподарського
призначення належать: несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і
прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, землі під
господарськими будівлями і дворами та інші). Згідно п. Б ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі
безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Частиною 1
ст. 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно - правових угод. Статтею 121 ЗК України передбачені норми
безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, а саме п. Б ч. 1 передбачає,
що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського
господарства у розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно генерального плану
забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 площа земельної ділянки складає 1464,8 м
, що є - 0,14648 гектара. Статтею 377 Цивільного Кодексу України  передбачено, що до особи, яка придбала
житловий

будинок,
будівля або споруду, переходить право власності на земельні ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених
договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її
обслуговування. Позивач вважає, зо вона має право на безоплатне отримання
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1464,8
м2, яка їй є необхідною для обслуговування будівлі пекарні по АДРЕСА_1. Позивач
просить суд зобов"язати Малолепетиська сільську раду Великолепетиського
району Херсонської області безоплатно передати їй у власність земельну ділянку
для ведення особистого селянського господарства площею 1464,8 м2, яка їй є
необхідною для обслуговування будівлі пекарні по АДРЕСА_1 та визнати за нею
право власності на земельну ділянку площею 1464,8 м2, яка розташована по
АДРЕСА_1

У судовому
засіданні позивач позов підтримала.

Сільський голова Алі-Шах Г.Х. позов не визнав та пояснив,
що згідно ст. 1 ЗУ
"Про особисте селянське господарство" особисте селянське
господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення
юридичної особи, фізичними особами індивідуально або особами які перебувають у
сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення
особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання
сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з
використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері
сільського зеленого туризму. Як видно з заяви позивача, вона бажає отримати
земельну ділянку для розміщення та обслуговування приміщень пекарні. Згідно
Класифікатору видів економічної діяльності, затвердженого наказам
Держспоживстандарту України № 275 від 26.12.2005 року виробництво хліба та
хлібобулочних виробів відноситься до виробництва інших харчових продуктів,
тобто зазначений вид діяльності не є переробкою, виробництвом
сільськогосподарської продукції, а тому не підлягає під ознаки ведення
особистого селянського господарства. Отже, ця земельна ділянка буде
використовуватися для ведення не особистого селянського господарства, а для
ведення підприємницької діяльності (випічки та реалізації хліба та
хлібобулочних виробів). Крім того рішенням 4 сесії сільської ради п"ятого
скликання від 01.12.2006 року № 57 надано позивачу в оренду земельну ділянку
площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства. Дане рішення
прийнято в межах вимог ст. 5 ЗУ
"Про особисте селянське господарство" згідно якої для
ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки
розміром не більше 2 га., передані фізичним особам у власність або оренду в
порядку, встановленому законом. Тому приймаючи рішення про надання позивачу в
оренду земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського
господарства, сільська рада діяла в межах повноважень з дотриманням всіх норм
закону. Вимога ж позивача про передачу йому додатково земельної ділянки у
власність для ведення особистого селянського господарства площею 1464,8 м , для
обслуговування будівлі пекарні є порушенням ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про
особисте селянське господарство" оскільки земельна ділянка фактично
береться для здійснення підприємницької діяльності.

Вислухавши
пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст. 1 ЗУ "Про особисте селянське
господарство" особисте селянське господарство - це господарська
діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою
індивідуально або особами які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і
спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва,
переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків
та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у
тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. З заяви гр.. ОСОБА_1 від
03.11.2006 року (а.с.) видно, що вона зверталася до Малолепетиської сільської
ради заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту відводу земельної
ділянки для укладення договору оренди під будівлю пекарні - 0,05 га. З рішення
четвертої сесії сільської ради п"ятого скликання від 01.12.2006 року № 59
(а.с.) видно, що сільська рада вирішила надати дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського

призначення
орієнтованою площею 0,05 га.
в оренду гр. ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності та
обслуговування магазину пекарні із земель Малолепетиської сільської ради та
розташовані за адресою АДРЕСА_1заяви від 01.02.2007 року (а.с.) видно, що
ОСОБА_1 зверталася до Малолепетиської сільської ради з проханням внести зміни
до рішення четвертої сесії п"ятого скликання від 01.12.2006 року до п. 1,
а саме замість виразу "для здійснення підприємницької діяльності"
записати вираз "для ведення особистого селянського господарства".
Рішенням сьомої сесії сільської ради п"ятого скликання від 22.02.2007 року
№97 у задоволення заяви ОСОБА_1 було відмовлено та запропоновано їй оформити
право на земельну ділянку під забудовою пекарні шляхом укладення договору
оренди або купівлі - продажу. Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що при
переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно - правових угод,
але між позивачем та відповідачем не було укладені ніяких угод які стосуються
земельної ділянки для обслуговування будівлі пекарні.

Відповідно до ст. 5 ЗУ
"Про особисте селянське господарство" для ведення
особистого селянського господарства використовуються земельні ділянки розміром
не більше 2,0 гектарів, а статтею 121 ЗК України передбачені норми безоплатної
передачі земельних ділянок громадянам, а саме п. б ч. 1 передбачає, що
громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського
господарства у розмірі не більше 2,0 гектара, але раніше рішенням четвертої
сесії сільської ради п"ятого скликання від 01.12.2006 року № 57 (а.с.)
ОСОБА_1 вже було надано в оренду земельну ділянку площею 2 га, для ведення
особистого селянського господарства.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в разі задоволення
позову ОСОБА_1 земельна ділянка площею 1464,8 м2 буде використовуватися не для
ведення особистого селянського господарства, а для здійснення підприємницької
діяльності.

Відповідно до ст.328 ЦК
України, ст.12 Закону України "Про власність" суб'єкти права
власності набувають право власності на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Так з матеріалів справи видно, що між позивачем та
відповідачем не було укладено правочину, тобто договору оренди або договору
купівлі - продажу земельної ділянки яка йому є необхідною для обслуговування
будівлі пекарні, як йому було запропоновано рішенням сільської ради, а тому не
має підстав для задоволення позову.

На підставі ст. 1, 5 ЗУ
"Про особисте селянське господарство" ст. 12 Закону
України "Про власність", ст.ст. 120, 121 ЗК України, ст.ст. 328 ЦК України,
керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1до Малолепетиської сільської ради про визнання
права власності відмовити

Рішення
суду може бути оскаржене через Великолепетиський районний суд до апеляційного
суду Херсонської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду
подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.