Справа№2-1722/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня
2007 року Києво-Святошинський районний суд в складі головуючого судді Дубае Т.В. при
секретарі Рудіч М. П.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину будинку,  -

встановив:

У квітні
2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до свого сина та невістки про
визнання права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 з підстав участі у його
будівництві.

В
позовній заяві зазначили,  що у 1979 році
їх син ОСОБА_3,  як працівник радгоспу
"Тарасівський" отримав земельну ділянку для будівництва
індивідуального житлового будинку за вказаною адресою. Позивачі проживали разом
з відповідачами 21 березня 1979 року позивачі уклали із забудовником письмову
угоду про участь у будівництві,  за
умовами якої вони нарівні з відповідачем вкладатимуть кошти у будівництво,  а останній після закінчення будівництва
подарує їм 1/2 частину будинку. Позивачі виконали умови домовленості. За власні
кошти придбавшій будівельні матеріали,
приймали участь у будівництві своєю працею. Вважають,  що набули права на 1/2 частину будинку.
Юридично це право не оформили,  так як
відповідачі не заперечували їх право. Проте в даний час позивачам стало
відомо,  що відповідачі ділять між собою
спільне майно подружжя,  тобто порушують
право позивачів. Тому останні просили визнати за ними право власності на 1/2
частину будинку з підстав участі в його забудові,  поновивши строк звернення до суду,  так як про порушення свого права дізналися
лише при зверненні відповідачами до суду з позовом про поділ майна подружжя.

В судовому
засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала.

Відповідач
ОСОБА_3 позов визнав.

Відповідачка
ОСОБА_4  та її представник проти позову
заперечують,  посилається на те,  що будинок побудовано лише нею та чоловіком,  а його батьки проживали з їх сім"єю лише
до 1986 року та доглядали за їхніми дітьми. Крім того,  вони пропустили строк позовної давності і поважних
причин для його поновлення не наводять.

Вислухавши
пояснення сторін,  показання
свідків,  дослідивши письмові
докази,  суд задовольняє позов,  виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог  ст.  113 ЦК
України 1963 року володіння,
користування і розпорядження майном при спільній частковій власності
провадиться за згодою всіх учасників,  а
при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно
п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у
справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня
1995 року з наступними змінами,  спільною
сумісною власністю відповідно до чинного законодавства є майно,  придбане внаслідок спільної праці членів
сім"ї,  якщо письмовою угодою між
членами сім'ї не передбачено інше. В інших випадках спільна власність громадян
є частковою.

Отже,  згідно чинного законодавства за наявності
такої угоди спори про поділ майна вирішуються з урахуванням її умов.

Пленум
Верховного Суду України в п. 9 постанови від 4 жовтня 1991 року з наступними
змінами "Про практику застосування судами законодавства,  що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок" роз"яснив,
що право власності на жилий будинок,
збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку
земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За
позовом дружини,  членів сім"ї
забудовника,  які спільно будували
будинок,  а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого будівництвом будинку,  якщо,
враховуючи ступінь його готовності,
можна визначити окремі частини,
що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво
зазначеними особами.

Судом
встановлено,  що наказом по радгоспу
Тарасівський від 10 квітня 1978 року та рішенням виконкому Тарасівської
сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 квітня 1979
року відповідачеві було надано земельну ділянку для забудови індивідуального
житлового будинку №10 по вул.
.Комсомольській у с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської
області. 21 березня 1979 році його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2. уклали з
відповідачем письмову угоду,  засвідчену
головою Тарасівської сільської ради,  що
вони прийматимуть участь у спільному будівництві фізичною працею та коштами з
метою набуття права власності на 1/2 частину будинку,  а відповідач після закінчення будівництва
будинку зобов'язується відчужити право власності на 1/2 частину збудованого
будинку на користь батьків шляхом укладення договору дарування. Вказаний
договір зареєстровано у Тараеівській сільській раді.

19  червня
1979  року  відповідачеві   було
видано  свідоцтво  на
будівництво індивідуального житлового будинку за вказаною адресою.

07
квітня 1979 року відповідач вступив у зареєстрований шлюб з відповідачкою.

Свідоцтво
про право власності на будинок за вказаною адресою видано на ім"я
відповідача 24 грудня 2003 року на підставі рішення виконкому від 21 листопада
2003 року.

До
матеріалів справи позивачами надано письмові докази,  що підтверджують участь позивачів у будівництві
спірного будинку. Заперечуючи проти визнання за позивачами права власності на
половину будинку,  відповідачка у
письмових запереченнях визнає факт проживання позивачів разом з відповідачами
до 1986 року та що фактично будинок було збудовано у 1983 році.

Аналізуючи
наявні у справі докази,  суд приходить до
висновку про доведеність вимог позивачів про створення ними спільно з
відповідачами спільної власності на будинок,
оскільки існувала домовленість про частку позивачів у спільному майні в
розмірі 1 /2 ,  то суд визнає за
позивачами право власності на 1 /2 частину будинку.

Одночасно
суд поновлює позивачам строк звернення до суду з вказаним позовом,  враховуючи,
що початок перебігу позову слід обчислювати з наступного дня після
отримання відповідачем свідоцтва про право власності на будинок,  тобто з 25 грудня 2003 року. Суд вважає
поважними причини пропуску зазначеного строку,
оскільки позивачі мають похилий вік,
проживають у даний час за межами країни,
крім того,  відповідачі визнавали
їх право на половину будинку і порушили право позивачі лише при зверненні з
позовом до суду про поділ спільного майна подружжя. Всі наведені вище причини
суд вважає поважними та поновлює позивачам строк звернення до суду за захистом
порушеного права.

Враховуючи,  що позовні вимоги про поділ будинку в натурі
доцільно розглядати разом з позовними вимогами про поділ будинку в натурі
подружжя,  суд в даному позові визнає
лише право власності позивачів на ідеальну частку в будинку,  залишивши за заявою позивачів без розгляду
позовні вимоги про поділ будинку в натурі..

На
підставі викладеного,  статей 112,  113 ЦК
України 1963 року,  керуючись  ст.
ст.  60,  212-215, 218 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов
задоволити.

Визнати
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в рівних частках,  тобто по 1/4 частині за кожним.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.