Справа 2-979/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 жовтня 2007
року       Красноградський районний суд
Харківської області у складі: головоуючої - судді        Болотової Л.І.

при
секретарі                          Кузнецовій
О.М.,

за
участю адвоката                 Єграшиної
Т.Г.

представників
відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Краснограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про захист
трудових прав, визнання порушення трудових прав позивача, стягнення
матеріальних виплат та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про захист трудових прав.

В позові
він зазначив, що з 1989 року працює водієм ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 04.08.1995 року
водієм ІНФОРМАЦІЯ_2 зі спеціальним звуковим сигналом типу "Сирена" та
робочим обсягом двигуна понад 1,8 до 3,5 л. Його робота пов'язана з екстреним
перевезенням хворих до спеціалізованих лікарень у різних містах та перевезенням
хворих із сіл Красноградського району.

Позивач
вважає, що відповідач відносно нього грубо порушує законодавство України про
працю, а саме: в зв'язку з тим, що його робота має роз'їзний (пересувний)
характер він повинен отримувати встановлені чинним законодавством виплати за
відрядження, які не отримує, так як відповідач посилається на те, що його поїздки
не є відрядженнями. Відповідно листів Міністерства фінансів України №
31-03173-03-29/8103 від 29.04.2005 року та № 31-03173-07-7/6515 від 19.04.2004
року для того, щоб службові поїздки працівника, постійна робота якого проходить
в дорозі та має роз'їзний (пересувний) характер, не вважались відрядженнями,
потрібно, щоб посада чи професія такого працівника входила до визначеного
колективним договором переліку посад і професій, робота за якими постійно
проходить в дорозі та має роз'їзний (пересувний) характер, або ж таке має бути
обумовлено в трудовому договорі (контракті), укладеному між працівником та
власником (уповноваженою ним особою). Так як ні колективним ні трудовим
договором не передбачено зазначені умови, то позивач вважає, що його поїздки за
межі міста є відрядженнями і підлягають відповідній оплаті. Крім того він
здійснює поїздки за розпорядженням керівника за межі міста, відповідно до
потреб лікарні, а тому повинен отримувати добові, які не отримує, так як
відсутні накази керівника Красноградської ЦРЛ про відрядження і йому не
видаються посвідчення про відрядження. Крім того, якщо його роботу не вважати
відрядженнями він повинен отримувати надбавки відповідно до постанови КМУ від
31.03.1999 року №490 "Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних
ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних,
налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких
виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний
(пересувний) характер, які він також не отримує.

З
04.08.1995 року він є водієм спеціального санітарного транспортного засобу із
спеціальним звуковим сигналом типу "Сирена"- машини швидкої допомоги
і повинен

отримувати
оплату як водій такого засобу, відповідно до п.2.16.3 наказу МПМПУ та МОЗУ №
161/137 від 06.04.2001, а не як водій легкового автомобіля, яку він отримує і
яка є нижчою.

Крім
того він вважає, що із набранням чинності 28.10.2005 року наказом МПСПУ та МОЗУ
від 05.10.2005 № 308/519 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від
30.08.2002 року №1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» оплата його праці
стала нараховуватися відповідно до тарифних розрядів і він повинен отримувати
заробітну плату по 4 тарифному розряду як водій спеціального автомобіля швидкої
медичної допомоги, обладнаного спеціальним звуковим сигналом (типу
"Сирена"), а не по 3 тарифному розряду яку він отримує.

Крім
того, відповідно до п.5.1.6 наказу МПСПУ та МОЗУ № 161/137 від 06.04.2001,
п.4.1.1.6 наказу МПСПУ та МОЗУ №308/519 від 05.10.2005 водіям екстреної
медичної допомоги нараховуються надбавки за тривалість безперервної роботи до
60 відсотків тарифного окладу залежно від стажу, а тому він повинен отримувати
таку надбавку, оскільки його автомобіль є автомобілем швидкої медичної
допомоги, обладнаний спеціальним звуковим сигналом (типу "Сирена") і
інші водії Красноградської ЦРЛ, які є водіями таких машин мають 4 тарифний
розряд і отримують надбавки за тривалість безперервної роботи.

Крім
того, позивач зазначив, що згідно з внутрішнім трудовим розпорядком
Красноградської ЦРЛ він має працювати 40 годин на тиждень - з 8.00 до 16.00 з
понеділка по п'ятницю, у суботу з 8.00 до 13.00. Але за характером роботи він
часто буває у роз'їздах, починає роботу раніше зазначеного часу, закінчує
пізніше, тобто працює надурочно. Відповідно до п.4.4.6 наказу МПСПУ та МОЗУ
№161/137 від 06.04.2001 та п.3.4.4. МПСПУ та МОЗУ №308/519 від 05.10.2005
керівник закладу за погодженням з профспілковим комітетом може установити
ненормований робочий день для водіїв легкових та санітарних автомобілів,
автомобілів швидкої медичної допомоги з доплатою 25% тарифної ставки за
відпрацьований час, водіям автомобілів з ненормованим робочим днем доплата за
роботу в нічний час проводиться на загальних підставах. Тобто його робота в
надурочний час мала бути оплачена додатково у розмірі 25% від окладу, або ж
оплаченою додатково, відповідно до трудового законодавства. Відповідно до
роз'яснень, наданих йому відповідачем, йому кожен рік встановлюється доплата за
ненормований робочий день в розмірі 25% від встановленої тарифної ставки, але
позивач зазначив, що у 2001-2002 роках зазначена надбавка за роботу у
надурочний час йому не сплачувалась.

Враховуючи
вищевикладене, позивач вважає, що відповідач порушив його трудові права щодо
оплати праці і просить суд визнати що його службові поїздки за розпорядженням
керівника КЗОЗ Красноградська ЦРЛ на певний строк до іншого населеного пункту
ніж м. Красноград Харківської області для виконання службового доручення поза
місцем його постійної роботи є відрядженнями і стягнути з відповідача суму
виплат за відрядження за період з 01 січня 2002 року по 31 грудня 2006 року у
розмірі 9733 гривні, визнати, що його заробітна плата в період з 01 березня
2001 року по 31 грудня 2006 року протягом чинності наказу МПСПУ та МОЗУ № 16137
від 06.04.2001 має бути обчислена і виплачена відповідно до п.2.16.3 цього
наказу, а також відповідно до п.2.2.23.3 наказу МПСПУ та МОЗУ від 05.10.2005 №
308/519 протягом чинності цього наказу, та зобов'язати відповідача розрахувати
і виплатити йому заробітну плату за період з 01 березня 2001 року по 31 грудня
2006 року відповідно до п.2.16.3 наказу МПСПУ та МОЗУ № 161/137 від 06.04.2001
і п.2.2.23.3 наказу МПСПУ та МОЗУ від 05.10.2005 № 308/519. Визнати, що в
період з 01 березня 2001 року по 31 грудня 2006 року йому повинна виплачуватись
надбавка відповідно до п.5.1.6 наказу МПСПУ та МОЗУ №161/137 від 06.04.2001,
п.4.1.1.6 наказу МПСПУ та МОЗУ №308/519 від 05.10.2005 та зобов'язати
відповідача розрахувати та виплатити йому заробітну плату за період з 01
березня 2001 року по 31 грудня 2006 року, застосовуючи п.5.1.6 наказу МПСПУ та
МОЗУ

№ 161/137 від
06.04.2001, п.4.1.1.6 наказу МПСПУ та МОЗУ № 308/519 від 05.10.2005.
Зобов'язати відповідача розрахувати і виплатити йому заробітну плату за період
з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2002 року з надбавкою за роботу в надурочний
час у розмірі 25% тарифної ставки за відпрацьований час.

Позивач
подав до суду доповнену позовну заяву, в якій зазначив, що дії відповідача
призвели до порушення його життєвого ритму, він вимушений був протягом 7 років
проводити більшу частину свого особистого часу на роботі, через це він був
обмежений у спілкуванні з сім'єю, не мав часу і можливості виконувати домашні
справи, роботу по господарству. Його син є інвалідом, хворіє на бронхіальну
астму, потребує спеціального лікування та догляду, а позивач не міг приділяти
увагу сину, так як весь час присвячував роботі, а винагороду не отримав. Сам
він хворіє на виразку шлунку і повинен дотримуватися спеціального режиму
харчування, а перебуваючи у відрядженнях і не отримуючи добових, він був
позбавлений можливості гарячого харчування, а іноді зовсім не харчувався, що
шкідливо при такій хворобі, а свій вільний час він витрачав на відновлення сил.
Такий ритм роботи вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого
життя і призводив до втрати нормальних життєвих зв'язків, чим йому причинено
моральну шкоду, яку він оцінює в 30000 гривень і просить стягнути з
відповідача, а також судові витрати по справі.

В
судовому засіданні позивач і представник позивача позов підтримали, змінили
позовні вимоги і просили зобов'язати відповідача зробити розрахунки і виплатити
позивачу заробітну плату як водію ІНФОРМАЦІЯ_2 зі спеціальним звуковим сигналом
типу "Сирена" та робочим обсягом двигуна понад 1,8 до 3,5 літрів з
надбавкою 25% від встановленої тарифної ставки з належними доплатами за увесь
відпрацьований час за період з 01.01.2002 року по 31.12.2007 року (за
виключенням 2001 року).

Представники
відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що згідно з додатком 31 наказу
МОЗУ від 23.02.2000р №33 "Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони
здоров'я" кількість виїзних бригад в районі визначається від наявності
постійного населення з розрахунку 0,7 виїзних бригад на 10 тис. Населення.
Враховуючи населення Красноградського району на відділення швидкої медичної
допомоги Красноградської ЦРЛ положено 3,25 виїзної бригади. Наказом головного
лікаря Красноградської ЦРЛ від 14.12.1994 року №81 за відділенням швидкої
медичної допомоги були закріплені автомобілі і водії, до яких позивач не
входить. Вищезазначеним наказом ОСОБА_1 було закріплено в розпорядження
головного лікаря ЦРЛ на автомобіль УАЗ-469 державний номер НОМЕР_1, на що була
його письмова згода. Наказом головного лікаря від 29.12.2005 року №222
"Про закріплення автомашин за підрозділами ЦРЛ" автомобіль РАФ-22-31
державний номер НОМЕР_2, на якому працює позивач, був закріплений за штатом
адміністративно-господарчої групи в розпорядження головного лікаря, про що
свідчить також запис у його трудовій книжці. А тому відповідно до Умов оплати
праці працівників закладів охорони здоров'я України від 05.10.2005 року (від
23.11.1993 року №229, від 11.01.1997р. №5, від 06.04.2001 р. №161/137) та
згідно з наказом МПСПУ та МОЗУ від 05.10.2005 р. №308/519 посадовий оклад
позивачу встановлювався як для водіїв легкових автомобілів (у тому числі спеціальних)
з робочим об'ємом двигуна понад 1,8 до 3,5 літрів. Відповідно до наказу МОЗ
України від 02.10.2000 року №232 в разі якщо автомобіль, який зареєстрований як
"швидка допомога", не працює за призначенням, встановлення тарифного
розряду водію проводиться відповідно до пункту для водіїв легкових (в тому
числі спеціальних) автомобілів з робочим об'ємом двигуна понад 1,8 до 3,5
літрів. Враховуючи, що автомобіль на якому працює ОСОБА_1 закріплений за штатом
адміністративно-господарчої групи в розпорядженні головного лікаря, йому
встановлений 3 тарифний розряд згідно з п.2.2.23 спільного наказу МПСПУ та МОЗУ
від 05.10.2005 року № 308/519 "Про впорядкування умов оплати праці
працівників закладів охорони та установ соціального захисту населення" і
оплата проводиться відповідно графіків роботи та табелів виходу на роботу.

Крім того
Красноградська ЦРЛ є районною лікарнею і позивач по роду своєї діяльності
повинен здійснювати поїздки в межах району і по необхідності екстреної допомоги
здійснювати перевезення хворих до Харкова.

Представник
відповідача ОСОБА_3 позов не визнав у повному обсязі, а заперечення проти
позову підтримав.

Свідок
ОСОБА_4, який працює в Красноградській ЦРЛ механіком, пояснив, що ОСОБА_1
обслуговує дитячу консультацію, возить лікарів, раніше їздив до Харкова, возив
тяжко хворих, що оформлялось як ненормований робочий день, а не було
відрядженнями..

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що
позивач працює водієм машини швидкої допомоги з звуковим сигналом, не раз
чергував по лікарні, возив тяжко хворих та породіть у Харків та інші населенні
пункти, це відрядженнями не оформлялося.

Дослідивши
матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно
до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо надання
доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Згідно
ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність і
взаємний зв'язок доказів, наданих сторонами, у їх сукупності.

Згідно
запису в трудові книжці позивача 11.09.1989 року він прийнятий в Красноградську
ЦРЛ на посаду водія ОПК, а згідно наказу № 91 від 04.08.1995 року за його
заявою переведений на посаду водія автогаража
на автомобіль РАФ .54, ).

Згідно
наказу головного лікаря від 14.12.1994 року № 81 автомобіль УАЗ-469 державний
номер НОМЕР_1 з водієм ОСОБА_1 перебував в розпорядженні головного лікаря
Красноградської ЦРЛ, згідно наказу від 29.12.2005 року №222 "Про
закріплення автомашин за підрозділами ЦРЛ" машина РАФ-22031 державний
номер № НОМЕР_2 закріплена за штатом адміністативно-господарчої групи в розпорядженні
головного лікаря і у переліку автомобілів, які закріплені за відділеннями
швидкої допомоги відсутні . В зв'язку з цим посадовий оклад та 3 тарифний
розряд йому був встановлений як для водіїв легкових (в тому числі спеціальних)
автомобілів з робочим об'ємом двигуна понад 1,8 до 3,5 літрів ( відповідно до
Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я України від 05.10.2005
року (від 23.11.1993 року №229, від 11.01.1997р. №5, від 06.04.2001 р.
№161/137) та згідно з наказом МПСПУ та МОЗУ від 05.10.2005 р. №308/519 та
п.2.2.23 спільного наказу МПСПУ та МОЗУ від 05.10.2005 року № 308/519 "Про
впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони та установ
соціального захисту населення").

В
зв'язку з тим, що Красноградська ЦРЛ є районною лікарнею і транспортування
хворих за потреби їх госпіталізації в межах району і до інших лікувальних
закладів передбачена по роду діяльності водія санітарного автомобіля, а тому не
є відрядженнями, і доплата за них проводилася як за ненормований робочий день
згідно наказу Красноградської ЦРЛ № 5 від 03.01.06 р. в розмірі 25% від
встановленої тарифної ставки, наказу від 07.03.2006 р. № 75 в розмірі 20% за
керування санітарним транспортом за період з 01.09.05 по 31.12.2005р., наказом
від 06.04.2006 р. № 120 у розмірі 20% за управління санітарним транспортом за
період з 01.05.03 р. по 31.08.2005 p., також зроблений та сплачений перерахунок за роботу у
вихідні і святкові дні згідно поданих табелів (а.с.31-39).

Допущені
порушення з боку ЦРЛ при виплаті позивачу зарплати, що виявлені при розгляді
скарг позивача Управлінням охорони здоров'я, були ліквідовані ще до звернення
позивача до суду з даним позовом, не є такими, що могли завдати позивачу значну
матеріальну та моральну шкоду. Недоплачені суми виплачені /а.с.40-41/, що є
достатньою компенсацією й моральної шкоди.

Судом не
встановлено порушень трудового законодавства відповідачем відносно позивача, на
які він посилається у даному позові, так як вимоги позивача стосуються оплати
праці водіїв машин швидкої медичної допомоги, які відносяться до відділень
швидкої медичної допомоги і закріплені за ними, що не стосується машини
позивача, яка закріплена за штатом адміністативно-господарчої групи в
розпорядженні головного лікаря і порушень оплати праці позивача як водія
автомобіля автогаража судом не
встановлено. Не підлягають задоволенню також вимоги позивача щодо стягнення на
його користь моральної шкоди, так як позивач виконував передбачену функційними
обов'язками роботу водія санітарної машини, отримував відповідну оплату праці,
згідно посадового окладу та 3 тарифного розряду, отримував доплату за
ненормований робочий день в розмірі 25% від встановленої тарифної ставки. А
незадоволення позивача умовами праці та її оплати не є у причинному зв'язку з
діяльністю чи бездіяльністю відповідача. Відповідач не завдав позивачу
моральної шкоди, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно
до ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до
розміру задоволених вимог, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача
на його користь судових витрат не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 97, 237-1 КЗпП України, 4,5,13,21, 22 ЗУ "Про оплату
праці", ст. ст. 6,10, 60, 88,179,212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про захист трудових прав, визнання
порушення трудових прав позивача, стягнення матеріальних виплат та стягнення
моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через
Красноградський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.