Справа № 2-94/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
вересня 2007 року                                                                                              м.
Валки

Банківський
районний суд Харківської області в складі:

Головоючого
судді                                                                         Товстолужського
О.В.

При
секретареві                                                                              Коляда
Н.С.

Буряк Н.О.

За
участю позивача-відповідча                                                     ОСОБА_1

Представника
позивача - відповідача                                          ОСОБА_3

Відповідача
- позивача                                                                  ОСОБА_2

Представника
відповідача - позивача                                          ОСОБА_4

Розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
цивільну   справу   за
позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про

стягнення суми
боргу за договором позики та зустрічну позовну заяву про визнання

договору позики
недійсним та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Банківського районного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2,  про стягнення боргу за договором позики в
сумі 85 000 грн.

ОСОБА_2
подав до зустрічну позовну заяву про визнання розписки недійсною,  стягнення моральної шкоди в сумі 5000
грн.,  та судових витрат в сумі 7 грн.50
коп.

В
судовому засіданні ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги та пояснив,
що відповідно до договору позики надав відповідачу ОСОБА_2 85000 грн.
строком до 31.12.2006р. Відповідач в строк борг не повернув,  тому виникла необхідність звернутися до суду.

ОСОБА_2
в судовому засіданні пояснив,  що не
укладав будь-яких договорів позики,  не
підписував документів і на наданому йому в засіданні договорі стоїть не його
підпис.

Згодом
відповідач та його представник пояснили,
що,  насправді ОСОБА_2 підписав
договір позики,  проте не брав у ОСОБА_1 в борг ніяких
грошей. ОСОБА_1 займався
гральним бізнесом,  мав в м.  Валки приміщення з гральними апаратами та при
прийнятті на роботу дав ОСОБА_2 підписати бланк договору позики,  в якому не була зазначена сума,  пояснюючи це тим,  що підписання такого бланку є умовою
прийняття ОСОБА_2 на роботу. Позовні вимоги,
викладені в зустрічному позові до ОСОБА_1
про визнання розписки недійсною ОСОБА_2 підтримав.

Вимоги,  викладені у зустрічному позові ОСОБА_1 не визнав та
пояснив,  що ОСОБА_2 дійсно працював
оператором гральних апаратів,  які
знаходились за адресою: АДРЕСА_1,  але на
роботу ОСОБА_1 його
офіційно не приймав,  оскільки не мав на
це право. ОСОБА_1 тільки
надав приміщення для розташування цих апаратів сторонній фірмі і його попросили
наглядати за цими апаратами. Відносини між ОСОБА_1 та фірмою,  що займалась
гральним бізнесом документально оформлені не були,  та на даний час апарати вивезені власником.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  прийшов до висновку,  що первісна позовна заява підлягає
задоволенню,  а зустрічний позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір позики від 01.10.2006р.,
де зазначено,  що ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 в борг
гроші в сумі 85 000 грн. та зобов'язується повернути їх не пізніше 31.12.2006
року.

(ас.             )

Сторони
погодились,  що підпис на договорі позики
в графі «заимодавец» поставлений
ОСОБА_1,  а в графі «заемщик»
-ОСОБА_2

ОСОБА_1 зі свого боку не
заперечував,  що суму «вісімдесят п'ять
тисяч грн.» в договір вписано ним,
оскільки сам ОСОБА_2 брав в борг у ОСОБА_1
гроші декілька разів і,  насамкінець
утворилась вищезазначена сума боргу. При цьому ОСОБА_1 пояснив,  що з
остаточною сумою боргу ОСОБА_2 погодився.

Суд
вважає,  що визначальним фактором є
підпис ОСОБА_2 під текстом договору позики,
де викладені умови надання грошей в борг,  при цьому не має значення хто із сторін
договору,  безпосередньо складав текст
договору або зазначав суму боргу.

Відповідно
до статті 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,  визначених родовими ознаками.

Відповідно
до вимог  ст.  1047 ЦК
України договір позики укладається у письмовій формі,  якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян,  а у випадку,  коли позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

В даному
випадку договір позики укладено у письмовій формі у відповідності з вимогами
законодавства. Відповідач ОСОБА_2 підтверджує ту обставину,  що він особисто вносив в договір позики дані
свого паспорту та ставив свій особистий підпис у договорі,  що є підтвердженням того,  що він отримав гроші від позикодавця.

Відповідно
до ч.1  ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі,  визначені родовими
ознаками,  у такій самій кількості,  такого самого роду та такої самої
якості,  що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,  що
встановлено договором.

Відповідно
до умов договору позики від 01.10.2006 року,
укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2,  сума вісімдесят п'ять тисяч
повинна бути повернута позичальником не пізніше 31.12.2006 року.

Відповідно
до статті 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі,  що грошові кошти або речі настгіравді не були
одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором.

Якщо
договір позики має бути укладений у письмовій формі,  рішення суду не може грунтуватися на
свідченнях свідків на підтвердження того,
що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором.  Це положення не застосовується до
випадків,  коли договір був укладений під
впливом обману,  насильства,  зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким
чином,  судом не можуть бути прийняті до
уваги пояснення свідка ОСОБА_5 про,
нібито,  неможливість отримання в
боргОСОБА_2 грошей саме 31.12.2006 року.

ОСОБА_2
звертався в правоохоронні органи із заявою про шахрайські дії з боку ОСОБА_1,  проте по заяві ОСОБА_2винесена

постанова
про відмову в порушенні кримінальної справи.

Об'єктивних
даних про наявність в діях ОСОБА_1
злочинного наміру,  або інших
обставин,  що суперечать закону та
виключають дійсність договору позики - не встановлено.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись  ст. 10,  11,
88,  209,  212,
214-215,  217 ЦПК України,  1046, 1047, 1049 ЦК України суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
вісімдесят п'ять тисяч гривень.

Арешт на майно
ОСОБА_2,  накладений ухвалою Валківського
районного суду Харківської області від 12.02.2007р року скасувати після виконання
рішення.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.