Справа №
РІШЕННЯ

Іменем України

2 листопада 2007 року

Сніжнянский
міський суд  Донецької області в складі:

головуючого -
судді   Радченка В.Є.

при секретарі
-  Смоліній М.С.

з участю:

позивачки -
ОСОБА_1

представника
позивачки - ОСОБА_3

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сніжне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про виселення з будинку , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з будинку. Позов
мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності від 24.09.1990 р. Відповідачка не є
власником цього будинку, не зареєстрована за цією адресою. Вона є дочкою
позивачки, має власну квартиру, зареєстрована за іншою адресою. Відповідачка
важко хворіє і після перенесеної нею хірургічної операції в листопаді 2006 року
позивачка дозволила їй тимчасово проживати в своєму будинку з метою
забезпечення нормальних умов проживання на період опалювального сезону. З того
часу між позивачкою та відповідачкою виникли неприязні стосунки, виникали
сварки, було звернення позивачки до міліції на протиправні дії відповідачки.
Через неможливість спільного проживання позивачка вимушена виселитись з будинку
і проживати в літній кухні, тобто не може проживати у власному будинку,
використовуючи свою власність за призначенням. В зв'язку з цим позивачка
просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом виселення
відповідачки з цього будинку.

В судовому
засіданні позивачка та її представник за усним клопотанням, ОСОБА_3, позов
підтримали і просили задовольнити позовні вимоги. Надали пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві.

Відповідачка в
судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що зареєстрована в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2, має житло в м. Одесі. Вона важко хворіє і тому вселилась в
будинок матері за адресою: АДРЕСА_1, сподіваючись, що мати буде допомагати за
нею доглядати. Дозволу на вселення не питала, зазначивши, що у матері не
потрібно питати такого дозволу. Під час спільного проживання між нею та матір'ю
виникли неприязні стосунки. Просить не виселяти її з будинку матері, оскільки
вона хвора і їй не зручно проживати у власній квартирі. Заслухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому
засіданні, позивачка є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності від 24.09.1990 р. (а.с. 5). Відповідачка
не є власником цього будинку, не зареєстрована за цією адресою, не укладала з
позивачкою договору найму житлового приміщення. Вона є дочкою позивачки, але не
пов'язана з позивачкою спільним побутом, має власну квартиру. Відповідачка важко
хворіє і після перенесеної нею хірургічної операції в листопаді 2006 року
позивачка дозволила їй тимчасово проживати в своєму будинку з метою
забезпечення нормальних умов проживання на період опалювального сезону.

З того часу між
позивачкою та відповідачкою виникли неприязні стосунки, виникали сварки, було
звернення позивачки до міліції про погрози фізичною розправою з боку
відповідачки, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови
про відмову в порушенні кримінальної справи Сніжнянського MB ГУМВС
України в Донецькій області від 26.04.2007 р. Через неможливість спільного
проживання позивачка вимушена виселитись з будинку і проживати в літній кухні,
тобто не може проживати у власному будинку. В зв'язку з цим позивачка просить
виселити відповідачку з свого будинку.

Згідно з п. 5
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. „Про деякі
питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України" при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством,
суд застосовує норми цивільного законодавства. Наприклад, правила ст. 48 Закону
України „Про власність" - при розгляді вимог наймача про усунення перешкод
в користуванні жилим приміщенням.

Відповідно до ч.
2 ст. 48 Закону України „Про власність" власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Стаття 316 ЦК України
передбачає, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно
до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать
закону. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 321
ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права
власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до
ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту
цивільних прав та інтересів судом, одним з яких є припинення дії, яка порушує
право.

Таким чином,
власник сам визначає своє право володіння й розпорядження власністю Спосіб
судового захисту порушеного права позивачки, обраний нею, не суперечить
законодавству і може бути застосований судом.

Позивачка є
законним власником будинку, відповідачка їй перешкоджає в проживанні в цьому
будинку і тому порушено право позивачки на користування своєю власністю за
призначенням. Це право підлягає захисту і тому суд вважає за необхідне
задовольнити позовні вимоги та виселити відповідачку з належного позивачці
будинку.

Відповідно до
ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які
присуджуються позивачеві з другої сторони пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Позивачка при
зверненні до суду сплатила на користь держави судовий в розмірі 8,50 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7,50
грн.(а.с. 2, 3) Загальна сума судових витрат, понесених позивачкою, складає 16
грн. і тому суд вважає необхідним стягнути зазначену суму з відповідачки на
користь позивачки.

На підставі
викладеного, керуючись ч. 2 ст. 48 Закону України „Про власність", ст.ст.
316, 319, 321, 15, 16 ЦК
України, ст.ст.3, 88, 209, 212, 213, 214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2про виселення з будинку - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2
з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі   16 (шістнадцять) гривень.

Рішення може
бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть
участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Донецької
області через Сніжнянський міський суд протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.