№2-577/2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 року
м.Балаклія

Балаклійський районний суд
Харківської області у складі: судді НОСОВА Г.С., при секретарі Паточка A.M., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи
Балаклійської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2007 року позивач
звернулася до суду з зазначеним вище позовом вказуючи на те, що вона є рідною
донькою ОСОБА_4, померлогоІНФОРМАЦІЯ_1в с.Завгороднє Балаклійського району
Харківської області. В квітні 1993 року звернулася із заявою про прийняття
спадщини до державної нотаріальної контори Балаклійського району, проте
спадщину не прийняла, так як секретарем Петрівської сільської ради нерухоме
майно її батька було переоформлено на його другу дружину ОСОБА_5., яка мешкала разом з ним у будинку побудованому її матер'ю
ОСОБА_6 Рідна мати позивачки мала право на нерухоме майно батька, а після її
смерті вона та її брат успадкували б її частку, але цього не зробили, так як
після її смерті мешкали разом з батьком. Рішенням Балаклійського районного суду
від 3.06.2006 року рішення Петрівської сільської ради від 17.11.1992 року було
визнано недійсним. В подальшому з'ясувалося, що є заповіт, згідно якого
померлий заповів все майно своєї другій дружині ОСОБА_5Заповіт було складено в
той час, коли померлий знаходився в такому психічному стані, що не міг усвідомлювати
своїх дій та підписано сусідом ОСОБА_7, дієздатність якого не була перевірена.
В заповіті секретар Петрівської сільської радиОСОБА_2 вказала, що у її батька
був параліч обох рук, але про те, що він є недієздатним не вказала. Також,
заповіт було зроблено на дому померлого в с.Завгороднє, а в заповіті зазначено
с.Петрівське. За життя її померлого батька між ними панували дружба,
взаєморозуміння та довіра, вона в свою чергу завжди піклувалась про нього та
доглядала до самої смерті. Тому, як би він розумів значення своїх дій, він
ніколи не позбавив би її та свого сина спадщини, склавши заповіт на користь
своєї другої дружини.

Представник позивача в
судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просить визнати заповіт
недійсним.

Відповідач - секретар
Петрівської сільської ради ОСОБА_2, в судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позову, пояснила, що 05.12.1991 року вона посвідчила заповіт
громадянина ОСОБА_4. Відповідно до п.3 ст.13 Інструкції о порядку здійснення
нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад
народних депутатів у разі, так як громадянин ОСОБА_4 внаслідок хвороби не в
змозі був власноруч підписати заповіт, за його дорученням, у його та її
присутності, заповіт, після того, як він був прочитаний спадкодавцю, підписав
громадянин ОСОБА_7, про що вказано в напису, яким було посвідчено заповіт. При
посвідченні заповіту, на підставі паспортів, вона встановила особу спадкодавця
та ОСОБА_7., їх дієздатність, згідно з п.1,2 ст.37 вказаної Інструкції.
Підстав, що учасники угоди, внаслідок душевної хвороби або недоумства не в
змозі сприймати значення своїх дій або керувати ними, у неї не виникло,
судового рішення про визнання їх недієздатними або обмежено дієздатними не
було, тому причини відмовити в посвідченні заповіту були відсутні.

Відповідач -ОСОБА_3 в
судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснює, що в 1991
році, коли він приїздив до ОСОБА_4 він був паралізований, погано говорив, але
все розумів та його впізнавав.

Третя особа в судове засідання
надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідачів, оголосивши показання свідків,   вивчивши
матеріали   справи,   суд
відмовляє   в  задоволенні
позову,   виходячи   з наступного.

Судом встановлено, що
позивач є рідною донькою ОСОБА_4 померлогоІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.6). На час смерті
померлий мешкав та був зареєстрований в с.Завгороднє Балаклійського району зі
своєю дружиною ОСОБА_5 (а.с.7). Матеріалами справи підтверджується наявність
заповіту ОСОБА_4, згідно якого все своє майно він заповів своєї дружині
ОСОБА_5Заповіт було складено та посвідчено відповідно до п.3 ст. 13 Інструкції
о порядку здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних,
сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом міністра юстиції
Української РСР № 15 від 19.01.1976 року, секретарем Петровської сільської ради
ОСОБА_2 у померлого вдома в зв'язку зі хворобою спадкодавця (а.с.5).

Згідно з п.3 ст.13
Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами
міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом
міністра юстиції Української РСР № 15 від 19.01.1976 року, якщо громадянин
внаслідок фізичної вади, хвороби або за інших причин не в змозі власноруч
підписати угоду, заяву або інший документ, за його дорученням у його
присутності та у присутності посадової особи виконавчого комітету угода, заява
або інший документ можуть бути підписани іншим громадянином. Про причини, за
яких громадянин, який звернувся за здійсненням нотаріальної дії, не в змозі
підписати документ власноруч, вказується в напису, яким посвідчується заповіт.
Заповіт не може бути підписаний особою на користь якої воно зроблено.

Як вбачається з заповіту
померлого ОСОБА_4, за його дорученням, у його присутності та у присутності
посадової особи виконавчого комітету - секретаря Петрівської сільської
радиОСОБА_2 він був йому прочитаний, підписанийОСОБА_7 мешканцем с.Завгороднє
Балаклійського району, в зв'язку із паралічем рук заповідача. Таким чином,
заповіт було складено та посвідчено відповідно до вимог діючої на той час
Інструкції.

Відповідно до п.1,2 ст.37
Інструкції, при перевірці дієздатності учасників угоди посадова особа
виконавчого комітету повинна витребувати документ, в якому вказаний вік
учасника угоди. Якщо, у посадової особи виконавчого комітету є підстави
припускати, що хто-небудь з учасників угоди внаслідок душевної хвороби або
недоумства не може сприймати значення своїх дій або керувати ними, або
внаслідок зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами наражає
свою родину на тяжке матеріальне становище, а судового рішення про визнання
громадянина недієздатним або обмежено дієздатним не має, посадова особа
виконавчого комітету відкладає посвідчення угоди.

Згідно з ч.1 ст.39, ч.1
ст.40 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона
внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або)керувати ними. Фізична особа вважається недієздатною
з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

При перевірці дієздатності
учасників угоди відповідач керуючись вимогами п.1,2 ст.37 Інструкції
витребувала паспорти учасників угоди. Підстав про те, що учасники угоди не
можуть сприймати свої дії або керувати ними, у неї не виникло, судового рішення
про визнання учасників угоди недієздатними або обмежено дієздатними не було,
тому вона посвідчила заповіт.

Свідок ОСОБА_8 - лікар
Петрівської дільничної лікарні Петрівської сільської ради, пояснила що лікувала
померлого ОСОБА_4 в 1990 році з діагнозом інсульт, у нього була паралізована
одна сторона тіла. Під час лікування йому стало краще, він розрізняв оточуючих,
реагував на розмови, орієнтувався у часі. Після курсу лікування його виписали
до дому (а.с. 35,43).

Свідок ОСОБА_9 - головний
лікар Петрівської дільничної лікарні Петрівської сільської ради, пояснив, що в
період з вересня 1991 року по листопад 1991 року до хворого ОСОБА_4 чотири рази
була викликана швидка допомога. Діагноз хворого -гостре порушення мозкового
кровообігу з лівостороннім гемопорізом. Йому була оказана медична допомога, та призначений не наркотичний препарат
- цембралізін, для покращення стану хворого. Протягом подальших викликів
швидкої допомоги хворому призначався цей лікарський препарат та сульфокафоин,
для покращення серцевої діяльності. В період лікування в 1990 році хворий
впізнавав рідних, намагався говорити, реагував на оточуючих (а.с.44,45).

Згідно п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними» від 28.04.1978 року № 3 вимоги про визнання угоди недійсної з
підстав того, що громадянин в момент укладення угоди перебував у такому стані,
коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, вирішуються з
урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Як вбачається з висновку
посмертної судово-психіатричної експертизи, вирішити питання чи розумів ОСОБА_4
значення своїх дій та міг керувати ними при складанні заповіту 5 грудня 1991
року по наданим для проведення експертизи документам неможливо (а.с.50).

Підпорядкованість
с.Завгороднє - с.Петрівське Балаклійського району пояснює той факт, що заповіт
складено на виготовленому типографським засобом бланку, на якому зазначено
с.Петрівське Балаклійського району, хоча місцем складання заповіту було
с.Завгороднє Балаклійського району Харківської області.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача щодо
психологічного стану померлого ОСОБА_4 під час складання заповіту, не
стверджують в категоричній формі тих обставин, що заповідач при вчиненні
правочину, не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, а є
припущенням.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи, суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було
вільним і відповідало його волі.

Суд не встановив порушення
вимог, щодо складання заповіту.

Враховуючи наведене,
виходячи з встановлених обставин справи і наведених вимог закону, суд приходить
до висновку, що оскільки відсутні докази про те, що померлий ОСОБА_4 в момент
вчинення правочину перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення
своїх дій і керувати ними, то підстав для задоволення позову Карпової О.П. про
визнання заповіту недійсним від 05.12.1991 року не має.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.39 ч.1,
ст.40 ч.1, ст. 1257 ч.2 ЦК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Балаклійської державної нотаріальної
контори про визнання заповіту від 5 грудня 1991 року, складеного ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5недійсним, відмовити

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через
Балаклійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.