Справа №2-1535/2007р.
РІШЕННЯ

іменем   України

04
вересня 2007 року                              Петровський
районий суд м.  Донецька у складі:

головуючого                    судді Бабакова В.П.

при
секретарі                   Дівів'євої
Я.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Донецьку справу за позовною заявою ОСОБА_1
до  ОСОБА_2 про  визнання майна спільною сумісною власністю та
його розподіл,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2007
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна
спільною сумісною власністю та про його розподіл.

Вона
посилалась на те,  що з відповідачем
перебувала у шлюбі з квітня 1999 року по червень 2006 року. Від шлюбу мають
доньку 1999 року народження. Під час шлюбних відносин у 2004 році вони
капітально відремонтували будинок АДРЕСА_1,
який належав тітки відповідача. Пізніше їй стало відомо,  що цей будинок за договором дарування
належить відповідачу. У 2004 році вони на ім'я відповідача купили Ѕ
домоволодіння АДРЕСА_2. Крім того у 2005 році відповідач продав свій автомобіль
ВАЗ,  та на виручені та позичені кошти в
сумі 1500 доларів США,  вони на ім'я
відповідача купили автомобіль ВАЗ 2107.

Розподілити
вказане майно добровільно відповідач не бажає. Просила розподілити спірні
будинки в натурі в рівних частках,  або
стягнути з відповідача половину вартості цих будинків. Просила також
розподілити автомобіль,  стягнувши з
відповідача на її користь половину його вартості.

У
судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник
позивачки адвокат ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Відповідач
позов визнав частково,  просив відмовити
у задоволенні позову про розподіл будинку у м.
Донецьку та автомобіля,  позов про
розподіл Ѕ частини будинку у селі Благодатне визнав. Він пояснив,  що спірний будинок АДРЕСА_1,  йому подарувала тітка,  спірний автомобіль йому не належить,  він володіє цим автомобілем за
довіреністю,  гроші за нього не сплатив.
Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 він купив в 2004 році в період шлюбу,  але договір купівлі-продажу не
оформлювався,  а у сільраді видали йому
свідоцтво про право власності датоване 1994 роком.  Він не заперечує розподілити Ѕ частину
вказаного будинку.

Заслухавши
пояснення сторін,  свідків,  дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З
договору дарування вбачається,  що 6
липня 2004 року ОСОБА_4,  подарувала відповідачеві спірний будинок АДРЕСА_1. Цей
договір не оспорено. При таких обставинах суд вважає,  що немає підстав вважати,  що цей будинок є спільною сумісною власністю
сторін. Інших вимог щодо відшкодування витрат на ремонт цього будинку
позивачкою не заявлено. Тому її доводи про те,
що вказаний будинок був капітально відремонтований сторонами і тому
належить їм на праві власності та підлягає розподілу,  суд не може прийняти до уваги.

У
відповідності до  ст..
57 СК України особистою власнісю чоловіка чи дружини є майно набуте
ним,  нею за час шлюбу,  але на підставі договору дарування. Тому
підстав для

2

задоволення
позову щодо визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю сторін та
його розподілу немає.

З
пояснень сторін видно,  що відповідач в
період шлюбу продав автомобіль,  який
належав йому на праві власності, та за генеральною довіреністю від 16 жовтня
2005 року володіє спірним автомобілем ВАЗ - 2107. Згідно цієї довіреності
ОСОБА_5 уповноважив відповідача на володіння та розпорядження вказаним
автомобілем.  Відповідач не
заперечує,  що має намір купити цей
автомобіль,  але гроші за нього ще не
сплатив. Позивачка не надала суду безспірних доказів,  що за спірний автомобіль сплачено гроші. її пояснення
та пояснення свідків ОСОБА_6,  ОСОБА_7
про те,  що ОСОБА_6 позичила позивачці
1200 доларів США для купівлі вказаного автомобіля,  суд не може прийняти до уваги,  оскільки не надано доказів,  що позичені гроші було вкладено саме в
купівлю спірного автомобіля.

Щодо
вимог про визнання Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
сторін,  то суд вважає що вимоги
підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності від 18 серпня 1994
року власником 14 частки вказаного домоволодіння є відповідач. Але він не
заперечує,  що купив вказану частку
домоволодіння в 2004 році в період шлюбних відносин з позивачкою,  пояснивши,
що договір купівлі продажу не оформлювався,  а у сільраді видали йому вказане свідоцтво.
Він згоден,  щоб вказана частка
домоволодіння була визнана спільною сумісною власністю його і позивачки. З
викопировки з плану домоволодіння видно,
що власники частки вказаного домоволодіння неоднарозово викреслювались і
останнім власником вказано відповідача. При вказаних обставинах суд
вважає,  що згідно зі  ст.. 60 СК України спірна частка
домоволодіння є спільною сумісною власністю сторін. Оскільки сторонами не
заявлено клопотання про призначення технічної експертизи щодо можливості
розподілу будинку в натурі та визначення його ринкової вартості,  суд вважає,
що підлягають задоволенню тільки вимоги позивачки про визнання спірного
будинку спільною сумісною власністю сторін з визначенням часток кожного.
Згідно  ст.. 70 СК України у разі поділу
майна,  що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,  частки
майна дружини та чоловіка є рівними. Тому суд вважає,  що частка кожної з сторін у спірному майні є
Ѕ Оскільки спірним майном є Ѕ частина домоволодіння,  то частка кожної з сторін є ј частина
домоволодіння.

Керуючись  ст. ст. 57,
60,  70 СК України,   ст.  ст.
213-215 ЦПК України,  суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ѕ частку
домоволодіння АДРЕСА_2 визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати
право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ј частину домоволодіння АДРЕСА_2 за
кожним і залишити ці частки в спільному користуванні.

В решті позову
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заяву
про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до Петровського
районного суду м.  Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна
скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах
апеляційного суду Донецької області через Петровський районний суд м Донецька
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.