Справа № 2-686/ 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

16 липня 2007
року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого -
судді Журавель В.А. При секребтарі - Сухіній В.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської
ради про визнання приватизації недійсною, поновлення порушеного права
користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим
приміщенням

Встановив:

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду, посилаючись на те,
що він раніше проживав та був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з моменту
народження . Спочатку він проживав разом із батьками , а потім із братом -
відповідачем по справі ОСОБА_3,
який у 1996 році оженився і в квартирі оселилася його дружина ОСОБА_2. На
той час кожний приймав участь у сплаті комунальних послуг. 25 листопада 1998
року позивача було заарештовано і до 4 серпня 2000 року він перебував під
вартою. Після звернення позивач повернувся у спірну квартиру до членів своєї
родини, тобто брата і його дружини. Після звільнення з місць позбавлення волі
позивач звернувся до ЖЕК-70 для того, щоб зробити відмітку в паспорті про
реєстрацію в квартирі, однак йому повідомили, що потрібна письмова згода членів
сім»ї для реєстрації. Але брат - ОСОБА_1 - постійно знаходився у відрядженнях і
йому було ніколи написати заяву, а надалі він взагалі попросив позивача у його
відсутність не залишатися у квартирі разом з його дружиною. На той час
відносини між ними погіршилися , стали виникати конфлікти і одного разу
позивача не пустили до квартири. З-за такої поведінки відповідачів позивач
вимушений проживати у ОСОБА_4, де також проживає їх спільна дитина. Тому
позивач просив визнати недійсним свідоцтво про приватизацію квартири на ім»я
відповідачів та поновити його порушене право користування спірною квартирою,
поновити реєстрацію в цій квартирі.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої
позовні вимоги та пояснив

судові, що після звільнення з місць позбавлення волі він
повернувся у спірну квартиру,

але на той час відповідачі були відсутні , тому він
деякий час проживав у іншого свого

брата. Коли відповідачі повернулися з відпочинку він
оселився у спірній квартирі і деякий

час там проживав , але потім відповідач ОСОБА_1 попросив
його не приходити в

квартиру в той час, коли він знаходиться у відрядженні,
щоб не залишатися наодинці з

дружиною ОСОБА_1. Тому позивач також інколи ночував на
дачі брата ОСОБА_5. У

жовтні-листопаді 2000 року він покинув спірну квартиру,
оскільки познайомився з

ОСОБА_4, оселився в її двокімнатній квартирі, де проживає
ще 5 осіб.

Відповідачі пообіцяли позивачу купити квартиру. На
протязі довгого часу позивач вірив

обіцянкам відповідачів, довго чекав , а у 2006 році він
дізнався, що ще у 1998 році його

виписано
зі  спірної  квартири.  Також  позивач
пояснив,  що   в
квартирі  своєї

співмешканки
ОСОБА_4 він
проживає вимушено , не вважає цю квартиру місцем постійного проживання , не
вважає, що створив сім»ю , не дивлячись на те, що вони мають спільну дитину.
Зустрічні позовні вимоги не визнав, пояснивши судові, що саме поведінка
відповідачів створила для позивача неможливість проживання у спірній квартирі ,
вважає , що має право проживати у батьківській квартирі, в нормальних побутових
умовах. У спірній квартирі залишилися особисті речі позивача та його документи.

Представник позивача за основним позовом повністю підтримала позовні вимоги
, проти задоволення зустрічних вимог заперечувала, надала судові аналогічні
пояснення.

Відповідачі за основним позовом та позивачі за зустрічним позовом проти
позову ОСОБА_1. заперечували, свій позов підтримали у повному обсязі та
прояснили, що позивач ОСОБА_1 декілька разів відбував покарання у вигляді
позбавлення волі, зловживав наркотичними засобами, фактично у спірній квартирі
він не проживав з 1996 року . 25 листопада 1998 року ОСОБА_1 знов було
заарештвано і засуджено до 3 років позбавлення волі. Після звільнення позивач
з»явився у спірній квартирі тільки у жовтні 2000 року , познайомив їх зі своєю
дружиною ОСОБА_4 і пояснив, що проживає на вул. Полтавській шлях у своєї
дружини, попросив віддати йому деякі речі , які залишилися після смерті
батьків, а саме холодильник, софу та інше. Тому через кілька днів ОСОБА_3
перевіз позивачу ці речі. ОСОБА_1 кілька разів приходив у гості до
відповідачів, на день народження , коли у нього народилася дитина відповідачі
приїздили в гості до позивача , поздоровляли його. Після звільнення бажання
проживати в спірній квартирі позивач не заявляв, ключі від квартири не просив ,
купувати ніякої іншої квартири позивачу відповідачі не обіцяли. У 2001 році
відповідачі звернулися до ЖЕУ-70 з питанням щодо перерахунку комунальних
платежів, оскільки позивач в квартирі не проживав з 1996 року , відповідачам
повідомили, що треба надати копію вироку щодо ОСОБА_1. Після надання копії
вироку в ЖЕКу повідомили, що для виписки ОСОБА_1. достатньо написати заяву, що
вони і зробили, тому ОСОБА_1 було виписано з квартири і одночасно зроблено
перерахунок комунальних платежів з 1998 року, тобто з дня арешту ОСОБА_1. У липні 2001 року
відповідачі зробили капітальний ремонт в квартирі, після чого приватизували її.
Вважають, що приватизація була зроблена без порушень, оскільки позивач ОСОБА_1
на протязі довгого часу в квартирі не проживав, його речей у квартирі нема.
Спірною квартирою він не цікавився, ніякої участі в оплаті комунальних послуг
не приймав.

Представник відповідачів за основним позовом проти задоволення основного
позову заперечував, зустрічний позов підтримав та додатково пояснив судові, що
позивач за основним позовом фактично створив сім»ю , на протязі 6 років постійно
проживає разом із своєю фактичною дружиною по АДРЕСА_2, де у нього народилася
дитина , спірною квартирою не цікавився та на неї не претендував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи,
вважає основний позов ОСОБА_1. таким , що не підлягає задоволенню, зустрічний
позов таким, що підлягає задоволенню.

Як встановлено у судовому засіданні спірна ізольована
квартира АДРЕСА_1 і складається з 3 кімнат житловою площею 42, 5 кв. м.,
загальна площа квартири 61, 2 кв. м. / а. с. 31-32/.

Відповідно до довідки ЖЕД-70 Червонозаводського району м.
Харкова особистий рахунок на спірну квартиру було відкрито на підставі рішення
Червоно заводської районної ради народних депутатів № 17 від 20.08.1996 року
після смерті ОСОБА_2 на ім»я його сина ОСОБА_1/ а. с. 29/.

Як вбачається з довідки ЖЕД-70 про склад сім»ї ОСОБА_3
зареєстрований у спірній квартирі з 05.01.1977 року, а 30 жовтня 1996 року у
квартирі було зареєстровано його дружину ОСОБА_2/ а. с. 5/.

Також з довідки ЖЕД-70 вбачається, що ОСОБА_1 виписано із
спірної квартири 21 лютого 2001 року на підставі копії вироку
Червонозаводського райсуду
м. Харкова від 07.04.2000 року і за заявами мешканців спірної квартири
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у довідці форми А виписка вказана 25 листопада 1998 року -
тобто датою взяття під варту ОСОБА_1 з метою перерахунку комунальних платежів /
а. с. 28/.

Враховуючи, що на момент 2002 року у спірній квартирі були зареєстровані
тільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
29 серпня 2002 року їм було видано свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, р.№ 9-02-213191/а. с. 30/.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 року із наступним змінами та доповненнями право
на приватизацію квартир державного житлового фонду одержують громадяни України,
які постійно проживають в цих квартирах. 4.2 ст. 8 цього ж Закону передбачає,
що передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову
власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно
мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло.

У судовому засіданні безспірно встановлено, що на момент 2002 року позивач
за основним позовом у спірній квартирі не проживав, не був в ній зареєстрований,
не являвся членом сім»ї свого брата ОСОБА_3 , оскільки проживав на той час у
іншому місті. Таким чином, Свідоцтво про право власності на житло було видно
тільки на ім»я відповідачів, оскільки тільки вони були зареєстровані у спірній
квартирі. Тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним
свідоцтва про приватизацію спірної квартири , виданого 29 серпня 2002 року , у суда підстав нема,
тому що Свідоцтво було видано у відповідності до вимог Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду».

К вбачається з
вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 07 квітня 2000 року
ОСОБА_1 було засуджено за ст. 140 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, з
конфіскацією майна , з відбуттям покарання в ВТК суворого режиму У вступній частині вироку вказано, що
ОСОБА_1 є особою без визначеного місця проживання /а. с. 11/.

Згідно довідки про звільнення ОСОБА_1 було заарештовано
25 листопада 1998 року та звільнено з місць позбавлення волі 04 серпня 2000
року / а. с. 7/.

У судовому засіданні було досліджено паспорт позивача та було встановлено,
що паспорт нового зразку йому було видано 7 квітня 1998 року , з моменту видачі
паспорту до цього часу відмітка про реєстрацію позивача у м. Харкові чи
Харківській області відсутня.

Позивач у судовому засіданні підтвердив факт , що з жовтня -листопада 2000
року у спірній квартирі не проживав, до теперішнього часу тимчасово проживає в
квартирі ОСОБА_4, своєї співмешканки, за адресою: АДРЕСА_2 і не має допуску до
спірної квартири . З питанням про реєстрацію у спірній квартирі нікуди не
звертався, оскільки очікував поки відповідачі куплять йому квартиру.

Але суд не може погодитися з такими поясненнями позивача
, виходячи з наступного. Позивач більш, ніж 6 років у спірній квартирі не
проживає, обов»язків щодо утримання квартири не несе, комунальні платежі та
квартплату не сплачує , при цьому позивач не надав судові доказів, що його
особисті речі можуть зберігатися у спірній квартирі. На протязі цього часу
позивач із заявами про реєстрацію у спірній квартирі до ЖЕД-70 не звертався ,
що підтверджується наданою довідкою / а. с. 65/. Також у судовому засіданні
позивач підтвердив, що до правоохоронних органів з питанням про поновлення його
реєстрації до грудня 2006 року не звертався, не дивлячись на те, що в його
паспорті, виданому у 1998 році, взагалі відсутня печатка про реєстрацію.

Відповідно до ст. 71 ЖК
України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також цією статтею
передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем
понад 6 місяців у випадках взяття під варту або засудження до позбавлення волі
-протягом усього часу перебування під вартою.

В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки ЖЕД-70
позивача було знято з реєстрації 25 листопада 1998 року , тобто в день взяття
під варту. Однак як вбачається з відповіді прокурора Червонозаводського району
м. Харкова на ім»я позивача, на підставі наказу МВС України № 519 від
04.06.2002 року та № 96 від 03.02.2005 року заяви про прописку та виписку
відділенням ГІРФО Червонозаводського РВ ГУ МВСУ в Харківській області знищено
до 2001 року / а. с. 81/. Тому у зв'язку із відсутністю документів про виписку
позивача із спірної квартири суд не має можливості дати правову оцінку діям
відповідачів з цього приводу, а питання про правомірність дій ЖЕД-70 щодо
виписки позивачем перед судом не ставиться, крім того, на сьогоднішній день
ЖЕД-70 розформовано у зв»язку із створенням нової структури житлово - комунального
господарства.

Також в судовому засіданні судом встановлено, що з 2001 року позивач за
основним позовом постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2, де він фактично
створив сім»ю, ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6/ а. с 82/. Тобто за
місцем свої колишньої реєстрації позивач не проживає без поважних причин понад
6 місяців.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12.04.1985 року «
Про деякі питання , що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу
України» відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім»ї, який
вибув на інше постійне місце проживання , втрачає право користування жилим
приміщенням з дня вибуття , незалежно від пред'явлення позову про це.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили
судові факт того, що на протязі довгого часу позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі
не проживає. Свідок ОСОБА_9 пояснила судові, що буває у спірній квартирі ,
позивача бачила один раз, коли він приїжджав разом із своєю дружиною ОСОБА_4 на
день народження ОСОБА_2. Побувши на святі, ОСОБА_1 та його дружина поїхали
додому . При цьому суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, оскільки ОСОБА_12 є рідним братом ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Свідок ОСОБА_11
- дружина ОСОБА_10 - пояснила судові у засіданні, що з 1996 року вони не
підтримують відносини з ОСОБА_3, оскільки у них відбувся конфлікт.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про поновлення
його порушеного права користування житловим приміщенням , поновлення реєстрації
в спірній квартирі задоволенню не підлягають , оскільки з кінця 2000 року
позивач у спірній квартирі не проживає, не несе обов»язки по її утриманню, не
приймає участі у сплаті комунальних послуг. У 2001 року позивач поселився на
інше місто проживання, де постійно проживає разом із своєю фактичною дружиною
та сином. Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 втратив право користування
житловим приміщенням у спірній квартирі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 214-215 ЦПК
України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від
19.06.1992 року із наступним змінами та доповненнями, ст. ст. 72, 107 ЖК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про приватизацію
квартири АДРЕСА_1, виданого Харківським центром приватизації житлового фонду
29.08.2002 року на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , поновлення порушеного права
користування житловим приміщення, поновлення реєстрації в квартирі - відмовити.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Харківської області через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження і після цього протягом 20 днів
шляхом подання апеляційної скарги або у порядку ч4 ст. 295 ЦПК України .