Справа №2-2262/2007 року
Рішення

Іменем України

24 вересня 2007 року                                                                     м.  Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський
суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді        Томин О.О.

з участю секретаря     Турок О.І.,

адвоката на стороні відповідачів
ОСОБА_1

сторін та представників
сторін: представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  представника
Івано-Франківської міської ради - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
Івано-Франківської міської ради,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_7, ОСОБА_8,  Івано-Франківського міського відділу
земельних ресурсів про зобов'язання Івано-Франківську міську Раду дати згоду на
передачу земельної ділянки у власність,
-

встановив:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
Івано-Франківської міської ради,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_7, ОСОБА_8 про передачу у власність
земельної ділянки у розмірі 0, 0441 га для будівництва й обслуговування
будинку,  господарських будівель
(присадибна ділянка) поАДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 08.05.2007 року залучено до участі в
справі в якості співвідповідача Івано-Франківський міський відділ земельних
ресурсів.

18.06.2007 року представник позивача уточнила позовні
вимоги,  просила зобов'язати
Івано-Франківську міську раду дати згоду на передачу ОСОБА_6  земельної ділянки розміром 0, 0441 га для
будівництва й обслуговування будинку,
господарських будівель (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача позов
підтримала,  суду пояснила,  що згідно договору дарування НОМЕР_1 від
19.07.2002 року ОСОБА_6  належить на
праві власності половина житлового будинку АДРЕСА_1,  який перейшов до нього від батька ОСОБА_9
,  останній в свою чергу успадкував
вказане майно після смерті рідної тітки по матері - ОСОБА_10 Дана частина
будинку із належними господарськими приміщеннями розташована на земельній
ділянці,  площею 910 кв.м.  ОСОБА_6
неодноразово звертався із заявою до Івано-Франківської міської ради про
передачу даної земельної ділянки у приватну власність,  однак отримував лише відмови. Позивач
(попередні власники будинку) добросовісно,
відкрито та безперервно користуються земельною ділянкою з 1953
року,  справно сплачують земельний
податок,  доглядають за нею. Просить
зобов'язати Івано-Франківську міську раду дати згоду на передачу ОСОБА_6  земельної ділянки розміром 0, 0441 га для
будівництва й обслуговування будинку,
господарських будівель (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 ,  представник
Івано-Франківської міської Ради в судовому засіданні позовних вимог
ОСОБА_6  не визнали,  вказуючи на те,  що позивач немає документів,  які б засвідчили про наявність у нього прав
на спірну

земельну ділянку,  немає самого права
на цю земельну ділянку у зв'язку з давністю користування,  немає житлового будинку,  який би належав позивачу на праві
власності,  на даній земельній ділянці.
Оскільки,  стара будівля була
ветхою,  то її власницю ОСОБА_11,  згідно рішення Івано-Франківської міської
Ради народних депутатів Івано-Франківської області № 10 від 15.01.1992 року
«Про розгляд житлових питань»,  було
відселено з будинку по АДРЕСА_3 з наданням іншого приміщення. Крім того,  рішення Івано-Франківської міської ради
народних депутатів Івано-Франківської області від 09.04.1996 року №134,  щодо передачі у приватну власність земельної
ділянки ОСОБА_3 розміром 0, ОСОБА_3 га. по АДРЕСА_1 в (11/2) є чинним на даний
час.

Відповідачі ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13,  представник
Івано-Франківського відділу земельних ресурсів в судове засідання не
з'явилися,  причини неявки суду не
повідомили,  про час та день слухання
справи повідомлялися належним чином.

Вислухавши сторін,
вивчивши матеріали справи,  суд
вважає,  що позов слід задовольнити
виходячи з наступного.

Судом встановлено,
що 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1,
розміщеного в м . Івано-Франківську,
належала на праві власності ОСОБА_11 на підставі Свідоцтва про право
власності на будівлю від 25.01.1960 року та Свідоцтва про право на спадщину за
законом від 24.09.1984 р. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці,  яка була закріплена за ним на підставі
рішення № 567 виконавчого комітету Станіславської міської Ради депутатів
трудящих від 26.12.1953 року,  площею 910
м. кв.,  що підтверджується витягом з
генерального плану міста ОСОБА_2 (а.с-75). Згідно договору довічного утримання
від 26.12.1984 року,  посвідченого
старшим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної
контори,  (реєстраційний № Д-1471)
вказана половина житлового будинку з відповідною частиною господарських
будівель перейшла у власність ОСОБА_11 (а.с-8),
яку згодом успадкував ОСОБА_9. У липні 2002 року ОСОБА_9 подарував,  а ОСОБА_6 прийняв у дарунок Уг житлового
будинку АДРЕСА_1 із належними до неї господарськими приміщеннями,  які розміщені на земельній ділянці,  що знаходиться у віданні Івано-Франківської
міської Ради,  згідно договору дарування
половини житлового будинку від 19.07.2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського
нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № Д-405,  серія НОМЕР_1 (а.с-7).

Таким чином,
посилання відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4  на рішення
Івано-Франківської міської ради народних депутатів Івано-Франківської області №
10 від 15.01.1992 року «Про розгляд житлових питань»,  згідно з яким ОСОБА_11 було відселено з
будинку по АДРЕСА_3 з наданням іншого приміщення,  не мають ніякого правового значення,  адже на цей момент власником вказаного майна
вже була ОСОБА_11

Частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.  Івано-Франківську,  розміром 0, 0287 га.,  перейшла у приватну власність до
ОСОБА_14,  яка є власником іншої половини
житлового будинку (а.с-23).

Щодо іншої частини спірної земельної ділянки,  якою користувалася сім'я ОСОБА_15,  то на місці
господарського сараю,  самовільно було
збудовано житловий будинок,  який
рішенням Івано-Франківського міського народного суду від 06.07.1984 року
вилучено у фонд міської ради (а.с-13).

Як вбачається з матеріалів справи,  згодом,
квартиру №1 у будинку по АДРЕСА_1в було надано в користування сім'ї
ОСОБА_3,  які її приватизували,  про що свідчить Свідоцтво про право власності
на житло,  видане агентством по
приватизації державного житлового фонду від 10.06.1993 року,  а виданий на ім'я ОСОБА_3 Державний Акт на
право приватної власності на земельну ділянку (№4224) площею 0, 0532 га визнано
недійсним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.07.2001 року,  залишено в силі ухвалою Апеляційного суду від
26.12.2001 року та ухвалою

колегії судців Судової палати у цивільних справах Верховного суду України
від 07.06.2004 року (а.с-24-26). За таких обставин посилання відповідачів на
рішення Івано-Франківської міської ради народних депутатів Івано-Франківської
області від 09.04.1996 року №134,  щодо
передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 їв не
заслуговують на увагу.

Не можуть братись до уваги і доводи ОСОБА_3,  ОСОБА_4
про те,  що у ОСОБА_6  немає рішення про передачу в користування
спірної земельної ділянки,  а також про
те,  що на вказаній земельній ділянці
немає будинку виходячи з наступного.

Відповідно до діючого на той час земельного законодавства
порядок надання в користування громадянам земельних ділянок не встановлювався.
З часу введення в 1970 році Земельного Кодексу УРСР,  згідно
ст. 20,  право землекористування
громадян,  які проживали в містах,  засвідчувалося записами в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських Рад народних депутатів. В даному випадку,  відповідно до висновку про реєстрацію
документів на право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 та довідки про
приналежність,  технічний стан житлового
будинку і площі земельної ділянки від 26 грудня 1988 року за будинковолодінням
по АДРЕСА_1 зареєстровано земельну ділянку,
площею 910 м.  кв.
(а.с-89-92),  що доводить факт
користування спірною земельною ділянкою на законних підставах спадкодавцями
ОСОБА_6

Згідно  ст. 321
Цивільного Кодексу України право власності є непорушним,  ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 349 ЦК України передбачає,  що у разі
знищення майна,  права на яке підлягають
державній реєстрації,  право власності на
це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного
реєстру.

Таким чином,  закон
чітко визначає момент припинення права власності,  а тому посилання відповідачів на те,  що на вказаній земельній ділянці немає
будинку теж не мають правового значення по суті заявлених вимог,  оскільки власник,  ОСОБА_6,
не подавав відповідної заяви,
закріплене за ним право власності на будинок по АДРЕСА_1 не припинено.

В силу Перехідних положень Земельного Кодексу України
громадяни та юридичні особи,  які мають у
постійному користуванні земельні ділянки,
але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві,  повинні до 1 січня 2008 року переоформити у
встановленому порядку право власності або право оренди на них,  що в свою чергу і намагався зробити позивач.
Починаючи з 2002 року ОСОБА_6
неодноразово,  як вбачається з
матеріалів справи,  звертався до
Івано-Франківської міської ради з проханням передати у приватну власність
земельну ділянку по АДРЕСА_1 ум.
Івано-Франківську,  площею 0, 0441
га на підставі погодженого начальником Івано-Франківського міського відділу земельних
ресурсів,  головним архітектором
міста,  директором Івано-Франківського
філіалу Інституту землеустрою та інженером - землевпорядником плану земельної
ділянки,  що передбачається для передачі
у приватну власність (а.с- 47).

Відповідно до
ст.  119 Земельного Кодексу
України громадяни,  які
добросовісно,  відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою протягом 15 років,  але не мають документів,  які б свідчили про наявність у них прав на цю
земельну ділянку,  можуть звернутись до
органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність.

Згідно ч.2
ст.  344 Цивільного Кодексу
України особа,  яка заявляє про давність
володіння,  може приєднати до часу свого
володіння увесь час,  протягом якого цим
майном володіла особа,  чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є.

Судом встановлено також,
що ОСОБА_6,  його спадкодавці
добросовісно,  відкрито та безперервно
користуються земельною ділянкою з 1953 року,
утримують її в належному стані,
справно сплачують земельний податок за її користування,  що підтверджується квитанціями про оплату
(а.с-95-102).

Відповідно до  ст.  118 Земельного Кодексу України,  громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із
земель комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого
будинку,  господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у межах норм безплатної приватизації подають заяву до
відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки,  зазначаючи в заяві бажані розміри.

У разі згоди на передачу земельної ділянки у власність
відповідна рада надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект
відведення погоджується з органом по земельних ресурсах,  природоохоронними та
санітарно-епідеміологічними органами,
органом архітектури і охорони культурної спадщини та подається на
розгляд до відповідної ради,  яка у
місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу
земельної ділянки у власність.

Враховуючи зібрані по справі докази,  доводи сторін,  суд приходить до висновку про те,  що відмова Івано-Франківської міської ради
від дачі згоди на передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки розміром 0,
0441 га для будівництва й обслуговування будинку,  господарських будівель (присадибна ділянка)
поАДРЕСА_1 є неправомірною,  порушує
законні права та інтереси позивача.

На підставі наведеного,
відповідно до  ст.  58 Конституції України,   ст.
ст.  118,  119,
121,  125 Земельного Кодексу
України,   ст.  321,
ч.2  ст. 344 Цивільного Кодексу
України,  керуючись  ст.
ст.  11, 60,  209, 213-215 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позов ОСОБА_6 до Івано-Франківської міської ради,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_7, ОСОБА_8,  Івано-Франківського міського відділу
земельних ресурсів про зобов'язання Івано-Франківську міську Раду дати згоду на
передачу земельної ділянки у власність - задоволити.

Зобов'язати Івано-Франківську міську раду надати згоду на
передачу ОСОБА_6 у власність земельну ділянку у розмірі 0, 0441 га для
будівництва й обслуговування будинку,
господарських будівель (присадибна ділянка) поАДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подачі заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. В разі подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення суду,
але апеляційна скарга не була подана в строк,  рішення набирає законної сили після закінчення
цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до
апеляційного суду області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подасться через Івано-Франківській міський суд до Апеляційного суду
Івано-Франківської області.