Справа № 2-1470
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22
жовтня 2007 року                                                             Рівненський
районний суд

Рівненської
області в особі:

судді
Красовського О.

при секретарі
Шевцовій Р.

з участю
прокурора Янчевської А.

з участю
представника Городищенської сільської ради Рівненського

району
Рівненської області Гнатюка Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Рівне (попередній розгляд) справу за
позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на 1/4 частину будинку, -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що згідно договору купівлі-продажу він придбав у відповідача нерухоме
майно. Умови договору були виконані. Проте позивач позбавлений можливості
зареєструвати це майно в КП „Рівненське ОБТІ", оскільки договір
купівлі-продажу не був нотаріально посвідченим. Тому позивач змушений
звертатися до суду. Просить задоволити позов.

Відповідач
позов визнав повністю та пояснив, що він отримав кошти за укладеним договором
купівлі-продажу. Договір не був нотаріально посвідчений, оскільки відповідач не
знаходить часу для відвідин нотаріуса та не має бажання сплачувати послуги з
оформлення договору.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників
процесу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно
до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права
щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно
до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно
до статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В
судовому засіданні встановлено, що позивач, як законний представник
неповнолітнього сина ОСОБА_2, придбав у відповідача 1/4 частину будинку, яким
має користуватися син. Сторони угоди виконали всі зобов'язання: позивачем, як
покупцем, були сплачені кошти за майно. В свою чергу, продавець передав
позивачеві належне йому майно. Позивач та його син відкрито користуються цим майном
з часу його придбання. До позивача, як до нового власника майна, ніхто не
заявляв ніяких претензій щодо неправомірності володіння чи користування
новопридбаним нерухомим майном.

Представник
Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області, як
органу опіки і піклування, пояснив суду, що сільській раді відомо про укладення
договору купівлі-продажу частини будинку. Сільська рада не заперечувала і не
заперечує проти укладення такої угоди та вважає, що ця угода відповідає
інтересам неповнолітнього.

Суд зважає на
наступні положення законодавства.

Згідно
ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Стаття 2
Закону України «Про власність» визначає, що кожен громадянин має право володіти,
користуватися та розпоряджатися майном особисто.

Статті
12, 13 цього Закону визначають, що праця громадян є основою створення і
примноження їх власності. Громадянин набуває права власності внаслідок
укладення угод, не заборонених законом. В статті 48 Закону зазначається, що
власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Частинами
1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України та статтею 4 Закону України «Про
власність» передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується і
розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Статтею
49 Закону України «Про власність» передбачено, що володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Суду не
були надані докази того, що вказаними судовими органами приймалися будь-які
рішення, які б обмежували право позивача володіти, користуватися та
розпоряджатися вказаним вище майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є

необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно
до ст.655 ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно
ч.1 ст.334 ЦК України,
право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

На
підставі вищевказаних норм матеріального права, враховуючи положення угоди
купівлі-продажу, з моменту виконання умов угоди, неповнолітній син позивача є
власником нерухомого майна.

Згідно
ч.2 ст. 220 ЦК України,
якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору
не вимагається.

Тому суд дійшов
висновку про обгрунтованість і доведеність позову.

З відповідача на
користь позивача повинні бути стягнуті судові витрати.

Керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88; 212, 214, 215, 225, 226 ЦПК України; ст.ст. 2, 4,
12, 13, 48, 49 Закону України «Про власність»; ч.2 ст. 220, ч.ч. 1, 2 ст. 319,
ст. 328, ч.1 ст.334, ч.2 ст. 362, ч.ч. 1, 2 ст. 638, ст. 655 Цивільного кодексу
України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити
повністю.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини будинку АДРЕСА_1, що був укладений
20.06.07 року між ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 180 грн. - судові витрати.

Рішення
набирає законної сили через 10 днів з дня проголошення, якщо його не буде
оскаржено в апеляційному порядку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Рішення
може бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у
випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення
рішення.

У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження у
10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.
Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому
апеляційну скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законну силу.