Справа № 2 - 1914 / 2007 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007
року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді                               Зайончковської І. А.

при секретарі                                    Діхтяренко І.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Сміла справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Смілянської райдержад-міністрації,
Сердюківської сільської ради, СТОВ „Сердюківка" про визнання права на
земельну частку (пай),

встановив:

Позивачки,
посилаючись на те, що їх батько ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, працював в
колгоспі ім. Калініна с Сердюківка,
Смілянського райо­ну з 1953 року по 1985
рік та набув право на земельний пай, просили визнати за ними пра­во власності на нього в порядку спадкування, так
як 29 січня 2001 року після смерті батька вони отримали свідоцтво про
право на спадщину за заповітом.

Представник
Сердюківської сільської ради позов не визнала, посилаючись на те, що
розпаювання майна та землі проводилось окремо і спадкодавець на момент
розпаювання земель колективної власності помер, а тому і не міг являтися членом
господарства.

Представники
СТОВ „Сердюківка" та Смілянської РДА в судове засідання не з"явились,
хоча останній під час попереднього розгляду справи позов також не визнала.

Заслухавши
учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до на­ступного.

Згідно до п.2
Указу Президента України від 08.08.1995 року „Про порядок паювання
земель..." право на земельну частку мали члени КСП, а також пенсіонери з
їх числа, що залишалися членами
господарства, відповідно до списку таких осіб, що додавався до дер­жавного
акта на право колективної власності на землю.

Судом встановлено, що КСП „Сердюківка" отримало державний акт на право
колекти­вної власності на землю 14 жовтня 1994 року. Право на земельну частку
набули лише чле­ни підприємства, що були включені до списку осіб, який
додавався до вказаного акту. Так як ОСОБА_3 на день видачі господарству цього
державного акта помер, він не міг бути включений до вказаного списку, а
тому не набув і права на земельну частку, в зв"язку з чим відсутнє
спадкове майно, на яке могли б претендувати позивачки.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивачки на те, що батько отримав
майно­вий пай, а тому обов"язково повинен отримати і земельний, оскільки
розпаювання землі та майна проводилось відповідно до різного законодавства та в
різний час. Так, згідно ст. 9 ЗУ
„Про КСП" право на частину спільного майна він набув ще в колективному сіль­госппідприємстві.
Проте всі питання пов"язані з розпорядженням колективним майном згідно
Статуту вирішувалися зборами уповноважених членів відповідного КСП. Таким чином, залишення ОСОБА_3. в списку осіб, що мають
право на майновий пай було пра­вом зборів уповноважених, яке ніким не
оспорювалось, хоча вказана особа на день реаль­ного розпаювання майна у
1997 році також вже померла. Проте право на земельний пай могли отримати лише
члени КСП та пенсіонери з їх числа, що були такими на момент ви­дачі
господарству державного акта на право колективної власності на землю і інших рі­шень
з цього приводу зборами уповноважених не приймалось.

Крім того право на земельну ділянку на даний час посвідчується дише
державним ак­том на неї, а сертифікат на право на земельну частку
(пай) являвся тимчасовим докумен­том, який на даний час ніяким нормативним
актом не передбачений, а тому не може бути виданий позивачкам.

Таким чином,
вимоги позивачок не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути за­доволені.

2

На підставі ст. ст. 152, 158 ЗК України, Указу Президента України
від 08.08.1995 року „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам
і організаціям", керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 213, 215 ЦПК України, суд,
-

вирішив:

Відмовити
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в задоволенні позову до
Смілянської райдержадміністрації, Сердюківської сільської ради, СТОВ „Сер-дюківка"
про визнання права на земельну частку (пай).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через
Смілян-ський міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк з дня
його проголошення заяви про апеляційне оскарження та поданням протягом 20 днів
після подання такої заяви - апеля­ційної скарги. Апеляційна скарга може бути
подана і в 10 денний строк з дня проголо­шення
рішення без попереднього подання заяви про його оскарження.

Рішення набирає
законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його
оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасова­не.