Справа №2-606 2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

25 жовтня 2007 року                                                        Новоазовський
районний суд

Донецької області

у складі: головуючого судді                                           Преснякової
А.А.

при секретарі                                                                    Мірошниченко
Т.М.

за участю позивача                                                          ОСОБА_1

відповідачки                                                                     ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Новоазовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини та про визнання
свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.06.2007 року
звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки,  вказуючи,
що відповідачка його рідна сестра.

Після смерті їх матері -
ОСОБА_3,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року,  залишилося спадкове майно у
вигляді АДРЕСА_1.

Мати проживала одна в будинку,  він з відповідачкою постійно підтримували з
матір"ю родинні стосунки,  мати
казала,  що залишить заповіт на нього та
його сестру,  в зв"язку з цими
обставинами він не подавал
заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини
після смерті матері,  но від спадщини не відмовлявся. Він звертався до
ІНФОРМАЦІЯ_2 сільради з питання наявності заповіту матері,  но секретар відповів,  що на його ім"я заповіту немає,  сестра також обманула його,  сказавши,
що мати залишила заповіт тільки на її ім'я та оформила свідоцтво про
право на спадщину за заповітом тільки на своє ім'я,  про що йому стало відомо в ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Вважає,  що відповідачка навмисно
приховала від нього наявність заповіту матері та незаконно отримала свідоцтво
про право на спадщину за заповітом тільки на своє ім"я. Просить надати
йому додатковий строк для прийняття спадщини та визнати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом частково недійсним.

Позивач в судовому
засідання підтримав свої вимоги,
пояснивши,  що після смерті матері
він був у нотаріуса,  який пояснив
йому,  що є заповіт,  щоб він його приніс та приймав спадщину за
заповітом.  Він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2
сільради,  але секретар ради ОСОБА_4 йому
пояснив,  що на його ім"я немає
заповіту. Так сплинув строк прийняття спадщини,
але сестра переконала його,  що
все буде добре. Коли йому стало відомо,
що сестра хоче продати спадковий будинок,  він звернувся до суду. Сестра не дала йому
свідоцтва про смерть матері та заповіт,
не зателефонувала,  щоб він
прийняв спадщину,  тому він пропустив
строк,  вважає ці причини поважними та
просить встановити додатковий строк для прийняття спадщини в шість
місяців,  визнати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_4 року частково недійсним.

Відповідачка в судовому засіданні
позов не визнала пояснивши,  що вона
прийняла спадщину. Брат приїздив після смерті матері,  але не звертався до нотаріуса,  він не бажав приймати спадщину,  оскільки була домовленість,  що вона продасть будинок та поділить гроші.В
той час позивач не працював і йому нічого не заважало прийняти спадщину.

Суд,  вислухавши сторони,  допитавши свідків,  дослідивши письмові докази у справі,  вважає позов не підлягаючим задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні
встановлено,  що ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а/с 12),  залишивши
спадкове майно у вигляді АДРЕСА_1,
згідно інформаційної довідки БТІ та копії спадкової справи.

Згідно заповіту ОСОБА_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_5 року (8 а/с),  все належне
їй майно вона заповідала ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках.

З копії спадкової справи
після померлої ОСОБА_3 (а/с 36-41) вбачається,
що ІНФОРМАЦІЯ_6р. спадкоємець ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини,  де зазначила,  що спадкоємцем за заповітом також є
ОСОБА_1,  який на час відкриття спадщини
не проживав з спадкодавцем.
ІНФОРМАЦІЯ_4р. ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на спадкове майно,  що
складається з жилого будинку та земельної ділянки,  а також ІНФОРМАЦІЯ_7 року - свідоцтво про
право на спадщину за заповітом на спадкове майно,  що складається з грошових внесків.

Згідно свідчень державного
нотаріуса ОСОБА_5,  якщо спадкоємець до
неї приходив,  то вона йому
роз"яснювала спосіб прийняття спадщини та строки. Вона ніколи нікого не
відправляла на пошуки заповіту,  вона
всім роз"яснює,  що потрібно у
шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини,  незалежно від того є заповіт чи ні.

Допитаний як свідок
секретар ІНФОРМАЦІЯ_2 ради ОСОБА_4 суду показав,  що позивач не звертався до нього з питанням
про видачу заповіту,  якщо була би така
заява,  то він видав би заповіт.

Із ч.1, 3  ст.
1223 ЦК
України вбачається,
що право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до положень  ст.
1268 ЦК
України спадкоємець за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець,  який
постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,  вважається таким,  що прийняв спадщину,  якщо протягом строку,  встановленого статтею 1270 цього
Кодексу,  він не заявив про відмову від
неї.

З ч. 1, 2  ст.
1269 ЦК України вбачається,  що
спадкоємець,  який бажає прийняти
спадщину,  але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява
про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до  ст.
1270 ЦК
України,  для  прийняття спадщини встановлюється строк у
шість місяців,  який починається з часу
відкриття спадщини.

Згідно ч.1, 3  ст.
1272 ЦК
України,  якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього Кодексу,  не подав заяву про прийняття спадщини,  він вважається таким,  що не прийняв її.

За позовом спадкоємця,  який пропустив строк для прийняття спадщини з
поважної причини,  суд може визначити
йому додатковий строк,  достатній для
подання ним заяви про прийняття спадщини.

З  ст.
1301 ЦК
України вбачається,
що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням
суду,  якщо буде встановлено,  що особа,
якій воно видане,  не мала права
на спадкування,  а також в  інших
випадках,  встановлених законом.

На підставі
викладенного,  суд дійшов висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
надання додаткового строку для прийняття спадщини та про визнання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом частково недійсним не обгрунтовані та не
підлягають задоволенню,  оскільки в
судовому засіданні не встановлено та позивачем не надано доказів,  що відповідачка ОСОБА_2 не мала права на
спадкування,  між тим,  в судовому засіданні встановлено,  що позивач у встановлений законом строк не
подав заяви про прийняття спадщини,  не
проживав постійно із спадкодавцем,  тому
вважається таким,  що не прийняв
спадщину. При цьому йому було відомо,  що
заява подається до нотаріальної контори строком у шість місяців,  який починається з часу відкриття
спадщини,  що він сам визнавав в судовому
засіданні,  доказів поважності причин
пропуску вказаного строку позивачем не надано,
відповідачка в судовому засіданні позов не визнала.

Керуючись  ст.
10,  11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України,   ст.  1217,
1223,  1268-1270, 1272, 1301 ЦК України,  суд

ВИРІШИВ :

ОСОБА_1 відмовити в позові
до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини та про визнання
свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку в Апеляційний суд Донецької області через суд
Новоазовського району протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження,  вказану заяву може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.