Справа №2-2974/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 червня 2007
року Мелітопольський міськрайонний суд в складі: головуючого - судді Міщенко
Т.М. при секретарі - Баснарьової Т.С.

розглянувши у
попередньому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3про визнання
правочину довічного утримання дійсним та визнання права власності на 1/2
частину житлового будинку,

встановив:

Позивачка
звернулась до суду з позовом,  в якому
просить визнати дійсним правочин довічного утримання,  укладений 5.05.2006 р. між нею та
ОСОБА_4,  зареєстрований Костянтинівською
сільською радою,  а також визнати за нею
право власності на житловий АДРЕСА_1і зазначає,
що вона разом зі ОСОБА_4 уклала правочин довічного утримання на умовах
передачі у власність 1/2 частину вищевказаного житлового будинку та умовах
довічного безоплатного проживання у віджуваному житловому будинку: забезпечення
харчування і одягом,  доглядом та
наданням допомоги,  надання побутових
послуг,  забезпечення лікувальними засобами
та іншу допомогу та підтримувати житлове приміщення у надежном стані. На
виконання даних повноважень ОСОБА_4 надала право гр. ОСОБА_3 Всі умови
правочину виконані,  але оформити договір
немає можливості тому,  що ОСОБА_4
померла.

В
судовому засіданні позивачка уточнила позов і просить визнати правочин
довічного утримання між нею та ОСОБА_4 дійсним,
визнавши за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку.

В судове
засідання відповідачі не з'явились,  від
них надійшли заяви з проханням слухати справу в їх відсутності,  позов визнали повністю.

Виходячи
з наведеного,  суд вважає можливим
постановити рішення про проведенні попереднього судового засідання.

Суд,  заслухавши пояснення позивачки,  вивчивши матеріали справи,  вважає,
що позов слід задовольнити повністю.

В
судовому засіданні було встановлено,  що
в АДРЕСА_1проживала ОСОБА_4

Разом зі
ОСОБА_4 до дня її смерті в АДРЕСА_1проживала позивачка ОСОБА_1,  про що свідчить довідка № 1490 від 19.03.2007
p.,  виданою сільським головою Костянтинівської сільської ради
/а.с.5/.

В травні
2006 р. між позивачкою та ОСОБА_4 був фактично укладений правочин довічного
утримання на умовах передачі у власність ОСОБА_5 1/2 частини житлового
АДРЕСА_1на умовах довічного безоплатного проживання у відчужуваному житловому
будинку: забезпечення харчування,
одягом,  доглядом та наданням
допомоги,  надання побутових послуг,  забезпечення лікувальними засобами та іншу
допомогу та підтримувати житлове приміщення у належному стані /а.с.9/.

Оскільки
ОСОБА_4 не могла сама збирати документи та приїхати до нотаріуса для укладання
нотаріально посвідченого договору на виконання даних  повноважень вона

2

видала довіреність на ім'я ОСОБА_3,  яка була зареєстрована Костянтинівською
сільською радою 5.05.2006 р. /а.с.9/.

Однак
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла,  що
підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.8/ і тому договір довічного
утримання не був нотаріально посвідчений.

Згідно
ч.2 ст. 220 ЦПК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов
договору,  що підтверджується письмовими
доказами і,  відбулося повне або часткове
виконання договору,  але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Таким
чином,  судом встановлено,  що всі умови правочину виконані,  але договір не був нотаріально
посвідчений,  в зв'язку зі смертю ОСОБА_4

Суд
вважає,  що слід визнати дійсним правочин
довічного утримання,  фактично укладений
між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Уг частину
житлового АДРЕСА_1

Керуючись
ст. ст. 3,  10,  130,
212 ЦПК України,  ч.2 ст.
220,  ст. ст. 344,  744,
745 ЦПК України,  суд

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3про визнання
правочину довічного утримання дійсним задовольнити повністю.

Визнати
дійсним правочин довічного утримання фактично укладений між ОСОБА_1і ОСОБА_5

Визнати
за ОСОБА_1право власності на 1/2 частину житлового АДРЕСА_1зареєстровану за
ОСОБА_5

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області через Мелітопольський
міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної заяви протягом десяти днів з дня
проголошення рішення,  а потім
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження,  або в
десятиденний строк без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  з подачею копії апеляційної скарги до
апеляційного суду.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.