Справа № 2 -
РІШЕННЯ

Іменем    України

24
вересня 2007 року                                                                                          м.  Чернігів

Деснянський
районний суд міста Чернігова у складі: головуючого - судді Карапута Л.В.,  при секретарі - Товстенко Н.М. ,  з участю сторін,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Чернігівського державного технологічного університету про повернення
коштів за навчання,

встановив:

У
березні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання
відповідача повернути кошти сплачені за навчання в розмірі 2500 грн.,  яку безпідставно примусили оплатити за
навчання,  виплатити стипендію за період
навчання 2005 - 2006 навчальний рік в сумі 3000 грн..

Судом до
участі в справі в якості співвідповідача притягнуто Управління праці та
соціального захисту населення Деснянської районної ради в місті Чернігові.

У
судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги і просив також
стягнути моральну шкоду в розмірі 6000 грн. та матеріальну в розмірі 6500 грн.
00 коп.,  з яких 2500 грн. оплата за
навчання,  3000 грн. стягнення стипендії
та 1000 грн.,  що становить 10% інфляції
за користування відповідачем коштами позивача.

Представники
відповідача позов не визнали і просили відмовити в задоволенні.

Представник
співвідповідача позов не визнав і просив відмовити в задоволенні.

Заслухавши
пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Як
встановлено в судовому засіданні позивач наказом № 297-с від 03.08.2001 року
був зарахований студентом 1 курсу механіко-технологічного факультету на
бюджетну форму навчання за результатами співбесіди,  як дитина,
яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

На
виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних
закладів,  підготовка яких здійснювалася
за державним замовленням,  затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992   26.09.2001 року між університетом   та ОСОБА_1

була укладена
угода про підготовку фахівців з вищою освітою терміном до 30.06.2005 року.

Наказом №
256-с від 01.07.2005 року позивач був відрахований з університету в зв'язку із
закінченням навчання та отримання диплома бакалавра.

Відповідно
до п. 9 Умов прийому до вищих навчальних закладів України,  затверджених наказом Міносвіти і науки
України 18.03.2005 року № 164 кожний навчальний заклад обумовлює порядок
прийому на навчання за освітньо-професійними програмами спеціалістів та
магістрів осіб,  які здобули
освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавра за відповідним напрямом підготовки в
поточному році в даному вищому навчальному закладі.

Згідно
наданих Міністерством освіти і науки України обсягів державного замовлення на
підготовку фахівців з вищою освітою у 2005 році по спеціальності
„Металорізальні верстати та системи" було надано 16 місць. За підсумками
навчання ОСОБА_1 зайняв 20 місце і тому не був зарахований на бюджетну форму
навчання.

Згідно
наказу № 281-с від 04.08.2005 року на підставі протоколу № 30 від 04.08.2005
року засідання приймальної комісії ОСОБА_1 був зарахований з 01.09.2005 року
студентом 5 курсу.

Таким
чином,  на момент зарахування позивача до
навчального закладу студентом 5 курсу він не був дитиною,  яка постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Разом з
тим,  посилання позивача на  ст.  22
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не може бути прийняте судом до уваги,  оскільки зарахування поза конкурсом
здійснюється в разі,  якщо особа
направлена на навчання згідно з планом цільової підготовки або договорами з
підприємствами.

Відповідно
до п. 7 Правил прийому до вищих навчальних закладів на виконання вимог п.
6  ст.
22 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" квоту цільового прийому доводять міністерства,  інші центральні органи виконавчої влади,  у сфері управління є вищі навчальні
заклади,  а тому ВАТ „Корюківське
автопідприємство 17445" яке надавало направлення повинно було укласти
договір з університетом та оплатити навчання ОСОБА_1 у відповідності до  ст.  6
Правил прийому.

Крім
того,  п. 5 Правил прийому
передбачає,  що громадяни України мають
право безоплатно здобувати вищу освіту вперше. ОСОБА_1 здобув
освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавра безоплатно,  а другу вищу освіту - спеціаліста на умовах
контракту.

Таким
чином,  позивач поступивши на навчання до
цього навчального закладу в цей рік на контрактній основі погодився на всі
умови контракту та навчався за рахунок власних коштів,  тому відсутні підстави для нарахування і
виплати стипендії в розмірі 3000 грн. та повернення коштів в розмірі 2500 грн.
як оплату за навчання.

Крім
того,  на відміну від пояснень
представника позивача про те,  що з нього
були стягнуті відповідачем грошові кошти в розмірі 2500 грн. не відповідають
дійсності,  а з матеріалів справи (
а.с.  5,
6 ) вбачається,  що ці кошти ним
були сплачені добровільно і мали цільове призначення за навчання.

Одночасно
суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1000
грн.,  що становить 10% інфляції за
користування відповідачем коштами позивача.

Разом з
тим,  відповідно до вимог  ст.
1167 ЦК України,  моральна шкода,  завдана фізичній чи юридичній особі
неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується особою,  яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно
до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в
справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди" від 31.03.1995
року № 4,  ( далі Постанови ) під
моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних
чи фізичних страждань,  або інших
негативних явищ,  заподіяних фізичній чи
юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім
того,  виходячи з п. 5 Постанови,  загальними підставами цивільно-правової відповідальності
для відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди є: наявність такої шкоди,  протиправність діяння її заподіювача,  наявність причинного зв'язку між шкодою та
протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно
до положень  ст.  60 ЦПК України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

При
цьому,  в судовому засіданні не було
доведено факт спричинення позивачу моральної шкоди,  - втрат немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань,  або
інших негативних явищ,  заподіяних йому
відповідачем у зв'язку з його навчанням на умовах контракту,  яке проводилося за згодою позивача та
причинного зв'язку.

В
зв'язку з відсутності вини відповідача,
суд приходить до висновку про відсутність протиправності діяння та
наявності причинного зв'язку між шкодою і такими діяннями.

З
врахуванням вищевикладеного,  суд
приходить до висновку,  що в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  10,  60,
208-209,  292,  294 ЦПК України,  1167 ЦК
України,  Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи",  суд

вирішив:

в задоволенні
позову ОСОБА_1відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом
10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.