Справа №
2-891/07 (2-1579/06)
РІШЕННЯ

ім'ям    УКРАЇНИ

04 жовтня 2007 року                                                                           Оріхівський
районний суд

Запорізької
області у складі головуючого - судді Щербань Л.С.  при секретарі Щербині Л.Г.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за позовом філії „Запорізьке обласне управління" ВАТ „Державний
ощадний банк України" до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості ,  яка виникла
по кредитному договору,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом ,  в якому
вказує ,  що у відповідності до
кредитного договору НОМЕР_1 від 02 квітня 2001 р. Банк надав кредит
Позичальнику у розмірі і на умовах,
встановлених кредитним договором НОМЕР_1,  а Позичальник зобов'язався повернути кредит
та сплатити відсотки.

Свої
зобов'язання за кредитним договором Позичальник не виконав,  а саме своєчасно не погасив суму основного
боргу в розмірі 25000 грн. та не сплатив відсотки по кредиту,  чим порушив п. 3.2.,  3.4.,  3.5. кредитного договору.

Згідно
до ч. 1  ст.  1048 ЦК України Банк
має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики,  якщо інше не встановлено договором.  За користування кредитом,  згідно п. 1.2. Договору
встановлювалась плата у розмірі 33 відсотків річних.

Законодавством,  п. 2 ч. 1
ст.  1048 ЦК України
передбачено,  що в разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення грошових
коштів за кредитним договором.

Кредитним
договором,  п. 2.З. передбачено
нарахування відсотків за користування кредитом щомісячно та останнє нарахування
проводити на дату повного погашення кредиту,
тому Банком проводиться нарахування відсотків по теперішній час.

Таким
чином,  станом на 01 березня 2007 р. у Позичальника існує заборгованість перед Банком в
розмірі 65880 грн. 02 коп. (шістдесят п'ять тисяч вісімсот вісімдесят гривень
дві копійки),  яка розрахована з
урахуванням відсотків і пені,  що
складається з:

· суми
несшгаченого кредиту,  яка складає 25000
грн. (двадцять п'ять тисяч);

· суми
несплачених відсотків по кредиту - 31621 грн. 13 коп. (тридцять одна тисячо
шістсот двадцять одна гривня тринадцять копійок);

· заборгованість
по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 4388 грн. 36 коп. (Чотири тисячі
триста вісімдесят вісім гривень тридцять шість копійок);

заборгованість
по пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту складає 4870 грн. 53 коп.
(чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень п'ятдесят три копійки).

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив та просить
стягнути на користь позивач суму несплаченого кредиту 25000 гривень,  суму несплачених відсотків по кредиту - 36525
гривень 92 копійки,  заборгованість по
пені за несвоєчасне погашення кредиту -4471 гривень 92 копійки,  заборгованість по пені за несвоєчасну сплату
відсотків по кредиту -5 767 гривень 31 копійку,
державне мито у розмірі 617 гривень 28 копійки та витрати на ІТЗ в сумі
ЗО гривень а також припинити дію кредитного договору.

Відповідач
та його представник позовні вимоги не визнали та просять у їх задоволенні
відмовити. Крім того представник відповідача просить у задоволенні позову
відмовити у зв'язку із пропущеним строком позовної давності.

Суд,  заслухавши сторони,  вивчивши матеріали справи,  оцінивши у сукупності докази надані сторонами
як обґрунтування позовних вимог так і заперечення проти них,  вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Дійсно
між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір НОМЕР_1 від 02
квітня 2001 року ,  який свідчить про
намір сторін на виникнення між ними цивільних прав та цивільних обов'язків і
тільки.

Укладення
між сторонами договору не свідчить про те що,
кожна із сторін договору виконала взяті на себе цивільні
зобов'язання,  а саме кредитора- надати
грошову позику,  а боржника отримати її.

Позивач
не надав суду доказів того,  що ,  виконуючи взяті на себе зобов'язання надати
грошові кошти у користування боржнику,
він їх виконав та дійсно видав боржнику обумовлену в кредитних договорах
суму.

Позивач
не надав суду доказів того,  що питання
про надання кредиту відповідачеві розглядалося на засіданнях кредитного
комітету. Позивач не надав суду первинних касових документів - чеків ,  видаткових касових ордерів та інших
бухгалтерських документів,  які б
свідчили про належне виконання позивачем своїх зобов'язань,  взятих на себе у відповідності до кредитних
договорів і як наслідок,  створили б
зустрічні зобов'язання відповідача..

Крім
того,  кредитні договори підписані
відповідачем лише на останній сторінці,
в договорах не вказано на скількох сторінках він складений,  договори не підшиті,  що дає змогу позивачеві вказувати різні
предмети та підстави договорів,  за
власним бажанням,  та змінювати їх на
власний розсуд,  без погодження з
відповідачем.

Також
позивач не надав суду доказів того,  що у
продовж терміну дії кредитних договорів,
він надавав відповідачу графік погашення заборгованості,  та у встановлений законом та договором
термін,  вимагав від відповідача
належного виконання взятих обов'язків по погашенню отриманого кредиту та
відсотків до нього.

Позивач
не надав суду жодних доказів того,  що
відповідач дійсно отримав обумовлену в кредитних договорах грошову суму та
зобов'язаний її повернути позивачеві.

Намір
сторін про виникнення зобов'язань між ними,
не свідчить про те,  що ці
зобов'язання дійсно виникли.

Крім
того,  в матеріалах справи ( а.с. № 25)
знаходиться заява відповідача про застосування строку позовної давності та на
підставі цього відмовити у задоволенні позову . В судовому засіданні це
клопотання було заявлено і в усній формі представником відповідача.

Суд
вважає,  що клопотання представника
відповідача обгрунтоване та підлягає задоволенню з наступних підстав:

-
в судовому засіданні було встановлено ,
що дія кредитного договору НОМЕР_1 від 02 квітня 2001 року закінчилася 2
квітня 2002 року ( п 1.1 кредитного договору НОМЕР_1). У відповідності до вимог
пункту 4.1 позичкодавець повинен був контролювати виконання позичальником
взятих на себе зобов'язань за весь час користування кредитом.  У відповідності до вимог пункту 4.4.
кредитного договору,  у разі недодержання
позичальником умов кредитного договору,
банк мав право розірвати договір достроково і стягнути всю суму
заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками. Тобто позивач дізнався
про невиконання відповідачем умов кредитного договору ще в період його дії
,  тобто з квітня 2001 року.

Вимогами  ст.
257 ЦК України
передбачено,  що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовні
вимоги,  заявлені позивачем ВАТ
«Державний ощадний банк України» до відповідача ОСОБА_1 не являються
вимогами,  передбаченими  ст.
268 ЦК України,  на які позовна давність не поширюється.

В
судовому засіданні представник позивача не надав суду доказів поважності причин
пропуску строку позовної давності.

На
підставі викладеного ,  керуючись  ст. 10,
15,  34,  57-60,
57-60,  208, 209,  212-215 ,
218 ЦПК України ,  ст ч 3,  ч 4 ст 267,
ст 268  ст.  509,
526,  626,  628,
629,  1046,  1047,
1048,  1051,  1054, 1055,
1056, 1057 ЦК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов
філії „Запорізьке обласне управління" ВАТ „Державний ощадний банк
України" до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити частково.

Розірвати
кредитний договір НОМЕР_1 від 02.04.2001 p.,  укладений
між Оріхівським відділенням ВАТ „Державний ощадний банк України" та
ОСОБА_1.

В
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь філії „Запорізьке обласне
управління" ВАТ „Державний ощадний банк України" заборгованості за
кредитним договором у розмірі 71765, 15 гривень,  відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-деннийятрок з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цьогогаотягом 20 днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.