Справа №2-180
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

про задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно у
зв'язку з його визнанням в попередньому судовому засіданні

23 травня 2007
року                                                                                                           смт
Куйбишеве

Куйбишевський
районний суд Запорізької області в складі:

головуючого
судді Скляра С.Ю.,

при секретарі
судового засідання Грицан А.В.,

з участю:
представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні
в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до Гусарківської сільської ради Куйбишевського району
Запорізької області (далі за текстом - Гусарківська сільська рада) про визнання
права власності на спадкове майно, третя особа - комунальне підприємство
„Куйбишевське бюро технічної інвентаризації" (далі за текстом - КП
«Куйбишевське БТІ»), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 23 квітня 2007 року звернувся до
Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1. Зазначений будинок є предметом спадщини після ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У заяві позивач ОСОБА_3 вказав, що він проживає
в цьому житловому будинку, який належав його матері ОСОБА_4. За заповітом від
11 березня 2003 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла йому все своє
майно. ОСОБА_3 вказав, що після смерті своєї матері є єдиним спадкоємцем, він
звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зокрема,
житлового будинку, але не зміг отримати свідоцтва про право на спадщину через
відсутність правовстановлюючого документу на будинок. За наведених обставин
ОСОБА_3 з метою захисту власних майнових прав вимушений був звернутися до суду
з відповідним позовом про визнання за ним в порядку спадкування за законом
права власності на спадкове майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, справа
розглянута без його участі, але за участі представника позивача ОСОБА_1, яка
підтримала заявлені позивачем вимоги по тих підставах, які були вказані у
позові, надала відповідні пояснення. Представник позивача ОСОБА_1 додатково
пояснила, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 був збудований у 1956
році, входив до складу колгоспного двору, членами якого з 1956 року були
ОСОБА_5 - голова господарства, його дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6 і син
ОСОБА_3. В 1977 році ОСОБА_5 розлучився із ОСОБА_4, став проживати в окремо, в
іншому будинку, свої частки з колгоспного двору не виділяв. З 1991 року в будинку
продовжували проживати ОСОБА_4 -голова господарства, і ОСОБА_3, а ОСОБА_6
вийшла заміж та виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації.
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 хоча й не отримували правовстановлюючих документів на
будинок, проте фактично були його співвласниками.

Представник третьої особи у справі - комунального
підприємства „Куйбишевське бюро технічної інвентаризації"", в судове
засідання не з'явився, про час і місце його розгляду був повідомлений належним
чином, причини неявки не повідомив. З врахуванням думки осіб, які брали участь
у справі, позов ОСОБА_3 розглянутий судом без участі представника КП
„Куйбишевське БТІ".

У судовому
засіданні представник відповідача ОСОБА_2
позов ОСОБА_3 визнав, зазначені обставини у справі не оспорював, надав відповідні
пояснення. При цьому представник відповідача пояснив, що подружжя ОСОБА_5 і
ОСОБА_4, їх діти ОСОБА_6 і ОСОБА_3 були членами колгоспного двору,
розташованого по АДРЕСА_1. У 1956 році членами господарства був збудований
житловий будинок АДРЕСА_1. З 1991 року головою господарства стала ОСОБА_4,
разом з нею проживав син ОСОБА_3, якому вона заповіла на випадок смерті все
належне їй майно, в тому числі житловий будинок. Крім того, ОСОБА_4 у 1997 році
одержала державний акт на право приватної власності на землю, на який
розташований будинок. Гусарківською сільською радою на спірний житловий будинок
правовстановлюючих документів а ні ОСОБА_4, а ні ОСОБА_3 не видавалися, хоча
вказані особи фактично були його співвласниками. Представник відповідача ОСОБА_2
зазначив, що оскільки після смерті ОСОБА_4 є спадкоємець за заповітом, який не
відмовився від прийняття спадщини, тому немає підстав для переходу
вищевказаного домоволодіння у власність територіальної громади.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174
ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок, розташований за АДРЕСА_1, був побудований в 1956 році, і
входив до складу колгоспного двору, членами якого з 1956 року були ОСОБА_5 -
голова господарства, його дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_6 і син
ОСОБА_3(а.с.7-11,23-25).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК
України редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на
праві сумісної власності.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 липня
1977 року шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був розірваний, після чого ОСОБА_5 вибув з
колгоспного двору без виділення належної йому частки, у подальшому не приймав
участі у веденні спільного господарства двору (а.с.25,26).

Відповідно до ст.126 ЦК України редакції 1963 року працездатний член колгоспного
двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менш трьох років
поспіль не приймав своєю участю та засобами у веденні спільного господарства
двору.

З 1991 року у спірному будинку продовжували проживати ОСОБА_4 - голова
господарства, і ОСОБА_3, а ОСОБА_6 вийшла заміж та виїхала на постійне місце
проживання до Російської Федерації. Житловий будинок під забороною та арештом
не перебував (а.с.5,6,25).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про
власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між
ними.

ОСОБА_4, яка мешкала в АДРЕСА_1, на підставі рішення
виконкому Гусарківської сільської ради №37 від 11 липня 1996 року, передана у
приватну власність земельна ділянка площею 0,50 га за вказаною адресою для
ведення особистого підсобного господарства, про що видано відповідний Державний
акт від 24 березня 1997 року (а.с.33).

За такої сукупності обставин у справі суд дійшов
висновку, що хоча ОСОБА_4 і ОСОБА_3 й не отримували правовстановлюючих
документів на будинок, проте фактично були його співвласниками.

Відповідно до ч.1  ст.4 Закону України «Про власність» власник
на свій розсуд володіє,

користується і
розпоряджається належним йому майном.

За заповітом від
11 березня 2003 року ОСОБА_4 зробила розпорядження на випадок смерті, а саме,

заповіла все
належне їй майно сину ОСОБА_3 (а.с.29).

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_4 померла (а.с.10).

Відповідно до
СТ.1223 ЦК України
право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Після померлої ОСОБА_4, крім її сина ОСОБА_3, немає інших спадкоємців за
заповітом, які прийняли спадщину (а.с.29-31).

Статтею 1277 ЦК
України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а
також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою
відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З пояснень представника відповідача встановлено, що територіальна громада
не зверталась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, що залишилася
після померлої ОСОБА_4.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.120,126 ЦК України редакції
1963 року, ст.ст. 1223,1277 ЦК
України, ст.ст.4,17 Закону України «Про власність», ст.ст.
10,11,60,130,174,209,212-215 ЦПК України,

суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в порядку спадкування
за заповітом право власності на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1, що
залишився після ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.