УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 грудня 2007 року                                                                                       м. Вінниця

Колегія  суддів
судової палати у  цивільних  справах
апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого : Іващука
В.А., суддів : Ковальчука О.В., Колоса С.С., при секретарі : Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
батьківства та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2007 року,

встановила:

У січні 2004
року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства
та стягнення аліментів. Вимоги мотивувала тим, що приблизно у травні 1992 року
вона познайомилась з відповідачем та між ними склалися дружні відносини які переросли
у почуття один до одного. Проте, взнавши, що у нього є дружина вона стала
проживати у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 з 6 вересня 1992 року. В кінці липня
1994 року сторони почали зустрічатися та між ними відбулися інтимні стосунки,
внаслідок чого позивачка завагітніла. Приблизно після двох місяців вагітності,
про це стало відомо відповідачу, який не заперечував, що він є батьком
майбутньої дитини. Відповідач спочатку визнавав дитину, але через деякий час
змінив своє відношення до неї. Посилаючись на ці обставини просила визнати
відповідача батьком неповнолітньої ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року та стягнути з нього аліменти на утримання
дитини у розмірі 25% його доходів.

Рішенням
Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2007 року
ухвалено:

Позов задовольнити.

Справа № 22 -
2929   2007 р.   Категорія: 34      Рішення у суді 1 інстанції ухвалено під
головуванням Марчук B.C.

Доповідач: Іващук В.А.

2

Визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженки смт. Дашів, Іллінецького району Вінницької області.

Зобов'язати
Відділ реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління
юстиції Вінницької області внести зміни до актового запису № 29 від 27 червня 1995 року, зробленого у Дашівській
селищній раді Іллінецького району, про народження і вказати батьком
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, замість ОСОБА_5 та по батькові
"ОСОБА_7" замість "ОСОБА_6".

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, аліменти у розмірі 25% від його доходу , але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи з 24 жовтня 2004 року і
до повноліття дитини.

У апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом
обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які
суд вважав встановленими, а також на порушення норм матеріального та процесуального
права.

У доводах
апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що підстави для визнання
батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України. Суд, вирішуючи питання
про те, якою нормою слід керуватися при розгляді
справи, повинен був виходити з дати народження дитини, яка народилась до
1 січня 2004 року, та керуватися нормами КпШС України.

Зазначив, що суд
не врахував роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня
2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення
аліментів".

У доводах
апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається також на те, що ОСОБА_1 пропустила строк
позовної давності, а судом не вирішено це питання.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, а справу направити
на новий розгляд до тогож суду в іншому його складі, виходячи із наступного.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив із імовірності батьківства відповідача,
виходячи із того, що між сторонами з 29 на 30 серпня 1994 року відбулися
статеві стосунки, що підтверджується показами сторін та свідків. Також суд
виходив із того, що цю імовірність підтверджує подальша поведінка відповідача,
зокрема, що останній визнає, що був у квартирі ОСОБА_1 і не заперечував при
цьому свого батьківства, а також те, що він возив позивачку у 1996 році в
лікарню на аборт. Суд виходив також із того, що ОСОБА_2 ухилився від участі в
генотииоскопічній експертизі призначеній судом, а тому така поведінка
відповідача дає підстави визнати його батьківство.

З таким висновком суду не можна погодитись.

Висновок суду
ґрунтується на припущеннях, а справа вирішена з порушенням   норм
матеріального   та  процесуального   права,
оскільки   судом

3

застосовано закон який не підлягає
застосуванню, а також суд вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не
брала участі у справі.

Так, судом при
вирішенні справи застосовані норми СК України, зокрема ст.128 цього Кодексу.

Проте, як
роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №
3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"
(пункт 3 постанови), підстави для визнання батьківства за рішенням суду,
зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення,
передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід
керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати
народження дитини.

При розгляді
справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 p., необхідно
застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно
підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема,
спільне проживання й ведення спільного господарства
відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або
утримання ними дитини.

Виходячи із
цього суду при вирішенні справи слід було застосувати норми КпШС України, а
саме ст.53 цього Кодексу, а не положення ст.128 СК України.

Жодна з вказаних
у постанові Пленуму Верховного Суду України обставин (спільне проживання й
ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження,
спільне виховання або утримання ними дитини), які підлягають доказуванню, судом
першої інстанції не встановлені.

Разом із тим,
виходячи із положень ст.212 ЦПК України, висновки експертизи, у тому числі
судово-генетичгюї, необхідно оцінювати в сукупності із з іншими доказами, оскільки жоден доказ не має для суду наперед
установленого значення.

Також,
незважаючи на те, що відповідачем подана до суду письмова заява про
застосування судом строку позовної давності (а.с.54), судом не з'ясовувались
питання щодо поважності пропуску строку позовної давності та можливості його
застосування при вирішенні справи.

Крім цього судом
при вирішенні справи допущено порушення норм процесуального права, оскільки суд
вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі.

Так, в
матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що запис про
батька дитини в свідоцтві про її народження вчинено зі слів матері.

Разом із цим, в
свідоцтві про народження дитини (а.с.6 ) батьком дитини зазначений ОСОБА_5, з яким позивачка
прийняла шлюб у церкві, проживала з ним однією сім'ю з вересня 1992 року до
народження дитини. Ці обставини не заперечуються позивачкою.

Суд, вирішуючи
питання про визнання батьківства та визнаючи відповідача батьком дитини і
зобов'язуючи відділ реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового
запису про народження дитини, зазначивши батьком ОСОБА_2 замість ОСОБА_5, не звернув уваги на
те, що у випадку коли батьком дитини записано конкретну

4

особу,
вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про
виключення відомостей про особу яка записана батьком дитини.

За таких
обставин суду слід було вирішити питання про притягнення до участі у справі
особи, яка вказана батьком дитини.

Оскільки суд
вирішив питання про права та обов'язки батька щодо його дитини без його участі
у справі, то відповідно до ст. 311 ЦПК України (п.4 ч.1) рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки суд вирішив питання
про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі.

При новому
розгляді суду першої інстанції слід з'ясувати питання вчинення запису у
свідоцтві про народження дитини щодо її батька.

За обставин
подання спільної заяви батьків, зокрема особи яка зазначена батьком дитини,
слід вирішити питання про його участь у розгляді справи.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 307 ч.1
п.5, 311, 314 ч.1 п.2, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2007 року
скасувати.

Справу направити
на новий розгляд до Іллінецького районного суду Вінницької області в іншому його
складі.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення та протягом двох місяців може бути
оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України.