Справа №2-418/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 червня 2007
року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді   Хомика А.П.

про секретарі -              Кіндратишин
Л.Р.

з участю адвоката -    Пилипіва P.O., Лютика B.C.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення та усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання останньої разом з неповнолітнім сином
втратившими право користування житловим приміщенням квартири №1 в будинку
АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовує тим, що спірну квартиру їхня сім'я отримала в 1982 році.
В даний час в квартирі є зареєстрованими вона, як
квартиронаймач, та наймачі - ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, 2001 року народження, її
дочка - ОСОБА_2 та онук ОСОБА_6, хоча фактично у
квартирі проживають тільки вона, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. Дочка ОСОБА_2. та онук ОСОБА_6., 1999 року народження, у квартирі не проживають на протязі останніх 8 років, що
стверджується актами житлово-експлуатаційної контори від
10.10.2006 року та від 11.07.2006 року. Там немає їхніх речей, що свідчить про те, що названі особи втратили будь-яку
причетність до квартири, не беруть участі у її утриманні та
оплаті комунальних платежів.

В подальшому позивачка змінила підстави позову, який обґрунтовує тим, що
відповідачка в 1998 році переїхала на постійне
місце проживання до свого чоловіка в АДРЕСА_2, де проживає до сьогоднішнього дня - біля 9 років. ОСОБА_6 свідомий був
того, що він дружину забирає у Борислав, на цьому
наполягав. Як визнає сама відповідачка, вони дали їй придане, по мірі можливостей, у тому числі шафу для одягу, її
чоловік перевіз її речі до себе додому.

Син відповідачки Іван 1999 року народження, народився у м. Бориславі і
ніколи у м. Стебнику в спірній квартирі не проживав.

В 2000 році їхня дочка Люба вийшла заміж за ОСОБА_8, а в 2001 році у них
народився син ОСОБА_5 - хворий на епілепсію. У 2002 році у дочки Надії
народилася дочка ОСОБА_7, і у них в квартирі стало
проживати 10 чоловік, з них четверо дітей 1-5 років, при тому, одна
дитина хвора на епілепсію.

Вона неодноразово просила відповідачку виписатися, так як та не брала
участі у утриманні квартири, вони не могли оформити
субсидію на комунальні послуги. Проте відповідачка проти цього заперечувала, відмовляючись надати їй довідку про
заробітну плату для оформлення субсидій.

В 2004 році вона уклала угоду про надання субсидії, але не змогла отримати
субсидію по причині наявності боргів у
попередні періоди та відсутність довідки ОСОБА_2 про її заробітну плату. Відповідачка також відмовилась взяти участь у погашенні
боргів за комунальні послуги за рішеннями судів, які виникли з її
вини - через відсутність субсидії. З 2001 року вона по рішенню Дрогобицького
міського суду сплачує борг ДКП "Стебниктеплоенерго" на суму 3706,34
та 185 грн. виконавчого збору, КП "Дрогобичводоканал"
- 543,89 грн. та 27,19 грн. виконавчого збору. Крім цього, у неї виник борг за газ в розмірі 577, 24 грн., тому вона була
вимушена укладати угоду про реструктуризацію боргу. На сьогодні
ще існує залишок несплаченої суми в розмірі 1587.88 грн. та вона
сплачує щомісячно поточні платежі за квартиру.

У відповідності до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями,
що випливають із зазначеного договору.

Проте, ОСОБА_2 давно перестала бути членом їхньої сім'ї, не проживає з
ними, не виконує жодних обов'язків з договору найму,
а тому і не має жодних прав на дану квартиру.

2

У відповідності до ст. 71 цього ж кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні
з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Причиною відсутності у квартирі ОСОБА_2 є те, що вона виїхала на постійне
місце проживання у м. Борислав, як член сім'ї свого
чоловіка, що є причиною для визнання її такою, що втратила право на житло, а не поважною причиною для визнання права
власності на житло. Жодних поважних причин для збереження
житлового приміщення за ОСОБА_2 немає. Щодо ОСОБА_6., то він ніколи такого права не мав. Тим більше, що місцем проживання
малолітніх дітей є місце проживання батьків.

У відповідності до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого населеного
пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір
найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Таким чином, ОСОБА_2 втратила право на проживання з моменту вибуття на постійне місце проживання у місто Борислав, а ОСОБА_6
втратив таке право з підстав того, що з моменту свого народження ніколи не проживав у
квартирі.

Відповідачка ОСОБА_2 не погодившись із первісним позовом, звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1.,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод в користуванні спірним жилим приміщенням, який мотивує тим, що квартиру
АДРЕСА_3вони отримали в 1982 році. Після
одруження в травні 1998 року з ОСОБА_6., мешканцем м.
Борислава, через небажання батьків проживати разом з ними в спірній квартирі,
вона змушена була переїхати до свого чоловіка у будинок АДРЕСА_1, який належав на праві власності її свекрусі. При цьому, вона
пропонувала батькам приватизувати спірну квартиру, однак останні
відмовлялись.

В даний час
її подружнє життя не склалось, їхня сім'я фактично розпалась, а тому влітку
2006 року вона з неповнолітнім сином вирішила переїхати
проживати у спірну квартиру, проте батьки були проти цього. В листопаді 2006 року її чоловік звернувся до суду з
позовом про розірвання шлюбу, а тому вважає, що після його
задоволення та задоволення первісного позову її матері, вона з неповнолітнім
сином залишаться без житла. Разом з тим, батьки її обманули, запевняючи, що
вона також буде співвласником спірної квартири у випадку її приватизації.

В судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1підтримала первісний позов, не визнавши зустрічного і додатково пояснила суду, що в даний час у
спірній квартирі проживає вона зі своїм чоловіком,
їхня донька -ОСОБА_4, яка перебуває на четвертому місяці вагітності, ОСОБА_5, 2001 року народження. - інвалід з дитинства -
хворий на епілепсію та їхній зять - ОСОБА_8. її дочка -
ОСОБА_9 з трьома дітьми та чоловіком ОСОБА_10, проживають у с Доброгостів в будинку чоловіка.
Через вкрай погані відносини у сім'ї вона з трьома дітьми часто
проживає у спірній квартирі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про вселення є надуманими і такими, щоб змусити їх
сплатити їй якусь частку, про що вона постійно
говорить, і про що заявила у суді. Судова справа про розлучення між нею та її чоловіком направлена на те, щоб показати
суду, що, нібито, у неї, в подальшому, може не бути житла. Проте це все є надуманим, жодних підстав для задоволення її
позову про вселення немає, вона переїхала на постійне
місце проживання у Борислав, там живе її сім'я, там народився і ходить у школу її син. Задоволення позову ОСОБА_2 про вселення
не можливо і з тих підстав, що скоро у них появиться немовля і
ОСОБА_4. потрібна буде окрема кімната. її онук ОСОБА_5. хворий на епілепсію і йому також вкрай потрібні нормальні умови
проживання та спокій, тобто окрема кімната.

Просить первісний позов задоволити,
а в задоволенні зустрічного - відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні первісного позову не визнала,
підтримавши зустрічний і доповнивши, що рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 11.05.2007 року шлюб між нею та її чоловіком
ОСОБА_6 було розірвано. Таким чином, в даний час вона з неповнолітнім сином фактично залишилась без житла, так як чоловік зі
своєю матір'ю вимагають, щоб вона звільнила їхній будинок.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зустрічного позову не визнали і пояснили суду, що після одруження в 1998 році ОСОБА_2 переїхала проживати до
свого чоловіка в м. Борислав. Там вона зі своєю сім'єю проживала на протязі останніх 9 років і наміру вселитись в
спірну квартиру ніколи не висловлювала, сплачувати за комунальні послуги
відмовлялась, що призвело до утворення боргів. Після подачі ОСОБА_1позову про
втрату нею права на житло, ОСОБА_2 надумала розводитись зі своїм
чоловіком, оскільки хоче частку з їхньої квартири.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що
первісний позов є підставним, а в задоволенні зустрічного слід відмовити,
виходячи з наступного.

3

Матеріалами справи встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованими - позивачка ОСОБА_1., як квартиронаймач, та піднаймачі - ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, 12001 року народження, ОСОБА_2 ОСОБА_6, 1999 року народження
(копії форми №16, №17 та довідки №9987 від
25.10.2006 року, №12386 від 27.12.2006 року, видані КП "Будинкова
управа").

Згідно актів від 11.07.2006 року, 10.10.2006 року, складених комісією КП
"БУ", в квартирі АДРЕСА_1 є
зареєстрованими, однак не проживають ОСОБА_2. з неповнолітнім сином Іваном на протязі останніх 8 років.

СвідкиОСОБА_11., ОСОБА_12.,ОСОБА_13. таОСОБА_8 пояснили суду, що відповідачка відразу після одруження, забравши всі свої
особисті речі, переїхала проживати до будинку свого чоловіка в м. Борислав. Там
у неї народився син, який в м. Стебнику ніколи не проживав.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-СГ №098779, виданого
26.01.1999 року відділом РАГСу м. Борислава,
ОСОБА_6. народився 17.01.1999 року в м. Бориславі Львівської області.

З оглянутих в судовому засіданні цивільних справ №2-3756-01 та №2-1912-03,
з ОСОБА_1стягнуто в користь ДКП
"Стебниктеплокомуненерго" 3706,34 грн. та в користь Стебницького ПЖКГ
1125,39 грн. Відповідно до довідки, виданої
санаторієм "Молдова" м. Трускавця, за №31 від 28.02.2007 року, ОСОБА_1оплачує вищевказані заборгованості за виконавчими
листами, виданими судом по згаданих справах. Даних про те, що ОСОБА_2. брала участь в погашенні заборгованостей по
оплаті комунальних послуг суду не представлено.

Таким чином судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2. в 1998 році переїхала на постійне місце проживання в м. Борислав, де проживає і на сьогоднішній
день. В м. Бориславі у неї народився син - відповідач по справі - ОСОБА_6.,
1999 року народження, який також проживає в АДРЕСА_2. Звідси, суд приходить до переконання, що відповідачка ОСОБА_2. втратила право користування спірним житлом через виїзд на
інше постійне місце проживання до м. Борислава, а
її неповнолітній син, - таким, що не набув права користування цим житлом.

У відповідності до Постанови Пленуму ВС України "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу України" №2 від 10.03.1989 року із змінами відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше
постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня
вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного
місця проживання (повідомлення про це в листах,
розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Сам факт розірвання шлюбу між ОСОБА_6. та ОСОБА_2. не означає, що остання втрачає право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_2.

Оскільки відповідно до Постанови Пленуму ВС України №9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при
розгляді спорів про право користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи
вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для
відмови їй у цьому.

За таких обставин суд вважає, що первісний позов підграє до задоволення, а
в задоволенні зустрічного, - слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,209,
212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 64,107 ЦК України, суд, -

вирішив:

Первісний позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_6, 1999 року народження, втратившими право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення та усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Львівської області через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або
в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.