інстанція Код суду 2702 Справа 2-1670/2007
РІШЕННЯ

Ім'ям    УКРАЇНИ (повне)

11 квітня 2007 року

Гагарінський
районний суд м. Севастополя в складі: головуючого-судді Нестерук В.В. при
секретарі- Массалабової Ю.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі цивільну справу за позовом в/ч
А-3319 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди на суму 368 гривень 90 копійок, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся у суд з позовом в якому пояснив, що відповідач з 26
грудня 2000 року по 30 грудня 2004 року займав посаду командира в/ч А-3305.
Військова частина А-3305 на підставі директиви Міністра оборони України від
18.11.2003 року № Д-115/1/013 та директиви начальника Генерального штабу ВМС ЗС
України від 5.12.2003 року №ДГлШ-14/1/0320 до 30.06.2004 року була
розформована, майно, дебіторська, кредиторська заборгованість та інші
зобов'язання передані правонаступнику - військовій частині А-3319.

Маючи владу командира військової частини, своїм наказом від 27.05.2004 року
№ 71, відповідач звільнив з роботи набірника вручну типографії військової
частини А-3305 службовця ОСОБА_2 на підставі п.11 ст.40 Кодексу законів про
працю України, у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі чого їй
була виплачена вихідна допомога у розмірі 368 гривень 90 копійок (розрахункова
відомість за червень 2006 року), що з урахуванням податків складає 313 гривень
56 копійок, але фактичного скорочення займаної посади не відбулось. Про це
свідчіть той факт, що наказом командира військової частини А-3305 від 1.06.2004
року №75 на цю саму посаду прийнята ОСОБА_3Таким чином відбулася незаконна
виплата суми у розмірі 368 гривень 90 копійок і державі в особі в/ч А-3319 була
заподіяна шкода у розмірі 368 гривень 90 копійок.

З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на користь в/ч
А-3305 368 гривень 90 копійок, сплачене державне мито у розмірі 51 гривні та
витрати з інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 30 гривень, а всього
449 гривень 90 копійок.

В судовому засіданні представник позивача підтримав ці позовні
вимоги, та попросив їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти задоволення цих вимог та просить суд відмовити
позивачу в їх задоволенні, так як він вважає що він діяв законно та
обґрунтовано.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, свідка ОСОБА_4.,
вивчивши матеріали справи, вважає на необхідне задовольнити позовні вимоги
позивача, так як находить що позов заявлено законно та обґрунтовано.

Так відповідно до наказу № 278 від 6.12.2000 року відповідач прийняв справи
та обов'язки командира в/ч А-3305 та приступив до виконання посадових
обов'язків з 26.12.2000 року.

Відповідно до наказу №44 від 26.03.2004 року п.1.2 була
скорочена посада набірника вручну.

Відповідно до наказу №71 від 27.05.2004 року, підписаного
відповідачем, ОСОБА_2 була звільнена з посади набірника вручну 27.05.2004 року
за ст. 40 п. 1 КЗпП України (скорочення штату) та їй була виплачена вихідна
допомога. Однак відповідно до п.3 наказу № 75 від 1.06.2004 року ОСОБА_3була прийнята на
посаду набірника вручну друкарні з

1.06.2004 року.
ОСОБА_3 був встановлений термін випробування 1 місяць. Посадовий оклад їй був
встановлений в розмірі 236 гривень.

Відповідно до розрахунковій відомості,ОСОБА_2. було дійсно виплачено 368
гривень 90 копійок.

Відповідно акту проведення службового розслідування
згідно акту ревізії від 3.12.2005 року пункт 5 - працівник друкарні службовець
ОСОБА_2. була звільнена з займаної посади набірника вручну за скороченням
штатів. ОСОБА_2 була виплачена вихідна допомога. Фактичного ж скорочення даної
посади не відбувалось, що підтверджується витягом з Книги штатно-посадового
обліку особового складу військової частини А-3305.

Виплата вихідної допомоги була проведена за розпорядженням Мірчука В.Г. та
начальника ФЕО в/ч А-3305 службовця Корнієць Т.В.

Керуючись вищевикладеним, можна зробити висновок, що колишнім командиром
військової частини А-3305 ОСОБА_1 було здійснено порушення ст. ст. 58, 59 Статуту
внутрішньої служби ЗС України ст.
ст. 15, 16 наказу МО
СРСР від 30.03.73 року №80, п.п. 1.9, 1.11 наказу МО України від 1.03.2001 року №71, трудового законодавства
та своїх функціональних обов'язків, наслідком чого стало видання незаконного
наказу про звільнення працівника та перевитрата бюджетних коштів у розмірі 313
гривень 56 копійок.

Таким чином суд вважає, що в суді було доказано, що з вини відповідача, в/ч А-3319 була нанесена
шкода у розмірі 368 гривень 90 копійок. Тому позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Зважаючи на те що позов вирішений на користь позивача, з відповідача також
слід стягнути на користь в/ч А-3319 судові витрати по цій справи.

Керуючись ст.ст. 16, 118, 244, 246, 1166 ч.1 ЦК України, п.31 Постанови ВР України „Про затвердження
Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду,
заподіяну держави" від 23.06.95 р. № 243, ст.ст. 10, 11, 209, 212,
214-215, 218 ЦПК України,

суд,-

ВИРІШИВ :

Позов в/ч А-3319
- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь в/ч А-3319 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 368 гривень 90 копійок, судовий збір у розмірі 51 гривні та
витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді
у розмірі 30 гривень, а всього 449 гривень 90 копійок.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд м.
Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подачею після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії в Апеляційний суд м.
Севастополя або у порядку ст.295 ч.4 ЦПК УКРАЇНИ.