Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27»
червня 2007 року                                                                                  м.
Ясинувата

Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області у складі: судді Гаврилюка О.І.,  при секретарі Голуб С. С. ,  за участю позивача ОСОБА_1 ,  відповідача ОСОБА_2,  представника позивача ОСОБА_3,  представника відповідача ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення права власності на житло,  -

ВСТАНОВИВ:

У
березні 2007 року ОСОБА_1  звернувся до суду зі вказаним вище позовом,  в якому просить визнати за ним право
власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Позивач зазначав,  що з вересня 1986 року він з відповідачкою
мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. З 22 вересня 1987 року по теперішній
час знаходиться у шлюбі з відповідачкою. Літом 2006 року вказана квартира була
приватизована тільки на ім'я відповідачки для того,  щоб вона мала можливість заключати договори
та представляти інтереси у різних організаціях,
які беруть участь у обслуговування житла. Приватизувати дану квартиру на
своє ім'я він відмовився нотаріально. Після приватизації квартири шлюбні
стосунки погіршились та відповідачка вимагає від нього виписатися та знятися з
реєстраційного обліку. Він з даною обставиною не згоден,  оскільки квартира була придбана під час
шлюбу. Тому просять позов задовольнити.

У судовому
засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Відповідачка
позов не визнала,  пояснивши,  що вона зі своїм сином мешкала у квартирі
АДРЕСА_1 з 1985 року. У 1987 році вона уклала шлюб з позивачем ОСОБА_1 ,  який став проживати разом з нею у вказаній
квартирі. За час їх проживання ні яких перебудов,  або інших дій щодо благоустрою не здійснювалось.
У 2006 році при приватизації даної квартири позивач відмовився її приватизувати,  відмова була посвідчена нотаріально.

Представник
відповідача дав аналогічні пояснення.

Заслухавши
показання сторін та їх представників,
вивчивши матеріали справи,  суд не
знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Згідно  ст. 355 ЦК
України,  майно,  що є у власності двох або більше осіб
(співвласників),  належить їм на праві
спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної
власності виникає з підстав,  не
заборонених законом.  Спільна власність
вважається частковою,  якщо договором або
законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності
до  ст. 1 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду" приватизація
державного житлового
фонду - це
відчуження квартир (будинків),  кімнат у
квартирах та одноквартирних будинках,  де
мешкають два і більше наймачів,  та
належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів,  сараїв і т. ін.) державного житлового фонду
на користь громадян України.

Згідно
ч.5  ст. 5 вказаного Закону,  кожний громадянин України має право
приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості
житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно
ч.1  ст. 7 вказаного Закону,  за громадянами,  які не виявили бажання приватизувати займане
ними житло,  зберігається чинний порядок
одержання і користування житло.

У
відповідності до ч.2  ст. 8 вказаного
закону,  передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають в даній квартирі (будинку),  в тому числі тимчасово відсутніх,  за якими зберігається право на житло,  з обов'язковим визначенням уповноваженого
власника квартири (будинку) .

Судом
встановлено,  що з 07.08.1985 року
ОСОБА_2 була прописана в квартирі АДРЕСА_1. З 22 вересня 1987 року по даний час
сторони знаходяться у шлюбі. Після одруження позивач став проживати разом з
відповідачкою за вищевказаною адресою.

Також
встановлено,  що 21 вересня 2006 року
відповідачка ОСОБА_2 приватизувала вказану квартиру,  про що було видано свідоцтво про право
власності на житло. Позивав ОСОБА_1  від приватизації відмовився нотаріально,  про що свідчить його заява. Також його було
нотаріусом попереджено про те,  що після
здійснення приватизації зазначеної квартири,
він не буде включений до її складу власників.

Виходячи
з вищевикладеного,  відповідач
добровільно відмовився від належної йому частки у вказаній квартирі на користь
відповідачки. Посилання позивача на те,
що в даний час у нього погіршились відносини з відповідачкою та він
бажає бути власником 1/2 частки квартири,
не мають правового значення по суті заявлених вимог,  оскільки його нотаріус попередила про те,  що після приватизації його не буде включено
до складу її власників.

Зазначених
обставин позивач не довів,  чим не
виконав вимоги  ст. 10 ЦПК України,  відповідно до якої кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  88,  209,
212,  214-215 ЦПК України,   ст. 355, 383 ЦК України суд,  -

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про встановлення права власності на житло.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються Апеляційному суду
Донецькій області через Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області
протягом ЗО днів з моменту його проголошення шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається у строк,  встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо
заяву про апеляційне оскарження не було подано,
рішення вважається таким,  що
набрало законної сили.