Справа № 2-4843/07 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

08
жовтня 2007 року         Солом'янський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого                      судді Літвіної Н.М.

при
секретарі                     Полішук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Українського державного
медично-соціального центру ветеранів війни , третя особа - ОСОБА_2про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача
матеріальну шкоду в розмірі 5 610,65 грн., завдану в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 січня 2004 року близько 10-00 год. на бул. Чоколівському в
м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля
„Лянча", д/н НОМЕР_1під керуванням ОСОБА_1, що належить йому на праві
власності, та автомобіля ГАЗ д/н НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2, який належить на праві власності Українському
державному медично-соціальному центру ветеранів війни.

Позивач стверджує, що він рухався в крайній правій смузі по
бул.Чоколівському в м. Києві, а попереду нього в крайній правій смузі рухався
автомобіль „ГАЗ" д/н НОМЕР_2під керуванням 3-ої особи ОСОБА_2., який з
метою здійснення розвороту розпочав пересікати подвійну осьову смугу. З метою
уникнення зіткнення, він подав звуковий сигнал та розпочав екстренне
гальмування, однак вказані дії не дозволили уникнути зіткнення. Виходячи з
вищевикладеного, вважає, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій
ОСОБА_2., який порушив правила дорожнього руху, а тому повинен нести
передбачену законом відповідальність.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача Українського державного
медично-соціального центру ветеранів війни моральну шкоду у сумі 3000 грн.
через завдання шкоди особистому майну, втрату внаслідок цього купівельної
вартості автомобіля, а також; необхідність вчиняти дії щодо ремонту та
витрачати на це свої кошти, звертатись до різноманітних установ у зв»язку з
вирішенням проблем, що виникли через дорожньо-транспортну пригоду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, вважає, що
відповідач має відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, а також моральну шкоду, судові витрати та витрати пов»язані з
наданням правової допомоги.

Представник відповідача проти позову заперечує повністю,
посилаючись на те, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен позивач
ОСОБА_1., зазначивши що водій автомобіля „ГАЗ" д/н НОМЕР_2ОСОБА_2. рухався
на бул. Чоколівському
в м. Києві в третій смузі руху, коли його, перетнувши подвійну суцільну лінію
дорожньої розмітки, виїхавши на смугу зустрічного руху, почав здійснювати обгін
водій автомобіля „Лянча" д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1. Коли автомобіль „Лянча"
д/н НОМЕР_1, порівнявся з його автомобілем, назустріч йому почали рухатися
автомобілі зустрічного потоку і для уникнення лобового зіткнення водій
автомобіля „Лянча" д/н НОМЕР_1 повернув праворуч, тим самим здійснивши
зіткнення з автомобілем ГАЗ.

Представник відповідача вважає, що водій автомобіля „Лянча" д/н
НОМЕР_1 ОСОБА_1. порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а тому просить
в задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_2. в судове засідання не з»явився, просив суд розглядати
справу у його відсутність та зазначив, що він підтримує надані ним пояснення
при розгляді адміністративної справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 27 січня 2004 року близько 10-00 год. на бул. Чоколівському в
м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля
„Лянча", д/н НОМЕР_1під керуванням ОСОБА_1, що належить йому на праві
власності, та автомобіля ГАЗ д/н НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_2, який належить на праві власності Українському
державному медично-соціальному центру ветеранів війни.

Автомобіль „Лянча", д/н НОМЕР_1на праві власності на момент виникнення
дорожньо-транспортної пригоди належав ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії КІВ №008917, виданого 25.06.2003 року.

(а.с. 6).

Між тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3. померла, і єдиним спадкоємцем її майна
є її син ОСОБА_1., який прийняв спадщину, та був залучений до участі у справі в
якості правонаступника позивача.

(а.с.57,58).

Автомобіль ГАЗ д/н НОМЕР_2 на
праві власності належить Українському державному медично-соціальному центру
ветеранів війни, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_3 року.

(а.с.7).

10 березня 2004 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва №
3-2488/04 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України
водій ОСОБА_2. був визнаний винним у скоєнні ДТП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в
розмірі 17 грн.

(а.с.8).

08 листопада 2005 року надійшов протест прокуратури Солом»янського району
м. Києва на постанову від 10.03.2004 року Солом»янського районного суду м.
Києва про скасування справи і направлення її на новий розгляд.

14 листопада 2005 року постанову Солом"янського районного суду м.
Києва від 10.03.2005 року було скасовано.

03 травня 2007 року постановою Солом «янського районного суду м. Києва
ОСОБА_2. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.
124 КпАП України, однак адміністративну справу, порушену відносно нього, було
закрито у зв»язку з проходженням двомісячного строку притягнення до
адміністративної відповідальності.

(а.с. 55-56).

Крім того, також було складено протокол про адміністративне правопорушення
відносно водія автомобіля „Лянча", д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1. за ст. 124 КпАП
України, але у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного
правопорушення провадження відносно нього було закрито.

Відповідно до висновку № 12151/ 1908 від 26 лютого 2007 року судової
автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи в момент первинного
контакту автомобіль „Лянча" д/н НОМЕР_1 рухався відносно елементів
проїзної частини в прямому напрямі по смузі зустрічного руху, а автомобіль
„ГАЗ" д/н НОМЕР_2змішувався з права наліво та передньою частиною виїхав на
смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення автомобілів „Лянча" д/н
НОМЕР_1 та ГАЗ д/н НОМЕР_2.

Вказане також підтверджується розташуванням транспортних засобів на схемі
Дорожньо-транспортної пригоди та характером і локалізацією пошкоджень
транспортних засобів, які вони отримали в результаті даної пригоди.

Крім того, згідно ч.1 регулятивної частини висновку № 12151/1908 від 26
лютого 2007 року судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи
в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля „Лянча" д/н
НОМЕР_1 ОСОБА_1. та водій автомобіля ГАЗ д/н НОМЕР_2ОСОБА_2. повинні були
керуватися вимогами п.11.4 ПДР, згідно якого на дорогах з двостроннім рухом,
які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, зобороняється
виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Крім того, на дорогах
з двостороннім рухом, що мають не менше двох смуг для руху в одному напрямку,
зустрічні потоки транспортних засобів розділяються лінією горизонтальної
дорожньої розмітки 1.3 ПДР України, перетинати яку забороняється.

Згідно 4.2 регулятивної частини Висновку №12151/1908 від 26 лютого 2007
року судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи технічна
можливість водію автомобіля „ГАЗ" д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2. уникнути даної
пригоди  полягала у

виконанні ним вимог п.10.1 та 11.4 ПДР України , а водія автомобіля
„Лянча" д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1. у виконанні ним вимог п. 11.4 ПДР України та
не виїжджати на зустрічну смугу руху, для чого вони не мали перешкод технічного
характеру, однак водії ОСОБА_2. та ОСОБА_1. вищезазначені вимоги ПДР України не
виконали.

Таким чином, суд приходить до висновку , що водій автомобіля „ГАЗ" д/н
НОМЕР_2 ОСОБА_2. порушив вимоги п.10.1 та 11.4 ПДР України, а водій автомобіля
„Лянча" д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1. порушив вимоги п.п.11.4 та 12.3 ПДР України,
що підтверджується також ч.3 регулятивної частини Висновку №12151/1908 від 26
лютого 2007 року судової автотехнічної та транспортно - трасологічної
експертизи.

Враховуючи викладене вище, суд вважає встановленим, що в даній
дорожньо-транспортній пригоді, яка сталося 27.01.2004 року є також і вина
позивача ОСОБА_1., оскільки згідно п. 11.4 ПДР України на дорогах з
двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку,
забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Що стосується питання про відшкодування матеріальної шкоди суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 якщо груба необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в
разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір
відшкодування зменшується, якщо інше не встановлене законом.

В зв"язку з тим, що в діях водіїв автомобіля „Лянча" д/н НОМЕР_1
ОСОБА_1. та водія автомобіля „ГАЗ" д/н НОМЕР_2ОСОБА_2. встановлена взаємна
вина у виникненні ДТП, а тому
на підставі п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року
«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди» шкода заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині
, заподіяній нею. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли
неподільну шкоду взаємопов»язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру,
несуть солідарну відповідальність.

Згідно ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій
підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того згідно вищезазначеної Постанови під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадяни, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного
господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору
оренди, довіреності, тощо).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року
не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе
відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляла джерелом
підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення суми матеріальної
шкоди з Українського державного медично-соціального центру ветеранів війни, з
вини якого заподіяна шкода. Між тим, матеріальна шкода підлягає частковому стягненню,
оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що в діях позивача
ОСОБА_1., водія автомобіля „Лянча" д/н НОМЕР_1 також вбачається груба
необережність.

Згідно висновку Акту № 188 автотоварознавчого дослідження від 24.05.2004
року розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля „Лянча"
д/н НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження при ДТП складає 5210,65 грн.

(а.с. 9-11).

З урахуванням обставин справи, на підставі вищезазначеного законодавства,
суд приходить до висновку про те, що відповідач має відшкодувати шкоду, завдану
належним йому джерелом підвищеної небезпеки шляхом відшкодування позивачу
завданих йому матеріальних збитків з урахуванням його вини при здійсненні ДТП,
що складає в процентному співвідношенні 50 % та становить 2 605,0 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,  відшкодовується

особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог,
характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань
потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд
приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги, оскільки в діях
позивача також вбачається порушення вимог правил дорожнього руху України, яка
призвела до зіткнення транспортних засобів.

Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.. Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення ,
суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 84, 88,
212-215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188, 1193 ЦК України,
Постанова Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.2003 року „Про практику
розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди (з подальшими
змінами) та № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до Українського державного медично-соціального центру
ветеранів війни, третя особа - ОСОБА_2про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити
частково.

Стягнути з Українського державного медично-соціального центру ветеранів
війни на користь ОСОБА_1. матеріальну шкоду в розмірі 2 605,00 грн., витрати на
оплату правової допомоги у розмірі 100 грн., витрати на проведення експертного
дослідження у розмірі 100 грн., а всього 2 805,00 грн.

Стягнути з Українського державного медично-соціального центру ветеранів
війни на користь держави державне мито у розмірі 25,50 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15, 00 грн., а
всього 40,50 грн.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на
ухвалу суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.