Справа
№2-3488/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2007
року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого
- судді                                             Савченка
Л.Г.

при
секретарі                                                        Федорченко
Л.В., Бистрий О.М.

за
участю представника позивача ОСОБА_1., представника відповідача ОСОБА_2.,
представника третьої особи ОСОБА_3., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві у приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Сучасний Дім», третьої особи виконавчого комітету Полтавської міської ради про
відшкодування втраченої вартості,

встановив:

12
червня 2007 року позивачка ОСОБА_4. звернулася до суду з позовною заявою про
відшкодування втраченої вартості.

В
позовній заяві вона зазначила, що рішенням виконавчого комітету Полтавської
міської ради від 26 січня 2005 року №12 ТОВ «Сучасний Дім» надано функції
замовника на проектування і почергову забудову кварталу, що обмежений вулицями
Жовтневою, Артема, Зигіна і
Ватутіна, а також зобов»язано провести в установленому порядку відселення
мешканців з житлових будинків та виплату компенсації за будівлі, що підлягають
знесенню при забудові.

Вона
являється власником АДРЕСА_1, в якій проживала разом з членами своєї сім»ї
ОСОБА_5., ОСОБА_6.. та ОСОБА_7. і відповідно до рішення Київського районного
суду м. Полтави від 22 грудня 2005 року була виселена разом з членами сім»ї з
цієї квартири та вселена в АДРЕСА_2

Незважаючи
на положення статті 171 ЖК України, якою встановлено, не лише обов»язок надання
іншого житла, а й сплати вартості будинків, будівель та пристроїв, що
зносяться, та рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26
січня 2005 року № 12, яким відповідача було зобов»язано це зробити, останній цю
вимогу не виконав, в зв»язку з чим вона і змушена звернутись з позовом до суду
про стягнення з нього 420698 грн. вартості нерухомого майна, 42000 витрат,
пов»язаних з отриманням правової допомоги, а також понесених нею судових
витрат.

Крім
того, вона просить стягнути з відповідача на її користь 69819 грн. 07 коп.
витрат, які вона понесла в зв»язку з переселенням її в квартиру меншою на 15, 2
кв. м площею.

ніж ту, яку вона
займала до знесення, та погіршенням внаслідок цього житлових умов, виходячи з
вартості одного квадратного метра житла 4593 грн. 36 коп.

В
судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки підтримав її
позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві і
наполягав на їх задоволенні.

Представники
відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог,
зазначаючи: перша із названих, що позивачці в рахунок компенсації за знесене
житло надано інше рівноцінне та вона використала матеріали від розбирання
знесеного будинку, а тому відповідно до статті 12 Закону України «Про комплексну
реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» (далі -
Закону), прикінцеві положення якого в цій частині, на її думку, призупиняють
дію статті 171 ЖК України, оскільки вона суперечить положенням названої статті
Закону, не має права на сплату вартості знесеного житла як і на компенсацію
витрат пов»язаних з наданням їй правової допомоги; а останній, що всі спірні
питання з цього приводу вирішені рішенням Київського районного суду м. Полтави
від 22 грудня 2005 року.

Суд,
заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Відповідно
до договору купівлі-продажу від 7 червня 2001 року (а. с. 22) позивачкою була
придбана квартира АДРЕСА_1 Ця квартира зареєстрована Полтавським бюро технічної
інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_4 у реєстровій книзі № 128
за реєстровим ІНФОРМАЦІЯ_1 червня 2001 року. Згідно цього документу встановлено
фактичне користування АДРЕСА_1 кухня площею 4,8 кв. м, коридор площею 8,1 кв.
м, кімната жила площею 12, 6 кв. м, кімната жила площею 24, 4 кв. м, кімната
жила площею 12, 6 кв. м, тамбур площею 7, 8 кв. м, сарай площею 6 кв. м,
господарські приміщення площею 12, 5 кв. м, а всього загальною площею 88,8 кв.
м.

Згідно
рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26 січня 2005 року №
12 (а. с. 16) «Про забудову кварталу, що обмежений вулицями Жовтневою, Артема,
Зигіна і Ватутіна» ТОВ «Сучасний дім» надано функції замовника на проектування
і почергову забудову кварталу, що обмежений вулицями Жовтневою, Артема, Зигіна
і Ватутіна та його було зобов»язано провести в установленому порядку відселення
мешканців з житлових будинків, в тому числі і з будинку, в якому проживала
позивачка, та виплату компенсації за будівлі, що підлягають знесенню при
забудові кварталу.

Оскільки
позивачка в добровільному порядку відмовилась виселятись із АДРЕСА_1і вселятись
в квартиру, яку їй пропонувалось відповідачем, то рішенням Київського районного
суду м. Полтави від 22 грудня 2005 року (а. с. 18-19) вона разом з сім»єю була
виселена з цієї квартири в трьохкімнатну АДРЕСА_2, яка їй була надана взамін
тієї, що підлягала знесенню і площа якої на 15, 2 кв. м менша від тієї, в якій
вона проживала.

5
березня 2007 року ТОВ «Регіональна оціночна компанія «Полтаваексперт» на
замовлення позивачки ОСОБА_4. провело незалежну оцінку вартості нерухомого
майна (АДРЕСА_1 (а. с. 24-50). Згідно висновку ринкова вартість нерухомого
майна станом на вказану дату складає 420698 грн.

27
березня 2007 року відповідно до акта приймання-передачі (а. с. 86) позивачка
прийняла, а відповідач передав їй квартиру АДРЕСА_2, в яку вона була вселена
відповідно до вищеназваного рішення суду.

Таким
чином, судом встановлено, що АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належала
позивачці в зв»язку з забудовою кварталу була знесена відповідачем та вона була
виселена з неї в примусовому порядку в квартиру, яка надана взамін.

Суд
вважає, що вартість знесеної квартири становить 420698 грн. і приймає до уваги
як доказ по справі «Звіт про оцінку нерухомого майна», яка була проведена
станом на 5 березня 2007 року. При цьому суд виходить з того, що оцінка
вартості проводилась перед зносом квартири, коли її розбирання ще не
розпочалось. Оцінка проведена, а звіт складено відповідно до вимог Закону
України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в
Україні» ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12 липня 2001 року, «Національного стандарту № 1
«Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, «Національного
стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1442 від 28 жовтня 2004 року, Постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження «Методики оцінки майна» № 1891 від 10 грудня 2003
року.

Суд не
приймає до уваги наданий відповідачем «Звіт про оцінку нерухомого майна»,
виконаний станом на 17 квітня 2007 року. Суд вважає, що на час проведення цієї
оцінки, квартира перебувала в напіврозрушеному стані, що значно позначилось на
результаті оцінки. Крім того, як зазначив в ході судового розгляду справи
свідок ОСОБА_8., член експертної ради УТО по Полтавській області, провідний
оцінювач, «опис місця розташування та технічного стану об»єкту оцінки недостатній
(неможливо ідентифікувати об»єкт на дату оцінки); відсутній розрахунок вартості
права користування земельною ділянкою; відсутнє розділення поняття середнього
фізичного зносу та коефіцієнту фізичної придатності; відсутнє визначення
поняття ринкового мультиплікатора, необгрунтоване та неправильне його
застосування; у розрахунку по порівняльному підходу не обґрунтовані прийняті
коригування; відсутні джерела отримання аналогів порівняння». Відхиляючи
висновок зроблений в вищезазначеному Звіті про оцінку нерухомого майна, суд
виходить з того, що квартира відповідачкою і її сім»єю була звільнена задовго
до знесення і піддана розбиранню. Тому її стан на момент оцінки на замовлення
відповідача не відповідав дійсному, а отже і вартість, з урахуванням, в тому
числі і недоліків, допущених оцінювачем, визначена невірно.

Приймаючи
до уваги оцінку нерухомого майна - АДРЕСА_1, зроблену в першому із наведених
Звітів про оцінку нерухомого майна і відхиляючи оцінку в останньому, суд
керується положеннями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16
серпня 1984 року № 17 «Про застосування законодавства при розгляді судами
спорів, пов»язаних із знесенням будинків, що належать громадянам, у зв»язку з
вилученням земельних ділянок для державних або громадських потреб» із змінами
та доповненнями, в якому встановлено, що «сума грошової компенсації за знос
житлових будинків, будівель, пристроїв, а також плодово-ягідних насаджень та
посіви визначається, виходячи з їх дійсної вартості на момент зносу».

Оскільки
оцінка нерухомого майна на замовлення позивачки була зроблена на момент зносу,
то суд приймає до уваги саме цю вартість, а вартість визначену Звітом про
оцінку нерухомого майна станом на 17 квітня 2007 року в сумі 45320 грн.,
зробленим на замовлення відповідача, вважає необгрунтованою і її до уваги не
приймає.

Суд
вважає недоведеним твердження відповідача про те, що нібито в квітні 2007 року
перед зносом АДРЕСА_1 позивачка зверталася до керівництва ТОВ «Сучасний дім» з
проханням надати їй можливість забрати будівельні матеріали при розбиранні
будівлі і що керівництво товариства проти цього не заперечувало та надало їй
можливість забрати при зносі будинку будівельні матеріали і вона цим правом
скористалася, про що, на думку відповідача, свідчить фотографічний матеріал, що
доданий до звіту оцінки нерухомості, яка була проведена 17 квітня 2007 року.
Представник позивачки цей факт категорично заперечує і стверджує, що ні сама
позивачка і ніхто інший на її прохання до відповідача з таким клопотанням не
зверталися, будинку не розбирали і будівельних матеріалів від його розбирання
не забирали.

Відповідачем
не надано доказів того, що саме позивачкою або на її прохання було розібрано
будинок та нею забрані будівельні матеріали, а сам факт їх відсутності та
розбирання будинку не є, на думку суду, свідченням того, що це зроблено
позивачкою або на її прохання.

При
вирішенні питання про відшкодування вартості за знесене житло суд керується
положеннями статті 171 ЖК України, згідно з якою «у разі знесення житлових
будинків, що є в приватній власності громадян, у зв»язку з вилученням земельних
ділянок для державних або громадських потреб зазначеним громадянам, членам їх
сімей, а також іншим громадянам, які постійно проживають у цих будинках,
надаються за встановленими нормами квартири в будинках державного або
громадського житлового фонду. Крім того, власникам жилих будинків на їх вибір
або сплачується вартість будинків, будівель та пристроїв, що зносяться, або
надається право використати матеріали від розбирання цих будинків, будівель та пристроїв
за своїм розсудом» та статтею 41 Конституції України, частинами 2 і 3 якої
встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Право приватної власності є непорушним. Примусове відчудження об»єктів права
приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування їх вартості.

В
зв»язку з цим суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про
те. що відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону «власникам нежилих приміщень надається
за їх згодою інше рівноцінне нежиле приміщення або грошова компенсація», яка
посилаючись на прикінцеві положення Закону, зазначає, що він був прийнятий в
грудні 2006 року, тобто після прийняття ЖК України, а тому, як зазначено в
прикінцевих положеннях, до приведення законодавства у відповідність із цим
Законом нормативно-правові акти, в тому числі і стаття 171 ЖК України,
застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, а отже, на її думку,
вищезазначене положення названої статті ЖК України до приведення його у
відповідність з Законом, не діє, а отже і компенсація вартості знесеного житла
позивачці не повинна здійснюватись.

Не
приймаючи до уваги твердження представника відповідача, суд виходить з того, що
дія цього Закону не поширюється на правовідносини, спір з приводу яких
розглядається судом, оскільки вони виникли до набрання ним чинності, а саме 26
січня 2005 року, коли виконавчим комітетом Полтавської міської ради було
прийнято рішення № 12 «Про забудову кварталу, що обмежений вулицями Жовтневою, Артема, Зигіна і
Ватутіна» (далі

- Рішення), а
відповідача, якому було надано функції замовника на проектування і почергову
забудову кварталу, зобов»язано «провести в установленому порядку відселення
мешканців з житлових будинків та виплату компенсації за будівлі, що підлягають
знесенню при забудові».

Суд не
приймає до уваги також твердження відповідача в запереченнях на позов про те,
що згідно з роз»ясненням виконавчого комітету Полтавської міської ради,
зробленому першим заступником міського голови (а. с. 82) в листі №
02-26/1/10424 від 9 грудня 2005 року, «ТОВ «Сучасний Дім» відповідно до п. 2.2.
рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26 січня 2005 року №
12 повинно відселити мешканців житлових будинків, надавши їм відповідно житло
згідно з чинним законодавством України, та компенсувати власникам вартість
будівель, а саме сараїв та гаражів, які побудовані за відповідним дозволом і
потрапляють в межі будівельного майданчику». Посилаючись на це роз»яснення,
відповідач стверджує, що ТОВ «Сучасний Дім» не зобов»язано проводити виплату
компенсацій власникам за житлові будинки, що підлягають знесенню. Суд, не
погоджуючись з таким твердженням відповідача, виходить з того, що роз»яснення,
зроблене першим заступником міського голови в вищезазначеному листі, суперечить
статті 171 ЖК України, а тому не може прийматись до уваги.

В своїй
заяві позивачка також просить стягнути з відповідача на її користь 69819 грн.
07 коп. витрат, які вона понесла в зв»язку з переселенням її в квартиру меншою
на 15, 2 кв. м площею,
ніж ту, яку вона займала до знесення, та погіршенням внаслідок цього житлових
умов, виходячи з вартості одного квадратного метра житла 4593 грн. 36 коп.

Суд
вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню і виходить
при цьому з положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, згідно з якою обставини,
встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З цього
приводу рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2005 року
по справі № 2-4049/05 за позовом ТОВ «Сучасний Дім» до ОСОБА_4., ОСОБА_6.,
ОСОБА_5. про виселення власників квартири в зв»язку зі знесенням будинку було
встановлено, що запропонована ТОВ «Сучасний Дім» позивачу квартира повністю
відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині
не підлягають задоволенню.

Позивачкою
також заявлено вимогу про стягнення витрат, понесених нею на правову допомогу в
сумі 42000 грн.

В
підтвердження цих витрат нею надано договір ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 березня 2007
року (а. с. 8-9), акт про надання правової допомоги ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10) від
цієї ж дати та акт ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31 серпня 2007 року (а. с. 120), згідно з
якими вищезазначена сума нею сплачена фахівцю в галузі права ОСОБА_1.

Відповідно
до статті 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових
витрат, а частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що «стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати».

Суд
вважає надані позивачкою документи підтвердженням понесених нею витрат на
правову допомогу, а тому задовольняє позов в цій частині.

Керуючись
статтями 208, 209 213, 215, 218 ЦПК України, статтею 41 Конституції України,
статтею 171 ЖК України, статтями 4, 8 Закону України «Про власність», суд.

вирішив:

Позовну заяву
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Дім» на користь ОСОБА_4
420698 (чотириста двадцять тисяч шістсот дев»яносто вісім) гривень за втрачену
вартість нерухомого майна.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Дім» на користь ОСОБА_4
42000 (сорок дві тисячі) гривень витрат, пов»язаних з отриманням правової
допомоги.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Дім» на користь ОСОБА_4 1700
грн. 00 коп. судових витрат та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення.

В іншій частині
в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в десятиденний
термін з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.