Справа №2-1703/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня
2007 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого    - судді Щасливої О.В., при секретарі
Морозової В.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Запоріжжі справу за позовом  ОСОБА_1
до  Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської ради, треті особи - ОСОБА_2, п'ята Запорізька державна   нотаріальна
контора,    про    визнання
угоди   дійсною,    визнання
права користування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу
жилого будинку та службових прибудов, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, який
відбувся 12 січня 1999 року. Правочин укладений між позивачем, з одного боку,
та ОСОБА_3, смерть якого сталася 28.10.2001 року, в простій письмовій формі.

Позивач в судовому засіданні підтвердив доводи, що викладені в заяві,
прохає визнати вказану угоду дійсною, оскільки в порушення вимог цивільного
законодавства вона не була нотаріально посвідчена, хоча сторони виконали її
повністю.    Крім  того,

прохає
визнати за ним право користування зазначеною будівлею, оскільки вона возведена на земельній
ділянці, яка у встановленому порядку під будівництво не виділялась.

Представник
відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, до
суду не з'явився. Відповідач надав судові письмове звернення, яке містить
визнання позову та прохання про розгляд справи без участі представника
Шевченківської районної адміністрації.

З
аналогічними заявами звернулись до суду і треті особи.

За
згаданих обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутність
зазначених осіб, на підставі наявних в справі доказів про права та
взаємовідносини сторін.

Вислухавши
пояснення позивача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,
суд доходить висновку про обгрунтованість позову та необхідність його
задоволення з наступних підстав.

Згідно
зі ст. 47 ЦК України
(в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди, якщо одна із
сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд
може на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною.

Як
випливає із змісту ст. 656 ЦК
України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у
продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому.

Надані
суду докази свідчать про те, що сторони уклали угоду в письмовій формі та
домовилися щодо всіх її істотних умов, а також про те, що угода виконана
сторонами повністю, що підтверджується як поясненнями позивача, так і договором
міни, довідкою з місця помешкання.

2

Відповідно
до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків.

Згідно
із ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, а відповідно
до ст. 402 ЦК України
сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням
суду.

Таким
чином, визнаючи угоду дійсною, суд вважає за можливе визнати за позивачем право
користування об'єктом нерухомості, яке він набув на підставі зазначеного
правочину.

Керуючись
ст. 47 ЦК України
(в редакції 1963 року), ст. ст. 656, 202, 401. 402 ЦК України ст.ст. 10, 59,
60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради
задовольнити.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу, укладений 12 січня 1999 року між ОСОБА_1, з
одного боку, та ОСОБА_3, - з другого.

Визнати
за ОСОБА_1 право користування житловим будинком під літ. А, житловим будинком
під літ. Б, службовою прибудовою під літ. а, сараєм під літ. В, душовою під
літ. Г, вбиральнею під літ. Д, фундаментом під літ. Е, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання
через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів
після проголошення рішення і подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подання апеляційної
скарги впродовж терміну, встановленого для подання заяви про апеляційне
оскарження.