Справа № 2-3267/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

09
серпня 2007 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в
складі: головуючого - судді -
Пушкарчук В.П.

при
секретарі -           Тростянчук Т.В.,

з участю
позивача - ОСОБА_1,

представника
відповідача Михайловського С.В. розглянувши у відкритому попередньому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку

цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ПОСП «Агрофірми «Лан» про стягнення заборгованості
з заробітної плати, компенсації втрати частини зарплати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати, суму індексації несвоєчасно виплаченої зарплати, вихідну
допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку і відшкодування моральної
шкоди.

ВСТАНОВИВ:

10.02.2007
р. ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ПОСП «Агрофірми «Лан», про
стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсацію втрати частини
зарплати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, суму індексації
несвоєчасно виплаченої зарплати, компенсацію за невикористану відпустку,
вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку і відшкодування
моральної шкоди. Позивач зазначали, що працювала у відповідача юрисконсультом з
19.03. 2005 року по 01.08. 2005 року, здійснюючи юридичне супроводження
діяльності підприємства з обумовленою сумою оплати праці згідно штатного
розпису. 01.08.2005 року позивач подала заву про звільнення з посади у зв'язку
з переводом на інше підприємство, однак всупереч ст. 116 КЗпП України при
звільненні з роботи відповідач не виплатив позивачу заборговану заробітну плату
і не видав позивачеві письмове повідомлення про нараховані суми, належні при
звільненні. Відповідно до ч.2 ст.38, ст.44 КЗпП України при звільненні з роботи
відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу

Відповідно до
ст. 83 КЗпП України при звільненні з роботи відповідач не виплатив грошову
компенсацію за невикористану щорічну відпустку Зазначені суми позивач просить
стягнути на свою користь.

Окрім
того, порушені відповідачем права позивача на своєчасне отримання оплати праці
призвели до заподіяння позивачу моральної шкоди. Тому позивач, з метою
відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем, просить стягнути на його
користь 1 500 грн.

У
судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі. Додатково
пояснила, що працювала у відповідача не за сумісництвом. З вказаних
відповідачем сум вона отримувала лише 175 грн. в лютому 2005 року, 270 грн. у
квітні 2005 року і 382,50 грн. у липні 2005 року, тобто в загальному вона
отримала 827, 50 грн., тому до стягнення підлягає не виплачена заробітна плата згідно
штатного розпису, а також: моральна шкода, оскільки вона одна виховує дитину і
була позбавлено можливості забезпечити дитину нормальними умовами життя.

Представник
відповідача в ході судового засідання направив суду свої заперечення проти

позову, в яких
вказує на такі обставини: Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем,

залишок по
заробітній платі позивача становить 123,59 грн .

Вимоги
позивача щодо виплати вихідної допомоги, компенсації невикористаної відпустки,

відшкодування
моральної шкоди відповідач вважає такими, що не підлягають задоволенню у

зв'язку з тим,
що строки для звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди,

завданої
роботодавцем, позивачем пропущені, оскільки відповідно до ст. 233     Кодексу

законів про
працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового

спору
безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду
в

тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого

права.  01.08.2005 р. Позивачка була звільнена з
„Агрофірми „Лан" у зв'язку з переводом в

ПВКФ
"Гранд-Агро", на підставі заяви від
01.08.2005 p.,
що закріплена резолюцією

директора
„Агрофірми „Лан". Заява про звільнення у зв'язку з переводом була подана

позивачем
01.08.2005 року. Позовна заява подана Позивачем 10 лютого 2007 року, внаслідок

чого строки
звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору пропущенні,

причини  пропуску
строків  Позивачем   не
наведені,   внаслідок  чого
слід  вважати  їх

пропущеними з
неповажних причин.

Стосовно
індексації заробітної плати, за період від 01 лютого 2005 р. по 19 березня 2005
р.

представник   відповідача
пояснив,   що   оскільки
позивач   на  агрофірмі
працювала  за

сумісництвом, а
тому відповідно до ст.10 З/У "Про індексацію грошових доходів
населення"

індексація
заробітної плати не проводиться, а за період роботи з 19 березня 2005 року по
01

серпня 2005 року
індексація доходів громадян не нараховувалась, оскільки індекс інфляції

споживчих цін не
перевищував порогу індексації.

Інші
позовні вимоги відповідач в судовому засіданні визнав частково, а саме в

частині виплати
залишку по заробітній платі.

Заслухавши
пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, доводи

позовної скарги,
суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, в частині стягнення

невиплаченої
зарплати та моральної шкоди, оскільки сам факт невиплати зарплати є

моральною шкодою
для працівника.

Відповідно
до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутись за заявою

про вирішення
трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті,

міського чи
міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався

або повинен був
дізнатися про порушення свого права.

Ч.2
ст.233 КЗпП України встановлює:   У разі
порушення законодавства про

оплату праці
працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення

належної йому
заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до
ст. 43 Конституції України кожен маж право на оплату праці.

Заробітна плата
- це винагорода працівникові за виконану роботу - ст.94 КЗпП України.

Працівник, що
працює за сумісництвом, має право на оплату своєї праці за фактично

виконану роботу
на підставі ст. 102 КЗпП.

Згідно
наказу по  "Агрофірмі  "Лан" від 01 лютого 2005 року
ОСОБА_1.

прийнято на
роботу за сумісництвом на посаду юрисконсульта з окладом згідно

штатного
розпису: з лютого 2005 року 300 грн. і з травня 2005 року 700 грн.

Згідно із ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона

посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно
до ст. 83 КЗпП України при звільненні з роботи працівника йому виплачується

грошова
компенсація за невикористану щорічну відпустку. Оскільки позивач був на роботі

лише 4 місяці,
компенсація відповідно нараховується за відпрацьований період.

Позивачу
нараховано 3 229, 25 грн. Отримала 827,50 грн., тому до стягнення підлягає
2401,

75 грн.

Згідно
із ст. 117 КЗпП
за невчасну виплату належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 КЗпП власник або уповноважений ним орган, повинен виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку за наявності вини.

Правила
статей 116, 117 КЗпП України про строки розрахунку при звільненні та
відповідальність за його затримку стосуються припинення трудового договору. На
випадки звільнення члена КСП або колгоспу чи іншого кооперативу, а також
звільнення з військової служби, служби в органах МВС чи з іншої аналогічної
служби їхня дія не поширюється. Отже вимоги позивача про виплату середньої
зарплати за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги, суми
втрати частини доходів до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.4 cm.2
Закону України "Про індексацію грошових доходів населення",
індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Враховуючи те, що

Згідно
із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів
населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли
величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється
в розмірі 101 відсотка. А оскільки, згідно даних державного комітету
статистики, за період роботи позивача на агрофірмі, не перевищив порогу індексації,
дана вимога не підлягає задоволенню. Моральну шкоду слід стягнути в межах
заробітку за один місяць в сумі 700 грн., оскільки сам факт невиплати
заробітної плати є моральною шкодою

Керуючись
ст.ст. 6, 8, 10,14,15, 60,212,213, 215, ЦПК України, ст.ст. 38, 83, 94,102, 116
КЗпП України, Положенням „Про умови роботи за сумісництвом працівників
державних підприємств, установ і організацій", ч. 1 ст. 4, ст. 10 Закону
України "Про індексацію грошових доходів населення", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1 до ПОСП ««Агрофірми «Лан», про стягнення заборгованості з
заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні, не виплаченої компенсації за невикористану відпустку та виплату
вихідної допомоги і відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ПОСП ««Агрофірми «Лан» р/р 2001 в КБ "Приватбанк" м. Луцьк, МФО 303440, , на користь Уриною Наталії Федорівни заборгованість з заробітної плати
у розмірі 2401, 75 грн та 700 грн. моральної шкоди, всього 3101, 75 грн. ( три
тисячі сто одну грн. 75 коп.).

В решті позовних
вимог відмовити із-за безпідставності.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення протягом 10(десяти) днів з дня його
проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 20
(двадцяти) днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.