АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» листопада 2007 року                                                                                м.  Одеса

Колегія суддів з
касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі суддів: Фадєєнко А.Ф.,  Ващенко Л.Г.,
Вадовської Л.М. ,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 28 вересня
року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2005 року у справі за
позовом прокурора м.  Запоріжжя в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на будівлю; за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про приведення ідеальних часток у відповідність з
реальними долями будівлі; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на будівлю,

ВСТАНОВИЛА:

11.03.2004 р. прокурор
м.  Запоріжжя звернувся до суду із
позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на
самовільно збудований АДРЕСА_1.

Позивач
ОСОБА_2,  доповнив вимоги і просив суд
привести ідеальні долі у відповідність з реальними.

Позивач
зазначив,  що згідно договору № 1/6314
від 29.06.1956 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 надана у безстрокове користування земельна
ділянка під будівництво,  яка розташована
по АДРЕСА_1.

На
підставі рішення Шевченківського районного суду м.  Запоріжжя від 19.11.1999р. після смерті
батьків за ним визнано право власності на 1/6
частину цього будинку.

У 1970 р. позивач,  за власні кошті,  за згодою свого батька,  побудував житлове приміщення,  яке є самовільним де він та його дружина
постійно проживають більш чим 30
років.

Оскільки
відповідач відмовляється дати дозвіл і має намір зруйнувати самовільно
збудоване приміщення,  позивач просив про
задоволення його позову.

Відповідач
ОСОБА_1,  заперечуючи проти позову,  заявив зустрічний позов,  в якому просив суд визнати за ним право
власності на самочинну будівлю літ. «Б»,
посилаючись на те,  що вказану
будівлю побудував його батько,
ОСОБА_3,  а він є його спадкоємцем
за заповітом.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 28.09.2005
р. позов прокурора м.  Запоріжжя в
інтересах ОСОБА_2 задоволено.

У зустрічному
позові відмовлено.

Справа №
33ц-1339/07

Головуючий у
першій інстанції Іжевська Н.Г.

Доповідач
Фадєєнко А.Ф.                                                                                    Категорія
ЦП:

2

Суд
визнав за позивачем право
власності на самовільно збудовану споруду «Б» по АДРЕСА_1.

Суд
привів ідеальну долю -1/6
частину,  власником якої є
позивач,  у відповідність з реальною
долею - 1/4 частиною,  визнавши за ним право власності на 1/4
частину АДРЕСА_1.

У зустрічному
позові відповідачу відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 13.12.2005 р. рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційною
інстанції скасувати,  посилаюсь на
порушення районним та апеляційним судами норм матеріального права.

Колегія
суддів дійшла висновку про те,  що
підстави для перегляду рішення районного і ухвали апеляційного суду відсутні.

Судом
першої інстанції встановлено,  що ОСОБА_2
мешкає у будівлі «Б» № 4
поАДРЕСА_1 з часу її перебудови,
тобто з 1970 р. За
згодою свого батька - ОСОБА_3
(а.с.  26,  47),  він перебудував літню кухню в жиле приміщення для своєї
сім'ї,  зробив ремонт,  газифікував будинок та сплачував податки.

Визнавши
за позивачем право власності на самовільно збудований будинок під літ.
«Б»,  суд першої інстанції,  виходячи із
ст.  376 ч.3 ЦК України,  правильно не прийняв до уваги посилання
відповідача на те,  що за ним,  як спадкоємцем за заповітом,  повинно бути визнане право власності і на
самочинно збудований будинок,  оскільки
спадкоємним майном є лише майно,  на яке
спадкоємець - батько
сторін - ОСОБА_3,  мав право власності.

З
урахуванням викладеного,  колегія суддів
апеляційного суду Запорізької області обгрунтовано погодилася з таким висновком
суду.

Відповідно
до ч.2  ст.  324
ЦПК України,  підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи
порушення ними норм процесуального права.

Згідно зі  ст.  335 ЦПК
України,  суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних доказів
над іншими.

Підстави
для обов'язкового скасування рішення апеляційного суду,  передбачені
ст.  342 ЦПК України,  відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  332,  342 ЦПК України,  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 28 вересня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області від 13
грудня 2005 року - залишити без
змін.

Ухвала
суду оскарженню не підлягає.