30 листопада 2007 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
Славгородської Н.П.,
Суддів:
Базовкіної Т.М., Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С., Шолох З.Л.,
в судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання наказів
незаконними та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Державного
концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі концерн
„Укрспирт") на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18
березні 2005 р. ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до концерну „Укрспирт" про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
зазначав, що з 1964 р. працював на Маловисківському спиртовому заводі на різних
посадах. З 1985 р. він обіймав посаду директора заводу. В період з 5 листопада
2003 р. по 5 листопада 2004 р. працював на цій посаді за контрактом. З 5
листопада 2004 р. був призначений виконуючим обов'язки директора заводу, однак
контракт з ним не був розірваний. Наказом № 16-к від 2 березня 2005 р. його
звільнено з посади виконуючого обов'язки директора за п. 1 ст. 41 КЗпП України,
за незабезпечення виконання показників ефективності використання державного
на незаконність звільнення, позивач просив поновити його на посаді директора
подальшому позивач заявив позов про визнання незаконними наказу № 151-к від 5
листопада 2004 р. про призначення його виконуючим обов'язки директора заводу,
наказу № 211-к від 28 вересня 2005 р. про звільнення його з цієї посади за п. 2
ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку перебування на посаді,
наказу №51-к від 5 травня 2005 р. про поновлення його на роботі з 2 березня
2005 р. на посаді виконуючого обов'язки директора заводу та збільшив розмір
Справа №
33ц-844кс/07                               Категорія  02
першій інстанції Терещенко
Д.В. Доповідач Славгородська Н.П.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Останнім рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 7
лютого 2006 р. в позові
Рішенням
апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2006 р. рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення
позову: поновлено позивача на роботі виконуючим обов'язки директора державного
підприємства Маловисківського спиртового заводу з 2 березня 2005 p., стягнуто на його
користь з. концерну „Укрспирт" 14762 грн. 16 коп.3аробітної плати за час
вимушеного прогулу без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових
платежів, 5000 грн. моральної шкоди, визнано незаконним наказ концерну
„Укрспирт" № 211-к від 28 вересня 2005 р. про звільнення позивача з роботи
за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку перебування його на
посаді. В решті позовних вимог відмовлено.

У
касаційній скарзі концерн „Укрспирт", посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом
встановлено, що з 5 листопада 2003 р. ОСОБА_1 працював на посаді директора
Маловисківського спиртового заводу на підставі контракту № 237 від 5 листопада
2003 p.,
укладеному з концерном „Укрспирт" на один рік. Наказом концерну
„Укрспирт" № 150-к від 5 листопада 2004 р. його було звільнено з цієї
посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії контракту
та визнано контракт таким, що втратив чинність.

За
заявою ОСОБА_1 від 5 листопада 2004 р. концерн „Укрспирт" наказом № 151-к
від 5 листопада 2004 р. призначив його виконуючим обов'язки директора заводу.
Рішенням засідання балансової комісії концерну „Укрспирт" від 1 березня
2005 р. роботу Маловисківського спиртового заводу визнано незадовільною і
наказом № 316-к від 2 березня 2005 р. позивача було звільнено з посади в.о.
директора заводу за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням
Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2005 p., ухваленим по
даній справі, ОСОБА_1 було поновлено на роботі. Відповідачем було виконане
рішення суду і наказом № 50-к від 5 травня 2005 р. його поновили на посаді в.о.
директора заводу. Ухвалою апеляційної інстанції від 25 липня 2005 р. зазначене
рішення районного суду було скасоване, а справа направлена на новий розгляд.

Наказом
концерну „Укрспирт" № 135-к від 27 липня 2005 р. на посаду директора
заводу було призначено ОСОБА_2
на підставі укладеного з ним контракту. ОСОБА_1, який з 30 травня 2005 р.
знаходився на лікарняному, наказом № 136-к від 27 липня 2005 р. був попереджений,
що питання про звільнення та працевлаштування його буде вирішено після виходу
його з лікарняного. Наказом № 211-к від 28 вересня 2005 р. позивач був
звільнений від виконання обов'язків директора заводу за п. 2 ст. 36 КЗпП
України у зв'язку із закінченням строку перебування його на посаді і йому по
день звільнення нарахована заробітна плата в сумі 17997 грн. 40 коп.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що в укладеному
між сторонами 5 листопада 2004 р. трудовому договорі не зазначений термін його
дії, а тому не можна вважати цей договір тимчасовим.

Проте з
такими висновками не можна погодитися, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно
до ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору та сфера
застосування контракту визначається законами України.

Згідно
п. 4 Декрету КМУ від 15 грудня 1992 р. № 8-92 „Про управління майном, що є у
загальнодержавній власності" та постанови КМУ від 19 березня 1993 р. № 203
„Про застосування контрактної форми трудового договору з керівниками
підприємства, що є у державній власності" наймання на роботу керівника
підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладання з ним
контракту за погодженням з місцевою державною адміністрацією.

Маловиськівський
спиртовий завод є у державній власності, а тому наймання на роботу директора
повинно здійснюватись шляхом укладання з ним контракту. Строк дії укладеного з
ОСОБА_1 контракту закінчився 5 листопада 2004 р. і він був призначений
виконуючим обов'язки директора, оскільки контракт з ним не укладався.

Згідно
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада
1992 р. „Про практику розгляду судами трудових спорів", з послідуючими
змінами, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк
встановлюється погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так
і часом настання певної події.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що укладення з ним трудового договору на
виконання обов'язків директора заводу носило тимчасовий характер, тобто до
наймання на роботу директора відповідно до закону. 27 липня 2005 р. на посаду
директора заводу було призначено ОСОБА_2 на
підставі укладеного з ним контракту за погодженням з обласною державною
адміністрацією, а тому позивача звільнили за п. 2 ст. 36 КЗпП України згідно
норм трудового законодавства.

Апеляційний
суд також послався на те, що у разі відмови укласти контракт з керівником
підприємства трудовий договір розривається на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України
згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203 „Про
застосування контрактної форми трудового договору з керівниками підприємства,
що є у державній власності".

Така
підстава розірвання трудового договору передбачена у п.3 зазначеної постанови,
але стосується керівників підприємств, які були раніше обрані чи призначені на
посаду, і пов'язана із зміною в організації виробництва і праці -переходом на
контракту форму трудового договору. Тоді як, ОСОБА_1 на час звільнення працював
виконуючим обов'язки директора, а не директором.

Разом з
тим, суд першої інстанції, відмовляючи в позові ОСОБА_1 по трудовому спору,
стягнув з нього на користь держави 51 грн. судового збору, що не відповідає
положенням ст. 88 ЦПК України.

Оскільки
апеляційний суд помилково скасував правильне рішення суду першої інстанції, то
відповідно до ст. 339 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі, виключивши з
нього висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 51 грн. судового
збору.

Керуючись ст.
335, 339 ЦПК України, Законом України "Про внесення змін до Закону України
„Про судоустрій України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних
справ" від 22 лютого 2007 p.,
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості
задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2006 року скасувати, а
рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 7 лютого
2006 року залишити в силі, виключивши з нього висновок суду про  стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 51
грн. судового збору.

Ухвала
оскарженню не підлягає.