Справа
№2-372/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня   2007 року                                              Лубенський
міськрайонний суд

Полтавської
області в складі: головуючого судді Литвин М.М. при секретарі
Гусак А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Лубнах
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Лубенське автомобільно-
транспортне підприємство 15309" про
визнання незаконним і скасування наказу роботодавця та про відшкодування
майнової" і моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернулась в суд з позовом до ВАТ "Лубенське автомобільно-транспортне
підприємство 15309" про визнання незаконним і скасування наказу
роботодавця та про відшкодування майнової і моральної шкоди, мотивуючи свій
позов тим, що з 01.10.1993 року вона працює у ВАТ «Лубенське автомобільно-транспортне підприємство 15309», аз 10.12.1998
року - на посаді диспетчера. її посадовий оклад станом на 03.11.2006 року був 520 грн. Посадові обов'язки за
займаною посадою були затверджені ще у 1986 році, а їй доведені після
призначення на зазначену посаду. За час роботи керівництво роботодавця до неї ніяких зауважень не мало, вона повністю
та вчасно виконувала свої обов'язки.

06.11.2006 року їй оголосили наказ В.О. голови правління ВАТ «Лубенське автомобільно-транспортне підприємство 15309» №76 від
03.11.2006 року про «Зміни в організації праці», відповідно до
якого вона з 06.01.2007 року переводжусь для подальшої роботи у інший населений пункт, з зниженням розміру заробітної плати - у
Оржицьку автоколону ВАТ «Лубенське
автомобільно-транспортне підприємство 15309» (яка входить у склад ВАТ «Лубенське автомобільно-транспортне підприємство
15309», є його підрозділом) на посаду диспетчера з
посадовим окладом 400 грн. З цим наказом вона була не згодна, а тому категорично
відмовилась його підписувати.

Наказом керівництва №09 від 03.11.2006 року її напарницю, старшого
диспетчера ОСОБА_2. було направлено у відрядження до
смт Оржиця Полтавської області у Оржицьку автоколону. Метою відрядження було "ознайомлення з умовами
праці". Після відрядження, 07.11.2006 року, вона подала
керівникові доповідну записку, у якій відверто та повно повідомила, що:

· автомобільного транспорту у цій автоколоні немає,

· працівники цього підрозділу звільнені ще 31.10.2006 року
(крім двох охоронників та механіка),

·
з 03.11.2006 року ВАТ «Лубенське авіамйбільно-транспортне
підприємство 15309» з Оржицькою
райдержадміністрацією розірвало всі договори на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом,

·
робота автоколони зупинена через
відсутності організаційних та технічних підстав.

Також вона прямо
повідомила, що у Оржицькій автоколоні роботи для диспетчерів немає зовсім. Крім того вона вказала, що кабінети службових
осіб у цій автоколоні не опалюються,
що газова котельня автоколони опломбована.

11.11.2006 року на її домашню адресу рекомендованим листом надійшла копія наказу В.О. голови правління ВАТ «Лубенське
автомобільно-транспортне підприємство 15309» №76 від 03.11.2006 року про
«Зміни в організації праці».

2

З цим наказом вона повністю не
згодна, вважає його надуманим, безпідставним та незаконним, вона керівництво повідомила що буде його оскаржувати у судовому
порядку, але як законослухняний працівник, подала
керівництву 29.12.2006 року заяву з вимогами щодо організації її роботи (щоб мати належні умови праці до того часу, доки
наказ не буде судом скасований і вона не буде повернута
на своє місце роботи). Вона вважала, що керівництво відмінить свій незаконний, невмотивований та безглуздий наказ, що її права
не будуть порушені.

Однак, їй була
видана нова посадова інструкція, виданий графік чергування та зроблена спроба організувати її робоче місце (виданий
електрокалорифер вентиляторного типу, встановлений
стілець у одній із кімнат, ввімкнено світло). З метою не втратити роботу та
хоча б якісь заробіток, до вирішення справи
у суді, вона просто була вимушена підкоритись цьому свавіллю,
одночасно оскарживши це до суду.

В подальшому,
після виходу її на роботу у Оржицьку автоколону, електрокалорифер згорів,
працівниками пожежної служби електропостачання було опломбоване, вона
залишилась без опалення та без світла.
Працівниками Оржицької санепідстанції встановлено значну кількість порушень в організації та безпечності її робочого місця,
що не дозволяє їй працювати.

Фактично не
було ніякої реальної виробничої необхідності переводити її на роботу у іншу
місцевість, із зменшенням заробітної плати, бо керівництво добре знало про
повну відсутність роботи у Оржицькій автоколоні, яку вона
може виконувати за її займаною посадою (немає ні автобусів, ні маршрутів,
ні водіїв).

Вважає, що
таким переведенням керівництво ВАТ "Лубенське автомобільно-транспортне підприємство 15309" фактично намагається прикрити
скорочення штатів у автоколоні в місті Лубнах через зменшення обсягів роботи.
Таке скорочення повинно проводитись в певному порядку, а працівники, які підлягають звільненню, виявляються серед інших
працівників шляхом вивчення кваліфікації, досвіду,
пільг і переваг залишення на своїх посадах. Якби проводилось скорочення, вона,
порівняно з тими працівниками, які залишились працювати в місті Лубнах на цьому
підприємстві на посадах диспетчерів, має переваги і за досвідом, і за
навичками, і за освітою, і за стажем роботи, і за сімейним станом, а тому не
підлягала б скороченню. Але її вирішили звільнити шляхом постановки
у дуже незручні умови праці у розрахунку на те, що вона сама буде
ініціатором свого звільнення.

Вважає, що
наказ В.О. голови правління ВАТ "Лубенське автомобільно-транспортне підприємство 15309" №76 від 03.11.2006 року про
"Зміни в організації праці" є незаконним та підлягає
скасуванню з таких підстав.

Незважаючи на те, що Оржицька
автоколона є структурним підрозділом ВАТ "Лубенське автомобільно-транспортне підприємство 15309", її робота у цьому
підрозділі пов'язана з постійними виїздами за межі міста
Лубен (місця її постійного проживання), постійними переїздами навіть в інший
район Полтавської області, витрачанням значних для неї коштів на ці поїздки.
Смт Оржиця є зовсім іншим населеним пунктом, на відстані більше 35 км від міста
Лубни. Керівництво не мало жодної законної підстави у наказовому порядку, без
її на те згоди, фактично примусити її працювати у іншому населеному пункті ніж
місто Лубни. Це є не зміна суттєвих умов праці (як це зазначено у наказі), а це
є переведення на роботу в іншу місцевість, яка повинна проводитись лише за її згодою. Такої згоди керівництву вона не
давала, навіть прямо заперечувала та повідомляла
про свою незгоду з таким переведенням, а тому таке переведення
проведено з грубим порушенням законодавства.

Вона, як законослухняний працівник,
до розгляду позову в суді, вимушена за графіком їздити у смт Оржиця, а такі
поїздки коштують їй щодня близько 16 грн. Керівництво ВАТ "Лубенське АТП
15309", незважаючи на її неодноразові звернення, ніяк не бажає проводити
відшкодування цих її витрат, на які воно її змусило. З урахуванням графіку
роботи, вона з її заробітної плати у 400 грн. повинна
витрачати на проїзд до місця роботи та назад за місяць близько 320 грн.,тобто
вона на ці поїздки буде витрачати більшу частину її заробітної плати, а тому ця
робота стає просто недоцільною. Свої витрати на поїздки до смт Оржиця вона
вважає майновою шкодою, яка незаконно і
навмисно завдана їй керівництвом ВАТ "Лубенське АТП 15309" з наміром
поставити її у вкрай важке матеріальне становище, у розрахунку на те, що вона сама буде ініціатором свого звільнення від таких
нестерпних умов.На дату складання позову розмір завданої їй майнової шкоди
становив 16,24 грн.

Незаконне переведення її без її згоди на роботу в іншу місцевість з
зменшенням заробітної плати, влаштування для
неї керівництвом небезпечних умов праці, вимушення її витрачати заробітну плату на оплату проїзду у іншу місцевість викликало у
неї погіршення стану здоров"я, нервування та
роздратування, вона була і є у відчаї, у постійному стані нервового збудженя та безпорадності, з відчуттям незахищеності
перед таким грубим свавіллям. Це все завдало їй моральної шкоди, яку
вона оцінює в 2000 грн.

3

Прохала суд
винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати п.2 Наказу виконуючого
обов'язки голови правління ВАТ "Лубенське автомобільне підприємство
15309" за № 76 від 03.11.2006 року про " Зміни організації
праці" в частині щодо переведення її на посаду диспетчера в Оржицьку
автоколону з посадовим окладом 400 грн. з 06.01.2007 року.

Стягнути з   ВАТ "Лубенське автомобільне
підприємство 15309" на її користь різницю в заробітній платі.

Стягнути з   ВАТ
"Лубенське автомобільне підприємство 15309" на її користь в рахунок
відшкодування завданої їй матеріальної шкоди 16,24 грн. та 2000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Також прохала стягнути з
відповідача на її користь понесені нею витрати на надання їй юридичної
допомоги.

В судовому засіданні позивачка свої
вимоги уточнила та змінила. Прохала винести рішення, яким визнати незаконним та
скасувати п.2 Наказу виконуючого обов"язки голови правління ВАТ
"Лубенське автомобільне підприємство 15309" за № 76 від 03.11.2006
року про " Зміни організації праці" в частині щодо переведення її на посаду диспетчера в Оржицьку автоколону з
посадовим окладом 400 грн. з 06.01.2007 року.

Стягнути з   ВАТ "Лубенське автомобільне
підприємство 15309" на її користь різницю в заробітній платі у розмірі 47
грн. 84 коп.

Стягнути з  ВАТ "Лубенське автомобільне підприємство
15309" на її користь в рахунок відшкодування завданоїїй матеріальної шкоди
158 грн.06 коп., 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 500 грн.
витрат, понесених нею на надання їй юридичної допомоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав повністю і показав суду, що дійсно позивачка
ОСОБА_1. працювала у ВАТ "Лубенське АТП- 15309" на посаді диспетчера.

У жовтні 2006 року ВАТ
"Лубенське АТП-15309" частково припинило роботу і понесло великі
збитки. На підприємстві на той час працювало три диспетчери, а потреба виникала
лише в одному. Для покращення фінансового становища було видано наказ №75 від 1.11.2006 року про
економічний стан підприємства, згідно якого необхідною умовою було
зосередження роботи на пошуках клієнтів, послуг для отримання коштів від
рентабельних замовлень, а також максимальне використання виробничих
можливостей.

Відповідно у
підприємства виникла необхідність у тому, щоб оперативний зв'язок з клієнтами
послуг проводили досвідчені працівники.

Згідно наказу №
76 від 3.11.2006 року в Оржицьку автоколону яка є складовою АТП було переведено
диспетчера ОСОБА_1., позивачку
по справі , починаючи з 9.01.2007 року з посадовим окладом 400 грн.

Згідно
вищевказаного обгрунтування зберегти попередні умови праці для позивачки
підприємство не було в змозі, тому у разі її категоричної відмови повинно було
її звільнити.

На протязі двох
місяців, що пройшли після ознайомлення позивачки ОСОБА_1. з вищевказаним
наказом вона не виявила ніякого бажання звільнятися, а навпаки погодилась на
роботу у Оржицькій автоколоні.

Представник
відповідача не згодний з ствердженням позивачки з тим, що вона була категорично
незгодна з наказом і збиралася його оскаржувати у судовому порядку, а також з
тим, що її фактично примусили працювати у Оржицькій автоколоні, постільки вона
ознайомлена з наказом про її перевід завчасно.

Отримати згоду
профкому на перевід позивачки , не було можливості, так як профспілковий
комітет ВАТ "Лубенське АТП-15309" перестав існувати 3.10.2006 року.

Вважає , що зі
сторони адміністрації ВАТ "Лубенське АТП-15309" не було порушення
трудового законодавства відносно позивачки ОСОБА_1, як не було ніяких дій , що
до заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди .

4

Прохає суд
постановити рішення яким відмовити позивачці ОСОБА_1. в задоволенні
позовних вимог .

Суд заслухав
сторони по справі , дослідив матеріали справи , вважає , що позов ОСОБА_2. підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 32
КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі,
організації , а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу
організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою
організацією, допускається тільки за згодою працівника.

Працівник
повинен бути повідомлений за два місяці про зміну істотних умов праці. У разі
не згоди з-такими змінами, до яких відноситься як переведення так і зменшення
розміру заробітної плати працівник звільняється згідно п. б ст. 36 КЗпП
України, який гласить, що підставою припинення трудового договору є відмова
працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із
зміною істотних умов праці.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 01.10.1993 року була прийнята на
роботу у ВАТ " Лубенське автомобільне -
транспортне підприємство 15309 ", а з 10.12 1998 року стала працювати на посаді диспетчера, що підтверджується
записом в трудовій книжці. Посадовий оклад
позивачки ОСОБА_1. на посаді диспетчера АТП станом на 3 листопада 2006 року складав
500 гривень

6 листопада 2006 року позивачці ОСОБА_1. був оголошений наказ в. о.
начальника ВАТ" Лубенське автомобільне -
транспортне підприємство 15309" про зміну в організації праці. Згідно
цього наказу позивачка переводилась для подальшої роботи в інший населений
пункт, із зменшенням розміру заробітної плати до 400 гривень , в смт. Оржиця
Полтавської області, в Оржицьку автоколону , що є
структурним підрозділом ВАТ " Лубенське автомобільне -транспортне підприємство 15309 " , з яким позивачка
ОСОБА_1. була ознайомлена . ОСОБА_1., не
погоджуючись з наказам стала його виконувати одночасно подала позов в суд про визнання
незаконним цього наказу.

Судом встановлено , що Оржицька автоколона яка є структурним підрозділом
ВАТ «Лубенське автомобільно-транспортне підприємство
15309», на момент винесення наказу та
переведення двох диспетчерів для роботи в цій автоколоні в тому числі і
позивачки ОСОБА_1. не існувала як підприємство, випуск
транспорту не здійснювався оскільки в ній не було жодного автобуса, приміщення
були передані в оренду, договір на здійснення перевезень по Оржицькому району з Оржицькою райдержадміністрацією був розірваний ,
що не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача
Пояснення відповідача в частині того, що два диспетчери в тому числі і
позивачка повинні були в Оржиці здійснювати розшук клієнтів, не заслуговують на
увагу, оскільки не передбачено посадовими обов'язками, ж не заслуговують на
увагу і посадова інструкція диспетчера ВАТ "
Лубенське автомобільне - транспортне підприємство 15309 " затверджена в.о. голови правління Г.І. Будником
23.11.2006 року, оскільки не погоджена з профспілковим комітетом, який на
той час діяв на підприємстві.

Суд вважає , що
при таких обставинах , керівництво ВАТ «Лубенське автомобільно-транспортне підприємство 15309» не мало жодної законної
підстави у наказовому порядку, без згоди позивачки, фактично примусити її
працювати у іншому населеному пункті ніж місто Лубни , та фактично створило
неможливі умови праці з метою спонукати позивачку на звільнення з підприємства
за власним бажанням .

Суд не може
погодиться з твердженням відповідача стосовно переведення позивачки , як зміною
суттєвих умов праці, оскільки таке переведення є не що інше, як переведення на роботу в іншу місцевість і таке
переведення повинно проводитись лише за згодою працівника .

Крім того,
відповідно до ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права і
гарантії діяльності» зміна умов трудового договору та оплати праці повинна
проводитись за попередньою згодою профспілкового комітету, членом якого є
позивачка.

5

Судом встановлено що керівництво ВАТ " Лубенське автомобільне - транспортне
підприємство 15309" з клопотанням про дачу
згоди про переведення позивачки ОСОБА_1. в ОржицькуАТП до профспілкоюго комітету не зверталось і такої згоди
профспілковий комітет не давав.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що наказ в.о. голови
правління ВАТ "Лубенське АТП 15309",
щодо зміни в організації праці, що виразилося в переведенні позивачки ОСОБА_1. на роботу в іншу місцевість на іншу посаду та з
меншим розміром оплати праці, не відповідає вимогам ст. 32 КЗПП
України та ч.2 ст.41 Закону України про «Про професійні спілки, їх права
і гарантії діяльності», не ґрунтується на вимогах закону і підлягає скасуванню
в цій частині.

Згідно ст.237-1 Кз ПП України відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику провадиться у
разі, .якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Незаконне
переведення позивачки ОСОБА_1. на роботу в іншу місцевість з пониженням у посаді та зменшенням заробітної
плати, створення неможливих умов працювати
на підприємстві яке не існує , покладення виконувати обов'язки які не передбачені
посадовою інструкцією ,суд вважає ці обставини створені керівництвом ВАТ "Лубенське АТП 15309" такими ,що
заподіяли позивачці ОСОБА_1. моральну шкоду, розмір якої суд встановлює
в сумі 2000 гривень.

Також підлягає
стягненню з відповідача ВАТ " Лубенське автомобільне -транспортне
підприємство 15309 " різниця в заробітній платі, втрачена при переведені
на іншу роботу в розмірі 47 грн. 84 коп. та понесені ОСОБА_1. судові витрати.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 57,60,
213-214 ЦПК України, на підставі ст.ст. 32, 40 п.1, 233, 237-1   КЗпП України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про
практику розгляду судових спорів",
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.2
Наказу виконуючого обов"язки голови правління
ВАТ "Лубенське автомобільне підприємство 15309" за № 76 від
03.11.2006 року про " Зміни організації праці" в частині щодо
переведення ОСОБА_1. на посаду диспетчера в
Оржицьку автоколону з посадовим окладом 400 грн. з 06.01.2007 року.

Стягнути з   ВАТ "Лубенське автомобільне підприємство
15309" на користь ОСОБА_1. різницю в заробітній платі у розмірі 47 грн. 84
коп.

Стягнути з   ВАТ "Лубенське автомобільне
підприємство 15309" на користь ОСОБА_1. в орахунок відшкодування завданої
їй матеріальної шкоди 158 грн.06 коп. та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Стягнути з  ВАТ
"Лубенське автомобільне підприємство 15309" на користь ОСОБА_1. понесені нею витрати на надання їй
юридичної допомоги в розмірі 500 грн.

Стягнути з  ВАТ "Лубенське автомобільне підприємство
15309" на користь держави судовий збір
в розмірі 30 грн. та 7 грн. 50 коп. на користь держави в особі ТУ ДСА в
Полтавській області за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 20 днів з дня
подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається на протязі 10 днів з дня
проголошення рішення. ^/7