Справа №22ц-1556/07
Номер рядка статистичного звіту: 5
Головуючий у першій інстанції: Семерак І.О.
Доповідач: Кожух О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 жовтня 2007
року    м. Ужгород

Судова
колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у
складі:

головуючої        -           судді
Кожух О.А.

суддів     -           Власов CO.,
Кондор Р.Ю.

при
секретарі - Байзат С.Ю. за участю: представника апелянта - Куценко І.М.,  позивача - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеля ційною скаргою
виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 14 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
виконкому Ужгородської міської ради про визнання права власності на житловий
будинок,  -

встановила:

ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом,  в якому
просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за
набувальною давністю,  мотивуючи тим,  що у цьому будинку він проживає з 1988 року.
Не маючи постійного місця проживання,  він
прийняв пропозицію громадянина ОСОБА_2,
який проживав у цьому будинку,
вселитись до нього на постійне проживання,  і після отримання ОСОБА_2 іншої
квартири,  у будинку АДРЕСА_1,  залишився проживати позивач із родиною.
Посилаючись на ч. 1 ст. 344 ЦК
України ОСОБА_1 просив задовольнити його позов.

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 14 червня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено та визнано за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Виконком
Ужгородської міської ради рішення оскаржив та,
вказуючи на неповне з'ясування судом обставин що мають значення для
справи і порушення судом норм матеріального права,  просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,  яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення представника
апелянта та ОСОБА_1,  дослідивши
матеріали справи,  перевіривши законність
та обґрунтованість рішення,  судова
колегія приходить до висновку,  що
апеляційну скаргу слід задовольни ти з огляду на наступне.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того,  що воля сторони до вчинення правочину може
виражатись її мовчанням (п.3 ст. 205 ЦК України),  правочином є дія спрямована на набуття,  зміну чи припинення цивільних прав та
обов'язків (п. 1 ст. 202 ЦК України),  а
тому дія виконкому Ужгородської міської ради по отриманню від позивача коштів є
дією по вираженню волі. Крім того,
посилаючись на ч. 1 ст. 344 ЦК
України (набувальна давність) та вважаючи доведеним той факт,  що ОСОБА_1 більше двадцяти років відкрито,  безперервно володіє будинком,  суд,
враховуючи,  що заборгованості
перед „КП ЖРЕР-4" по оплаті за будинок у позивача не має,  вважав,
що є достатньо підстав для визнання за позивачем права власності на
будинок.

2

Проте
суд першої інстанції,  вирішуючи
справу,  допустив неправильне застосу­вання
норм матеріального права.

За
змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України
право власності на майно за набувальною давність може набути особа,  яка добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито,  безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років. Доказів того,  що ОСОБА_1 добросовісно,  тобто правомірно,  заволодів будинком,  позивачем на дано не було. Натомість він сам
вкаував у позовній заяві і це встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 07.09.2006 у справі за позовом ОСОБА_1 до виконкому Ужгородської
міської ради про укладення договору найму жилого приміщення (а.с.47-48),  що на обліку для покращення житлових умов
його сім'я не знаходилась і ордер на вселення у житлове приміщення АДРЕСА_1,  після його звільнення попереднім наймачем
ОСОБА_2 ОСОБА_1 не видавався. Факт оплати позивачем квартирної плати не може
слугувати підтвердження правомірності його проживання у будинку та мовчазної
згоди на це виконкому Ужгородської міської ради.

Крім
того,  відповідно до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
(який набув чинності з 01.01.2004) правила статті 344 про набувальну давність
поши­рюються також на випадки,  коли
заволодіння майном почалось за три роки до на­брання чинності цим кодексом.
Тобто,  визнання права власності за
набувальною дав­ністю не може мати місце раніше 1 січня 2011 року.

Наведені
обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції через
неправильне застосування судом норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України) та ухвалення нового рішення апеляційним судом,  яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись
ст. 209,  304,  п.2 ч.1 ст. 307,  309,
313,  314,  316,
317,  319 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу виконавчого комітету Ужгородської міської ради задовольнити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 14 червня 2007 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

У позові
ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту
його проголошення,  проте може бути
оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.