Справа №2-172/07
р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
судді Самрука Ф.В. при секретарі Горщар О.М.
за участю позивача ОСОБА_1
відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення неї з житлового будинку та його вселення,
посилається,  що з відповідачкою був
одружений і спільно проживав з 1975 року,
в будинку АДРЕСА_1,  що перейшов
йому у приватну власність. В 2000 році шлюб був розірваний. У 2002 році
Старовижівський районний суд виділив відповідачці житлову площу для проживання
як члену сім'ї. З 2002 року позивач не проживає в будинку,  оскільки відповідачка постійно чинить
перешкоди і не допускає до будинку. Тому він проживає у будинку своїх
батьків,  що розташований на їхньому
подвір'ї з будинком,  де проживає
відповідачка. Але відповідачка залякує також і батьків,  в зв'язку з чим батьки купили будинок для
неї,  але відповідачка відмовляється там
жити.Тому позивач звернувся в суд з позовом про виселення відповідачки в
будинок по АДРЕСА_2 ,  а його вселити в
будинок АДРЕСА_1,  який просив
В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю і пояснив суду,  що по питанню порушення відповідачкою правил
співжиття він та його мама зверталися в Старовижівський райвідділ міліції і
сільську Раду,  але там не було вжито
належних заходів до відповідачки і тому він просить суд виселити відповідачку з
будинку,  оскільки вона систематично
порушує правила співжиття і створює для них реальну загрозу. Та частина
будинку,  яка була виділена йому в
користування,  згідно рішення суду в 2002
році,  яке він не оспорював,  з 2002 року і по даний час ним не заселена в
зв'язку з тим,  що він боїться,  що відповідачка в разі його вселення буде
чинити йому перешкоди в проживанні там.
Відповідач,  ОСОБА_2 про час і місце судових засідань
повідомлялася належним чином,  але вона
відмовлялась від одержання цих
повідомлень,  про що свідчать відповідні довідки
працівників поштового зв'язку. В судові засідання відповідач не являлася і тому
суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи,  що відповідає вимогам  ст.
пояснення позивача та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку,  що позов підлягає до часткового задоволення.
В судовому засіданні встановлено,  що
сторони спільно проживали в житловому будинку з 1975 року після укладення шлюбу
і до 2001 року до розірвання шлюбу і за цей час спільно проводили ремонт
будинку та збудували частину господарських споруд. Однак свідоцтво про право
власності на цей житловий будинок виконкомом Глухівської сільської Ради було
видане на позивача 20.02.02 року,  коли шлюб
між сторонами вже був розірваний.
Рішенням
Старовижівського районного суду Волинської області від 07.10.02р.між сторонами
був встановлений порядок користування житловим будинком,  у відповідності до якого позивачу було
виділено в користування кухню,  кладовку,  веранду,  майстерню
та дерев'яний хлів,  а відповідачу 2
кімнати,  хлів цегляний,  літня кухня. В загальному користуванні
залишено колодязь та вбиральню.

Це рішення суду
сторонами не оспорювалось і на даний час воно не змінене і не скасоване. На
виконання цього рішення суду відповідач постійно проживає у виділеній їй в
користування частині житлового будинку разом з своїми синами ОСОБА_3 1977
р.н.,  та ОСОБА_4 1988 р.н.,  що стверджується довідкою виконкому Глухівської
сільської Ради Старовижівського району за № 1095 від 28.08.07р.та характеристикою
на відповідача і поясненням позивача в судовому засіданні.

Позивач. ОСОБА_1
у виділеній йому в користування частині житлового будинку не проживає з 2002
року і по даний час,  що стверджується
його поясненням в судовому засіданні та вищезгаданою довідкою № 1095 і 1089 від
17.08.07р. виконкому Глухівської сільської Ради.

У відповідності
до вимог  ст.  156 ЖК України члени сім'ї власника жилого
будинку,  які проживають разом з ним,  користуються жилим приміщенням нарівні з
власником,  а припинення сімейних
відносин з власником будинку не позбавляє права користування займаним
приміщенням. Таким чином відповідач як бувший член сім'ї власника жилого
будинку має право користуватися жилим приміщенням,  право власності на яке зареєстроване на
позивача,  і відповідач це право
використовує на підставі вищезгаданого рішення Старовижівського районного суду
від 07.10.02р.,  яке не змінене і не
скасоване.

Згідно  ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника
жилого будинку може бути виселено у випадках,
передбачених ч.1  ст. 116 цього
Кодексу у відповідності до якої якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його
не за призначенням,  або систематичним
порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших
проживання

з ними в
одній квартирі чи будинку,  а заходи
запобігання чи громадського впливу виявились безрезультатними,  виселення винних на вимогу наймодавця або
інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

На думку
суду,  оскільки позивач не проживає
спільно із відповідачем в житловому будинку,
то відповідно до вищезгаданих вимог
ст.  157,  ч.1
ст.  116 ЖК України відсутні
передумови для постановки питання про виселення відповідача із житлового
будинку. А крім того в судовому засіданні не встановлено достатньо
доказів,  які б переконливо свідчили про
те,  що відповідач систематично руйнує чи
псує жиле приміщення або використовує його не за призначенням або систематичним
порушенням правил співжиття робила б неможливим для інших проживання з ними в
цьому будинку,  а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними. Так з направлених
Старовижівським РВ УМВС до суду за 2003-2007 роки двох наявних постанов про
відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача лише в одній від
05.07.07р. позивач виступає як заявник,
але^з цієї постанови вбачається,
що реальної загрози для нього зі сторони відповідача не було. А заходів
громадського впливу чи запобігання як таких по питаннях,  передбачених ч.1  ст. 116 ЖК України в судовому засіданні не
встановлено щодо відповідача,  які свідчили
б про виконання нею винних дій,
достатніх для її виселення.

У
відповідності до  ст. 155 ЖК України жилі
будинки,  що є у приватній власності
громадян,  не може бути в них
вилучено,  власника не може бути
позбавлено права користування жилим будинком.

В
зв'язку з цим вимога позивача про його вселення в житловий будинок являється
підставною позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись  ст.
ст.  10, 60, 212, 213, 214, 215
ЦПК України,   ст.  ст. 150, 155, 156 Житлового Кодексу України
суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Вселити
ОСОБА_1 в частину житлового будинку АДРЕСА_1,
яка згідно встановленого рішенням Старовижівського районного суду від
07.10.02р.порядку користування,
складається з : кухні,  кладової
та веранди.

В
задоволенні позову про виселення ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення може
бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Волинської області через
Старовижівський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом,  що його
ухвалив,  за письмовою заявою
відповідача,  поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.