Справа № 22ц-1282/2007г.                Головуючий у
першій інстанції Пузіна В.І.
40                                         Доповідач
у апеляційній інстанції   Сундуков  В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

04 жовтня 2007
року колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста  Севастополя в складі: головуючого   -
Алєєвої Н.Г.,

суддів       -
Сундукова В.М., Соловйова Є.О., при секретарі -  Федоніні Є.О.,

за участю
представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення місцевого суду Ленінського району М.Севастополя від 09 липня 2007р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
"Укртелеком" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відкритого
акціонерного товариства (далі ВАТ)"Укртелеком", і уточнивши позовні
вимоги просила поновити її на роботі на посаді телефоністки та стягнути з
відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Вимоги
мотивовані тим, що наказом від 06.12.2006р. вона була звільнена з роботи за п.1
ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності робітників. Вважає
звільнення незаконним, у зв'язку з тим, що відповідно до ст.42 КЗпП України,
вона має переважне право на залишення на роботі.

Рішенням
місцевого суду Ленінського району М.Севастополя від 09 липня 2007р. в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити її позов,
мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми матеріального права. Вважає,
що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що вона має переважне право на
залишення на роботі, оскільки має безперервний стаж роботи на даному
підприємстві більше 34 років, є ветераном праці, має високу продуктивність
праці та норми виробітки.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника
позивачки, дослідивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при
звільненні позивачки норми трудового законодавства відповідачем не порушені.

З такими
висновками суду погоджується судова колегія, оскільки вони зроблені з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та наданими
сторонами доказами, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ "Укртелеком" на посаді
телефоністки 34 роки, з них 25 років працювала телефоністкою міжміського
телефонного зв'язку 1 класу, є ветераном праці, отримує пільгову пенсію та за
час роботи дисциплінарних стягнень не мала.

ВАТ "Укртелеком" у 2006р. проведено розрахунок
чисельності працюючих на підприємстві телефоністів, чисельність яких склала 13
одиниць. У зв'язку із зменшенням об'єму міжнародних та міських телефонних
розмов та поступовою зміною аналогових АТС старого типу на цифрові АТС, які
дозволяють отримувати послуги вказаного телефонного зв'язку без участі
телефоністів, наказом відповідача були внесені зміни в організацію виробництва
і праці телефоністів, відповідно до якого зменшена чисельність телефоністів
міжміського телефонного зв'язку на б осіб. Вказаний наказ відповідача було
змінено 19.09.2006р. у зв'язку з переводом 2 телефоністів на інші вакантні
посади, та скороченню підлягали 4 посади телефоністів.

06.10.2006р.
ОСОБА_1 була попереджена про скорочення посади, яку вона займала, та не
погодилась з наказом. 06.10.2006р. і 01.11.2006р. ОСОБА_1 були запропоновані
для працевлаштування вакантні посади прибиральниці території, електромонтера
лінійних споруд, від яких вона відмовилась.

Рішенням
комісії по трудових спорах від 10.11.2006р. заява ОСОБА_1 про незгоду з
скороченням її посади була залишена без задоволення, та 29.11.2006р. профспілка
дала згоду на звільнення позивачки за скороченням штату.

Наказом
від 06.12.2006р. ОСОБА_1 була звільнена з роботи за п.1 ст.4 0 КЗпП України у
зв'язку з скороченням чисельності робітників з додержанням вимог ч.2 ст.4 0 та
ст.4 3 КЗпП України.

Дані
обставини сторонами не заперечуються та визнаються, а тому, відповідно до ч.1
ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Суд
першої інстанції належним чином перевірив доводи позивачки про переважне право
на залишення на роботі у зв'язку з більш високою продуктивністю праці, та
встановив, що відповідно до наказу від 25.10.2001р. №515, з 01.02.2002р.
відрядна оплата праці телефоністів міжміського телефонного зв'язку була
скасована у зв'язку з суттєвим зниженням об'ємів телефонних розмов, що
надаються безпосередньо телефоністами, та з 01.02.2002р. оплата праці даної
категорії робітників здійснюється за погодинною системою оплати праці (арк.
справи 69).

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність
доводів позивачки про більш високу продуктивність її праці, оскільки якість
праці телефоністів оцінувалась по іншім показникам передбаченим колективним
договором (відсутність скарг, тощо).

Як
вбачається з відомостей про телефоністів міжміського телефонного зв'язку станом
на вересень 2006р., всі телефоністи даної організації мали 1 клас (арк. справи
60, 61), та з урахуванням погодинної системи оплати праці, всі телефоністи мали
рівну продуктивність праці.

Також
судом правильно встановлено, підтверджується матеріалами справи та не
суперечить ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" той факт,
що з усіх телефоністів, що підлягали скороченню, усі (крім ОСОБА_3, яка
знаходилась у відпустці по догляду за дитиною) мали тривалий безперервний
робочий стаж на даному підприємстві (більш 10 років) та не мали переважного
права на залишення на роботі у зв'язку з скороченням.

Крім
того, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги ті фактичні обставини, що
позивачка отримує підвищену (пільгову) пенсію, є самотньою людиною та має
достатньо захищений соціальний статус.

Доводи ОСОБА_1 про більш високу
продуктивність її праці на займаній посаді судова колегія не може прийняти до
уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та матеріалам справи.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального права, яке б призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких
обставин судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення
скасуванню чи зміні не підлягає, а апеляційна скарга, відповідно до ч.1 ст.308
ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого суду Ленінського району М.Севастополя від 09 липня 2007р. залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.