Справа №22ц-2108-2007р.                                              Головуючий
40                                                                       Компанієць
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28"
листопада 2007 р. Колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                     Захарової А.Ф.

суддів                                Демченко В.А.,  Скіць М. І.

при
секретарі                    Пономаренко
Ю.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня
2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянського технікуму харчових
технологій Національного університету харчових технологій про поновлення на
роботі.

Вивчивши
матеріали справи,  вислухавши ОСОБА_1,  яка підтримала доводи апеляційної скарги,  та представників Смілянського технікуму
харчових технологій НУХТ,  які
заперечували на доводи апеляційної скарги,
судова палата, -

встановила:

12
вересня 2007 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до Смілянського технікуму харчових технологій НУХТ
про поновлення на роботі,  визнання
атестації недійсною,  стягнення моральної
шкоди.

В
обгрунтування позовних вимог вказувала,
що більше 25 років пропрацювала бухгалтером в Смілянському СТХТ. З 2006
року діючий директор закладу почав проводити всілякі дії,  спрямовані на те,  щоб розірвати з нею трудовий договір,  мотивуючи то скороченням,  то тим,
що вона пенсіонер,  що не
працювала з комп'ютером,  доводячи до
нервових зривів всілякими незаконними способами.

В травні
2007 року вона отримала профсоюзну путівку до санаторію в Львівську
область,  початок заїзду по якій
визначено 15.05.2007 року.

Вона,  попередньо погодивши відпустку з головним
бухгалтером,  написала заяву на
відпустку,  а 11.05.2007 року попередила
головного бухгалтера,  що 14.05.2007 року
буде відсутня на роботі за певних обставин (викликалась до правоохоронних
органів в м. Черкаси),  про що надала
документ вже по приїзду з санаторію.

З'явившись
04.06.2007 року на роботі,
побачила,  що її робоче місце
зайняте іншою особою. Дізналась в цей дань,
що ця особа прийнята на роботу на її місце,  про що був наказ,

2

а вона буде
звільнена в зв'язку з тим,  що не
попередила особисто директора про те,  що
буде відсутньою.

Заяву
про її відпустку в зв'язку з перебуванням в санаторії по путівці,  наданій профкомом,  директор не підписав,  що суперечить вимогам колективного договору.
Більше того,  на слідуючий місяць була
утримана зарплата в зв'язку з відпусткою.

Фактично
місяць вона була незаконно позбавлена заробітної плати. Не були враховані і її пільги
як дитини війни. Взамін директор до тих обов'язків,  що вона виконувала,  додав багато інших. 11.06.2007 року їй була
вручена посадова інструкція економіста з планування Директор почав давати їй
завдання,  які нереально виконати у
вказані ним строки,  а вже 03.07.2007
року зібрав профком викладачів та співробітників технікуму стосовно розгляду
питання щодо її звільнення. Всі ці дії директора показують про особисте
прискіпливе відношення до неї.

Прийняте
рішення відносно неї їй неповідомлялось. Нею воно отримано 13..07.2007
року,  з якого вона дізналась,  що її хочуть звільнити,  провівши атестацію.

А перед
цим,  11.07.2007 року був складений
атестаційний лист на неї,  де було
вказано,  що вона відмовилася
ознайомитися з цим листом.

І в цьому ж документі без проведення атестації,  відразу ж було вказано,  що вона не відповідає займаній посаді і
підлягає звільненню за  ст. 40 п.2 КЗпП
України,  що також не відповідає вимогам
Закону. Відповідно до р.П п.4 а.2 Положення «Про порядок проведення атестації керівних,  інженерно-технічних працівників та інших
спеціалістів підприємств та організацій промисловості,  будівництва,
сільського господарства,
транспорту та зв'язку» строки та графік проведення атестації
затверджується керівником за згодою профспілкового комітету та доводиться до
відому атестуємих працівників не менше ніж за один місяць до моменту початку
атестації,  що не було проведено
відповідачем. .

Відповідно
до п.5 вказаного Положення атестаційна комісія призначається наказом керівника
з числа висококваліфікованих спеціалістів,
а також входять представники профспілки,
що також не було проведено відповідачем.

В наказі
№46-к від 19.07.2007 року з особового складу підставою її звільнення вказано
протокол атестаційної комісії та профспілкового комітету,  з яким вона й на даний час не
ознайомлена,  хоча посилала відповідачку
заяву з таким проханням.

Не
знаючи дійсної підстави звільнення,  не
могла своєчасно оскаржити протокол та рішення атестаційної комісії. Вважає своє
звільнення незаконним,  їй спричинена
моральна шкода.

Позовна
заява подана не вчасно до суду у зв'язку з тим,
що здійснювала догляд в м. Буча за близькою до їх сім'ї людиною. ОСОБА_2
яка була прооперована 19.07.2007 року в ОТВ МНПО «Мед буд»,  про що можуть підтвердити свідки.

На підставі
наведеного,   ст.  ст.
232; 234; 235 КЗпП України просила поновити строк позовної давності та
прийняти її заяву до розгляду. Поновити її на роботі та виплатити їй середній
заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнути з відповідача компенсацію за спричинену
моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням
Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2007 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просе його
скасувати,  як постановлене з порушенням
процесуального законодавства та,
поновивши строк позовної давності,
поновити її на роботі із стягненням середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і 10000 грн.,  у
відшкодування моральної шкоди.

Обговоривши
матеріали справи,  судова палата вважає,  що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Судом
встановлено,  що позивачка ОСОБА_1 була звільнена
з посади економіста з планування Смілянського технікуму харчових технологій
НУХТ за наказом №46-к від 19 липня 2007 року з 19 липня 2007 року у зв'язку з
виявленою невідповідністю займаній посаді

з

внаслідок
недостатньої кваліфікації, - за п.2  ст.
40 КЗпП України,  з виплатою всих
необхідних сум згідно законодавства (ар.спр.9).

Позивачка
визнала,  що в день звільнення одержала
трудову книжку із записом про звільнення.

Вважаючи
своє звільнення незаконним,  ОСОБА_1 звернулася з
позовом про поновлення на роботі та стягнення компенсації моральної шкоди до
Смілянського міськрайсуду 12 вересня 2007 року,
тобто майже за два місяці після звільнення (ар.спр.2)„

Відповідно
до ч.1  ст. 233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до
районного (міського) суду в тримісячний строк з дня,  коли дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права,  а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з
дня видачі трудової книжки.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права,  позивачка просила поновити їй строк звернення
до суду,  пояснюючи це тим,  що пропустила такий строк з поважних
причин,  оскільки в період з 9 по 20
серпня 2007 року в м. Буча Київської області доглядала після операції родичку
свого чоловіка ОСОБА_2 (племінницю),  яка проживає одиноко.

Проте
належних даних про останнє не надала,  не
зазначила інших причин пропуску строку звернення до суду,  виходячи з чого,  суд обґрунтовано визначився про те,  що не можна вважати,  що строк звернення до суду позивачкою
пропущено з поважних причин,  вона не
навела таких ні в позовній заяві ні під час розгляду справи. Не зазначала про
свою хворобу або хворобу близьких родичів на протязі місячного строку після її
звільнення,  і таких фактів або інших
даних,  які б свідчили про пропуск
ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом своїх прав з поважних причин
позивачка не навела.

Звідси,  суд обґрунтовано,  на думку судової палати,  відмовив ОСОБА_1 в позові про
поновлення на роботі за пропуском строку звернення до суду.

Рішення
суду відповідає обставинам справи,
вимогам закону і підстав для його зміни чи скасування та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303; 304; 307; 308; 312 ЦПК
України,  судова палата,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2007
року,  - залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двохмісячного строку.