Справа №2-135 2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2007 року Косівський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

Головуючого - судді: Цалина Б.М.

Секретаря- Губчук Д.Ю.

з участю адвокатів: ОСОБА_4,
ОСОБА_3

Позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди .

Позивач, ОСОБА_1
в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 20 жовтня 1994 року йому передано в приватну власність
земельну ділянку розміром 0,291 га, що розташована в с. Вербовець Косівського
району Івано-Франківської області . В межу із його земельною ділянкою
розташована земельна ділянка відповідача, ОСОБА_5 розміром 0,12 га , яка йому
надана під будівництво житлового будинку та господарських споруд. На частині
своєї присадибної ділянки ОСОБА_5 в порушення
архітектурних норм, в 1995 - 1996 роках, спорудив фундамент із бетонних блоків під
будівництво літньої кухні, тобто фундамент відповідачем споруджено від межі
його земельної ділянки 76 см. , а із східної сторони - 1,09 м. 20.09.2006 року
відповідач ОСОБА_2, самовільно вирубав 11 метрів живоплоту (грабини), який був
посаджений ним із своєї сторони, по межі земельних ділянок. Окрім цього ОСОБА_2
самовільно підкопав земельну ділянку в наслідок чого живопліт частково
"зсунувся" , що стверджується
актом обстеження земельних ділянок від 28.09.2006 року складеного комісією Вербовецької
сільської ради та висновком експерта . Просить позов задоволити в повному
обсязі та поновити термін звернення до суду .

Відповідач ,
ОСОБА_2позовні вимоги заперечив , суду пояснив, що земельна ділянка його батькові, ОСОБА_5 була виділена ще в 1994 році.
Межовим знаком між ними та позивачем був горіх, який згодом позивач сам спилив
та на віддалі більше метра посадив живопліт в наслідок чого площа їхньої
земельної ділянки зменшилась, однак з метою добросусідських відносин вони не
порушували питання про повернення самовільно-захопленої земельної ділянки. В
1995 році ним було споруджено фундамент в наслідок чого необхідно було зробити
підкоп земельної ділянки з метою влаштування дренажу. Саме в наслідок цього
підкопу живопліт був переміщений практично до фундаменту а тому і виникла
потреба в вирубуванні даного живоплоту на відстані свого фундаменту, а саме 11
метрів. Просить в позові відмовити.

Суд вислухавши
сторони, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, експерта Худака ЯЛ. та вивчивши
матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення
із наступних підстав:

Як вбачається із
рішення Вербовецької сільської ради від 20.10.1994 року ( а.с.5) позивачу
ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку

2

загальною
площею 0,291 га . А також у вказаному рішенні
вказано, що в зв"язку із тим, що немає можливості видати державний акт
на право приватної власності , вирішено видати план земельної ділянки , як тимчасовий документ. Вказаний план
зареєстрований в книзі реєстрації планів земельних ділянок на право
приватної власності на землю за № 213.

Рішенням
Вербовецької сільської ради від 29 грудня 1994 року ( а.с. 6 ) відповідачу ОСОБА_5 вирішено надати дозвіл на будівництво
житлового будинку на власній присадибній ділянці в розмірі 0,12 га .
Згідно відношення районного архітектора за №72 від 02.10.2006 року ( а.с. 7)
вбачається, що технічна документація на будівництво житлового будинку в с.
Вербовець на ім"я ОСОБА_5 виготовлялась згідно рішення Вербовецької
сільської ради від 29.12.1994 року. У відповідності до Державного акту про право приватної власності на землю серії ІФ №
9030266 ОСОБА_5 являється власником земельної ділянки розміром 0,25 га .

Як вбачається із
генплану забудови садиби відповідача, ОСОБА_5 ( а.с. 11) під № 2 вказана - господарська будівля та згідно плану
відстань від межі земельної ділянки повинна становити 1 м. , в той час як
згідно висновку експерта Худака ЯЛ. вбачається , що фактична відстань
від господарської будівлі ОСОБА_5 до межі в точці "А" становить 1,09 см., а в точці "Б" - становить 0,76 см. , що як пояснив в судовому
засіданні експерт Худак ЯЛ., не є порушенням державних будівельних норм при завершенні
будівництва господарської будівлі.

Відповідно до п.
1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою
здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей , як володіння і
користування . Згідно ст. 125 ЗК України передбачено , що право та право
постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що
засвідчує право власності, чи право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації . А у відповідності з
ст. 216 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною ділянкою посвідчується Державними актами . Отже як встановлено в
судовому засіданні сторони в справі являються правомірними
землекористувачами своїх земельних ділянок. Громадяни та юридичні особи
зберігають право на земельні ділянки (п. 7 розд. X "Перехідні
положення" ЗК, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у
тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше
передбачені чинним законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні , відповідач в справі ОСОБА_2 при
проведенні будівництва господарської будівлі - літньої кухні
допустив незначне відхилення від плану забудови
садиби, згідно якого перебачено, що відстань від межі земельної ділянки повинна
становити 1 м. , в той час як згідно
висновку експерта Худака ЯЛ. вбачається , що фактична відстань від
господарської будівлі ОСОБА_5 до межі в точці "А" становить 1,09 см., а в точці
"Б" - становить 0,76 см. , що не є порушенням державних будівельних
норм при завершенні будівництва господарської будівлі. Однак при проведенні
робіт щодо спорудження вказаного фундаменту відповідачем , ОСОБА_2 було
проведено підкоп земельної ділянки , що призвело до зсуву грунту а відповідно і
живоплоту ( грабини) , саме який на
відставі свого фундаменту, 11 метрів, відповідач вирубав, що стверджується
актом обстеження комісії Вербовецької сільської ради - а.с. 12 та поясненнями
сільського голови ОСОБА_6, спеціаліста землевпорядника Вербовецької
сільської ради - ОСОБА_7 та свідка - ОСОБА_1

Статтею 105
Земельного Кодексу України передбачено, що у випадку проникнення коренів і
гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі
земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущі, які проникають із
сусідньої земельної ділянки, якщо таке
проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим
призначенням , тобто власники землі і землекористувачі мають право відрізати
корені дерев і кущів без будь - яких узгоджень чи повідомлень власника чи
користувача сусідньої земельної ділянки .
Однак це право вони можуть реалізувати тільки тоді, коли таке проникнення
коренів дерев і кущів є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим
призначенням , визначеним у земельно - кадастровій   документації . При цьому

3

достатньо факту ускладнення
використання землі за цільовим призначенням : таке проникнення не обов'язково
має унеможливлювати використання землі за цільовим призначенням . Відрізати
корені дерев і кущів можна лише на своїй земельній ділянці, без проникнення на
земельну ділянку сусіда .

Суд вважає
доведеною в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання
відповідачів не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою , та
зобов'язання відповідача ОСОБА_2 відновити 11 метрів живоплоту.

Разом із тим, суд не вбачає підстав для задовлення вимог позивача в частині
поновлення терміну звернення до суду в частині зобов'язання
відповідачів перенести фундамент споруджений із бетонних блоків під
господарську споруду на відстань 1 метр від межі його земельної ділянки у
відповідності до технічної документації так як відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється в три роки . Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатись про порушення свого права .Як пояснив в судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 , йому було відомо про проведення відповідачами будівництва фундаменту
ще в 1995-1996 роках, а тому останній не
був позбавлений можливості звернутися в суд із позовом про захист своїх
порушених прав та інтересів. Позивачем не наведено в судовому засіданні жодної
із підстав для поновлення терміну позовної давності . Крім того суд враховує,
що права позивача таким будівництвом порушені не були і не можуть бути порушені
в наступному, при завершенні будівництва господарської споруди, що
стверджується висновком експерта від 18 липня 2007 року.

У відповідності до 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у
позові.

Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"
під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань , або інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати , зокрема: у
приниженні честі і гідності , престижу або ділової
репутації , моральних переживаннях у зв'Язку з ушкодженням здоров'я , у
порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'Язків через неможливість продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми , при настанні інших негативних
наслідків. Позивачем не наведено в судовому засіданні жодної із підстав для
задоволення позову в частині відшкодування моральної
шкоди а тому вказана вимога не може підлягати до задоволення .

На підстав
наведеного , ст. ст. 92, 105, 125, 216, ЗК України , ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України
, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_5, ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод
в користуванні його земельною ділянкою, що розташована в с. Вербовець
Косівського району Івано-Франківської області.

Зобов»язати
ОСОБА_2 відновити 11 метрів живоплоту, що проходить по межі їхніх земельних
ділянок. Стягнути із ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 17 грн сплаченого державного мита , 7,50 грн витрат по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та 300 грн за надання
юридичної допомоги а в решті позовних вимог відмовити .

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження , якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження , але апеляційна скарга не була подана в строк , рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку .

4

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до
Косівського районного суду протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду
через Косівський районний суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.