Справа № 2- 247/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 року                                                          Світловодський
міськрайонний

суд Кіровоградської області в складі головуючого - судді
Волошиної Н.Л.,  при секретарі Доненко
И.О.,  за участю адвоката ОСОБА_1,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Світловодську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та відсотків
за користування кредитом,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з
відповідача боргу в сумі 26 000 грн. та 72 800 грн. відсотків від суми позики
за користування кредитом.

В судовому засіданні позивач та його представник
заявлений позов підтримали та пояснили суду,
що 05 грудня 2003 року позивач передав відповідачу у позику 26000 грн.
на строк до 05 квітня 2004 року,  при
чому відповідач зобов'язувався щомісячно 5 числа сплачувати відсотки від суми
позики у розмірі 2080 грн. Дана угода була оформлена шляхом написання розписки
у присутності двох свідків. Проте у встановлений термін відповідач борг не
повернув,  а тому ОСОБА_2 просить суд
стягнути заборгованість за договором позики,
а також відсотки за користування кредитом з відповідача на його користь.

Відповідач в судовому засіданні з позовом ОСОБА_2 не
погодився,  при чому пояснив суду,  що 31 січня 2003 року між ним та позивачем
відбувся усний договір позики грошей в сумі 31200 грн.,  які були взяті ним як головою ІНФОРМАЦІЯ_1 на
погашення банківського кредиту СВК. Оскільки ОСОБА_2 не бажав офіційного оформлення
позики від свого імені,  документація по
погашенню кредиту була оформлена на вигадану особу ОСОБА_4 Так як у ОСОБА_2 не
залишилося документів,  які б
підтверджували існування цієї позики,  то
він і попросив відповідача 05 грудня 2003 року написати розписку та
забажав,  щоб у даній розписці була
вказана сума позики 26000 грн. Це він пояснив тим,  що,
крім підтвердження існування
позики,  яка мала місце в січні
2003 року,  дана

розписка буде слугувати гарантом повернення грошей ОСОБА_5  у якого він хоче взяти гроші в борг у
вказаному розмірі. При цьому ОСОБА_2 для зразка надав йому оригінал розписки
від 05 грудня 2003 року ,  в якій йшлося
про те,  що ОСОБА_2 взяв гроші в сумі
26000 грн. в борг у ОСОБА_5 Так як відповідач довіряв ОСОБА_2,  то він переписав зміст наданої йому
розписки,  замінивши лише прізвище
позичальника на своє,  а прізвище
позикодавця на прізвище позивача. При цьому 05 грудня 2003 року передача грошей
не відбувалася і фактично вказаний договір був безгрошовий.

Вислухавши пояснення сторін,  свідчення свідків,  дослідивши письмові матеріали справи суд
прийшов до наступних висновків.

При вирішенні даного спору суд вважає за необхідне
керуватися положеннями ЦК
УРСР в редакції 1963 року,
оскільки правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності ЦК України.

Судом встановлено,
що 05 грудня 2003 р. відповідача взяв у борг у ОСОБА_2 26000 грн. на
строк 4 місяці для погашення кредиту ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язався 05 числа
кожного місця сплачувати відсотки в сумі 2080 грн.,  а 05 квітня 2004 року повернути основну суму
боргу у розмірі 26000 грн.,  про що видав
письмову розписку,  (а.с. 31) Таким
чином,  між сторонами відбувся договір
позики. Вказане підтверджується також свідченнями свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7,  які засвідчили суду,  що 05 грудня 2003 року ОСОБА_2 передавав гроші
ОСОБА_3  у їх присутності.

Посилання відповідача на те,  що 05 грудня 2003 року він фактично грошей
від ОСОБА_2 не отримував суд вважає безпідставними. Так,  твердження відповідача в письмових
запереченнях (а.с. 40) про те,  що 05
грудня 2003 року розписка була написана ним з метою підтвердити існування
позики,  яка мала місце за усною
домовленістю 31 січня 2003 року спростовується свідченнями голови ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8,  свідка ОСОБА_9 та видатковими
касовими ордерами (а.с. 54-68),  з яких
вбачається,  що станом на грудень 2003
року у ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість перед вигаданим ОСОБА_4,  а фактично перед ОСОБА_2була погашена.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і
доводи відповідача про те,  що,  оскільки при написанні ним розписки 05 грудня
2003 року він списував зміст розписки з оригінала розписки про позику грошей
ОСОБА_2 у ОСОБА_5,  то це свідчить про
те,  що на той час укладання договору
позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не відбулося,
так як це суперечить порядку укладення таких договорів,  за яким розписка в момент укладання договору
передається позикодавцеві в обмін на гроші,
а відтак фактично спростовуються пояснення ОСОБА_2

про
те,  що він передав
відповідачеві в позику гроші в сумі 26000 грн. отримані
ним в позику від ОСОБА_5. Так,  в
судовому засіданні встановлено,  що
ОСОБА_3 використовував як зразок при написанні розписки 05 грудня 2003 року
ксерокопію розписки ОСОБА_2 (а.с ), що підтверджується свідченнями свідка
ОСОБА_5,  який пояснив суду,  що з моменту укладання договору позики між
ним та ОСОБА_2 оригінал розписки знаходився у нього,  а також самим оригіналом розписки,  який позивач представив до матеріалів справи
(а.с. ). Фактично ж розписка ОСОБА_2,
представлена ОСОБА_3  в якості
оригінала є ксерокопією,  про що сторони
погодились в судовому засіданні.

Письмових доказів,
які б свідчили про безгрошевість укладеного сторонами договору позики
відповідач суду не надав. Заперечення договору за його безгрошевістю шляхом
показань свідків,  зокрема свідка
ОСОБА_10 ,  у відповідності до ч. 2  ст.
376 ЦК
не допускається,  за
винятком випадків вчинення кримінально караних дій.

На підставі вищевикладеного суд приходить до
висновку,  що відповідач ОСОБА_3 не
виконав свого зобов"язання щодо повернення суми боргу ,  а відтак 26000 підлягають стягненню на
користь позивача.

Разом з тим суд вважає,
що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення на його
користь 72800 грн. відсотків за користування кредитом слід відмовити на
підставі  ст. . 170 ЦК УРСР ,  з положень якої
вбачається,  що проценти по грошових та
інших зобов'язаннях не допускаються,  за
винятком операцій кредитних установ,
зобов'язань по зовнішній торгівлі та інших випадків,  зазначених у законі.

Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності
до положень  ст. . 88 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст.  10,  60,
88,  209,  213-215 ЦПК України ,   ст. .
ст. . 161,  170,  374-376 ЦК УРСР в редакції 1963 року,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 26 000 (двадцять шість
тисяч) грн. боргу за договором позики.

В задоволені позовних вимог
щодо стягнення відсотків за користування кредитом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі
678 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на інформаційно -технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та на користь держави судовий
збір,  у сумі 260 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з моменту проголошення рішення
та наступної подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження,  або в порядку ч.
4  ст.
295 ЦПК України.