Справа
№ 2-231 2007 рік.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14   вересня 2007року                                                                                        м.  Токмак

Токмацького
районний суд Запорізької області в складі:

головуючого
- судді                              Поди
Н.М.

при
секретарі                                        Рєзановій
О. В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Комунального підприємства « Комунальник» про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаним вище позовом в якому зазначив,  що він працював у КП "Комунальник"
з 06.01.2005р. електриком по будинкоу правлінню. 11.10.2006р. його письмово
було попереджено,  що він підпападає під
скорочення,  а з 19.12.2006р. наказом
№245 його було звільнено з роботи у зв"язку із скороченням штату по  ст. 40 п.1 КЗпП України. Вважає звільнення
незаконним.  Відповідач обмежився лише
формальним попередженям його за два місяці,
пропозицій про переведення на іншу роботу не надавав. Також відповідач
не врахував обставину при звільненні,  що
він має переважне право на залишенні на роботі,
так як він користується пільгами передбаченими Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" і тому має переважне право на залишенні на
роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Просив поновити його
на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного
прогулу. Визнати наказ про його звільнення незаконним . Крім того вважає,  що йому завдано моральної шкоди в
зв"язку з незаконним звільненням та просив стягнути з відповідача моральну
шкоду в сумі 2000грн.

В
судовому засіданні позивач,  ОСОБА_1 та
його представник,  ОСОБА_2 уточнили позовні
вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000грн. та середній
заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5176, 71грн.

Представник
відповідача,  Новіков В.В. в судовому
засіданні позов не визнав вказавши,  що
звілнення проведено відповідно до чинного законодавства. Відповідач за два
місяці попередив письмово позивача про скорочення та звернувся з поданням до
профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за скороченням
штату. Профспілковий комітет не надав у встановлений строк письмового
повідомлення про результати розгляду і відповідач в зв"язку із діючим
законодавством в таких випадках вважає,
що профспілковий комітет надав

згоду на
звільнення ОСОБА_1 Відповідно до штатного розпису на підприємстві була одна
одиниця електрика,  яка і була скорочена.
На час звільнення ОСОБА_1 вакантних посад не було.

Третя
особа,  ОСОБА_3 позов не визнав
вказавши,  що ОСОБА_1 був звільнений
відповідно до закону.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  свідків,
дослідивши матеріали справи,
вважає позов таким що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом
встановлено,  що позивач,  ОСОБА_1 працював електриком по домоуправлінню
з 06.01.2005р. на КП "Комунальник". Відповідно до наказу №246 від
19.12.2006року був звільнений з підприємства в зв"язку з скороченням штату
по  ст. 40п.1 КЗпП України.(л.с. 6, 7).

Відповідно до довідки №3024 від 28.12.2006р. позивач,  ОСОБА_1 має право на пільги відповідно до
Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Статею 5 даного
Закону вказано,  що діти війни мають
право на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності або штату
працівника.(л.с. 8).

В
судовому засіданні було встановлено,  а
також підтвердили свідки в судовому засіданні,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7
що дійсно проводилося засідання профспілкового комітету в жовтні
2006р.,  яке не дало згоди на звільнення
позивача так як він користується пільгами як дитина війни. На засідання
профспілкового комітету ОСОБА_1 не запрошувався,  вирішувалося питання у його відсутність.
Питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1,  вирішували відповідно до наказу про
скорочення штату,  а профспілковий
комітет в свою чергу письмово не повідомляв адміністрацію підприємства про
результати розгляду. Також ОСОБА_5 та ОСОБА_7
пояснили що місце знаходження протоколу засідання профспілкового комітету
їм не відоме. ОСОБА_5 Також пояснив,  що
всю документацію після його звільнення передав ОСОБА_7,  який в свою
чергу пояснив,  що в останній його
робочий день на підприємстві всю документацію поклав в сейф,  а ключі поклав на стіл керівнику
підприємства.

В
зв"язку з чим,  відповідно до  ст. 43 КЗпП України,  суд зупинив провадження по справі,  та звернувся із запитом до виборного органу
первинної профспілкової організації КП "Комунальник" про вирішення
питання надання згоди на звільнення ОСОБА_1,
після одержання повідомлення про надання згоди на звільнення
ОСОБА_1,  суд продовжив розгляд спору по
суті.

Запорізька
обласна профспілкова організація повідомила суд,  про те,
що на Комунальному підприємстві "Комунальник" були проведені
профспілкові збори за участю працівників обласної організації профспілок і
11.07.2007р. в присутності ОСОБА_1 було розглянуто питання і надано згоду на
звільнення ОСОБА_1 за скороченням штату .(л.с.
125, 126).

Свідок,     ОСОБА_8
в    судовому    засіданні
пояснила,     що на

профспілкових
зборах її було обрано профорганізатором проти її волі ,  вона як профорганізатор дійсно надсилала
повідомлення ОСОБА_1 про те,  що
11.07.2007р. відбудеться розгляд питання про надання згоди на його
звільнення,  яке відбулося в присутності
ОСОБА_1 та було надано згоду на його звільнення.(л.с. 114).

Відповідно
до  ст. 42 КЗпП України до кола
працівників які мають переважне право на залишенні на роботі при звільненні
входять всі працівники,  що займають  таку ж посаду   і виконують ту ж роботу.

Судом
встановлено,  що відповідно до штатного
розпису на час звільнення на підприємстві була одна одиниця електромонтера по
домоуправлінню,  яку займав позивач,  ОСОБА_1 і яка була скорочена. В зв"язку
з чим,  суд вважає,  що при таких обставинах не можливо було
врахувати переважне право ОСОБА_1 на залишенні на посаді як особу яка має
переважне право на залишенні на роботі відповідно до Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Крім того,  в судовому засіданні
встановлено,  що дійсно на КП
"Комунальник" мало місце скорочення штату,  однієї одиниці посади електромонтера по
домоуправлінню,  що підтверджується
штатним розписом та наказами №203 та
№207 від 11.10.2006р.(л.с. 5, 20).

На час
звільнення позивача,  відповідно до
штатного розпису,  відповідач не мав
вакантних посад для можливого переведення позивача за його згодою на іншу
роботу з урахуванням його спеціальності,
кваліфікації,  досвіду роботи та
стану здоров"я.

Відповідно
до  ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  суд вважає,
що позивач не надав докази які свідчили б на незаконне його звільнення з
підприємства КП "Комунальник" за скороченням штату відповідно до  ст. 40п.1 КзпП України.

Керуючись  ст.
ст. 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК   України,
ст.  ст.  40, 42, 43,
ст. 232, 233, 235 КзпП України суд,

ВИРІШИВ:

відмовити
ОСОБА_1в задоволенні позовних вимог до Комунального підприємства « Комунальник»
про поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку,  через суд

першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення

рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом

20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або

в
порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.    ,