Справа №22ц-6992                                              Головуючий
в І інстанції Самоткан
44                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007
року     Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого  - Калиновського А.Б.

суддів                           - Осіяна О.П.,
Кіктенко Л.М.

при
секретарі - Кочковій А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу освіти
Павлоградської міської ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11 грудня 2003 року за позовом ОСОБА_1 до Відділу
освіти Павлоградської міської ради про стягнення невиплачених сум надбавки за
вислугу років, допомоги на оздоровлення, додаткової оплати за класне
керівництво, компенсації частки втраченого заробітку, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні
2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу освіти Павлоградської
міської ради та просила стягнути на її користь 3690 грн. в рахунок невиплачених
сум надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, додаткової оплати за
класне керівництво, в томі числі суму компенсації втрати частини заробітної
плати в зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 680 грн.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня
2003 року з Відділу освіти Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 була
стягнута сума надбавки за вислугу років в сумі 1777 грн., допомоги на
оздоровлення - 833 грн., компенсація втрати частини заробітку в зв'язку з
несвоєчасною виплатою - 718, 52 грн., а всього стягнуто 3328, 52 грн.

Крім того, з
відповідача стягнено на користь держави держмито в розмірі 51 грн.

З даним
рішенням не погодився відповідач - Відділ освіти Павлоградської міської ради і
подав до суду апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду
та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на
підстави апеляційної скарги відповідач посилався на те, що рішення ухвалене з
порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального
закону, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення по справі.

Ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2004 року апеляційна
скарга Відділу освіти Павлоградської міської ради задоволена частково. Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня
2003 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за
2001-2002 роки скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

З
ухвалою апеляційного суду не погодився відповідач і подав касаційну скаргу до
Верховного Суду України.

Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 12 липня 2007 року в касаційному порядку ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2004 року, в частині
скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2003 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 допомоги
на оздоровлення за 2001-2002 роки та направлення справи на новий розгляд до
того ж суду, - скасована і справа в цій частині направлена на новий розгляд до
апеляційного суду. В іншій частині ухвала апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 травня 2004 року залишена без змін.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга,
в частині оскарження рішення суду про задоволення позовних вимог в частині
недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки - підлягає задоволенню,
а рішення суду в оскаржуваній частині -скасуванню з ухваленням нового рішення у
відповідності з пп.З, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працює у відповідача з 16 серпня 1982 року та
має стаж педагогічної роботи 24 роки.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, в частині стягнення з відповідача на її користь
недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки суд першої
інстанції виходив з їх обгрунтованості та відповідності вимогам ст.57 Закону
України "Про освіту".

Однак, з
висновками суду в зазначеній частині вимог та ухваленим по них рішенням погодитись
неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи, а також суперечать
нормам матеріального права.

Так, ст.
57 Закону України "Про освіту" - передбачена виплата вчителям
допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної
плати) при наданні щорічної відпустки.

Згідно
Законів № 2120-Ш від 07.12.2000 року та № 2905-Ш від 20.12.2001 року
встановлено, що у 2001 та 2002 роках положення і норми, передбачені абзацом ч.1
ст. 57 Закону "Про освіту" (щодо виплати допомоги на оздоровлення)
реалізуються в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України в
межах видатків, врахованих у розрахунках до Державного бюджету України та
місцевих бюджетів на 2001 та 2002 роки.

Згідно
постанови Кабміну України від 31.01.2001 року № 78 "Про реалізацію окремих
положень ч.1 ст.57 Закону України "Про освіту", ч.1 ст.25 Закону
України "Про загальну середню освіту", ч.2 ст.18 і ч.1 ст.22 Закону
України "Про позашкільну освіту", а також постанови Кабміну України
від 19.08.2002 року № 1222 "Про реалізацію окремих положень і норм,
передбачених ст.57 Закону України "Про освіту" - виплата допомоги на
оздоровлення педагогічним працівникам проводиться в розмірі 40% місячного
посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічно з матеріалів
справи, що підтвердили суду і обидві сторони, позивачці було нарахована та
виплачена частково допомога на оздоровлення за 2001-2002 роки, а тому
відповідач правильно та обгрунтовано, у відповідності з діючим матеріальним
законом, нарахував та виплатив позивачці частково допомогу на оздоровлення за
спірний період.

Суд же
першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені обставини та діючий
матеріальний закон стягнувши з відповідача на користь позивачки недоплачену
допомогу на оздоровлення за 2001-2002 роки , а тому рішення суду в цій частині
не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову позивачці у стягненні недоплаченої допомоги на оздоровлення за
2001-2002 роки.

За таких
обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
відповідача, в частині оскарження рішення суду щодо стягнення недоплаченої
допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки - підлягає задоволенню, а рішення
суду в цій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову
позивачці в зазначеній частині позовних вимог.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ст.309, ст. 313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Відділу освіти Павлоградської міської ради в частині оскарження рішення
суду щодо стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки -
задовольнити.

Рішення
Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2003 року
в частині стягнення з Відділу освіти Павлоградської міської ради на користь
ОСОБА_1 недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки - скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в її позові до Відділу освіти Павлоградської міської ради про стягнення
недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього
часу.