Справа
№2-246/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007
року

Богуславського
районний суд Київської області в складі:

головуючого
судді                              Тітова
М.Б.

при
секретарі                                      Ведмеденко
І.В.

з участю
позивачки                            ОСОБА_1

відповідача                                          ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богу славі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2
про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1, звернувшись до суду з даним позовом, просить суд стягнути із
відповідача на її користь 430 гривень невиплаченої при звільненні з роботи
заробітної плати, 500 гривень компенсації за невикористану відпустку, 1500
гривень за заподіяну моральну шкоду та судові витрати по справі в сумі 69
гривень.

В
обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 10 листопада 2005
року між нею та відповідачем було укладено трудовий договір, який був
зареєстрований в Богуславському районному центрі зайнятості. Згідно трудового
договору на неї було покладено обов'язки продавця та встановлено заробітну
плату 375 гривень в місяць. Окремо за продаж мобільних карточок їй було
встановлено місячну оплату 55 гривень. За весь час роботи до неї відповідач
претензій не мав і вона свої трудові обов'язки виконувала належним чином. 31
серпня 2006 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до
ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів з нею повний
розрахунок і не виплатив заробітну плату за серпень 2006 року в розмірі 430
гривень та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 500 гривень. На її
звернення провести повний розрахунок відповідач не відреагував і належні їй
кошти не виплатив, в зв'язку з чим вона зверталась за захистом своїх прав до
прокуратури та інших державних органів.

Внаслідок
затримки розрахунку вона перенесла моральні страждання, так як була позбавлена
права на отримання винагороди за працю та компенсації за невикористану
відпустку. Розмір моральної шкоди вона визначає в сумі 1500 гривень.

В
судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, обґрунтувавши їх
вищенаведеними фактами.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав і пояснив, що позивачка за виконання роботи продавця
повністю отримала розрахунок за весь час роботи і в тому числі за серпень 2006
року. Всього позивачці згідно трудового договору нараховано 3514 гривень.
Згідно написаних нею власноручно розписок про отримання заробітної плати вона
отримала 3424 гривні 65 коп. Фактично їй необхідно було виплатити 3181 гривню
48 коп., так як
потрібно було утримати із заробітної плати прибутковий податок, відрахування в
пенсійний фонд та до фондів соціального страхування. Він такі відрахування із
заробітної плати позивачки не робив, поскільки в той час не було бухгалтера.
Необхідні кошти до ДПІ, пенсійного фонду та фондів соціального страхування, які
нараховувались на заробітну плату найманих працівників, він сплачував, із
власних доходів. Компенсація на невикористану відпустку нарахована позивачці в
сумі 201 гривня 68 коп., але вказана сума їй не може бути виплачена, так як у
неї була переплата по заробітній платі. Таким чином у нього не існує боргу
перед позивачкою.

Суд,
заслухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі вважає за необхідне
позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.

Згідно
трудового договору від 10 листопада 2005 року позивачка ОСОБА_1 була прийнята
на роботу продавцем до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_2 з оплатою 332
гривні на місяць. Також в договорі зазначено, що розмір заробітної плати
визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати.

Зазначений
трудовий договір зареєстрований у Богуславському районному центрі зайнятості 17
листопада 2005 року.

В
трудовому договорі також зазначено, що договір розірваний сторонами 31 серпня
2006 року. ОСОБА_1 звільнена згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Із копії
трудової книжки позивачки вбачається, що звільнена вона з роботи 31 серпня 2006
року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно
до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день
звільнення.

Відповідачем
суду надані ксерокопії розписок про отримання заробітної плати позивачкою, з
яких вбачається, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату щомісячно, в тому числі
60 гривень 14.06.2006 року, 450 гривень 4.07.2006 року. 471 гривню 15 коп.
8.08.2006 року.

Після 8
серпня 2006 року позивачка продовжувала працювати, і на день звільнення їй
належала заробітна плата за відпрацьовані дні в серпні 2006 року, поскільки 8
серпня 2006 року вона отримала заробітну плату за відпрацьовані дні в липні
2006 року і це слідує із хронології наданих відповідачем розписок про отримання
заробітної плати позивачкою. Не знаючи скільки позивачка відпрацює днів в
серпні 2006 року відповідач не міг наперед виплатити їй заробітну плату
8.08.2006 року за весь місяць, а також в розписці не значиться, що це міг бути
аванс.

Окрім
того, із наданої відповідачем довідки про заробітну плату ОСОБА_1, яка була
надана для представлення в Богуславський районний центр зайнятості, вбачається,
що позивачка отримувала заробітну за останні шість місяців лютий - липень 2006
року. Заробітна плата за серпень 2006 року в довідці не значиться.

З
наведених вище підстав суд приймає до уваги пояснення позивачки про те, що вона
не отримала заробітну плату за серпень 2006 року.

Визначаючи
розмір заробітної плати, яку мала отримати позивачка за серпень 2006 року та
яка підлягає стягненню із відповідача, суд приходить до висновку, що необхідно
стягнути 339 гривень 20 коп., що становить сума до виплати після проведення
відрахувань із нарахованої заробітної плати в сумі 375 гривень. Щодо вимог
позивачки про стягнення 50 гривень за реалізацію карточок поповнення рахунку до
мобільних телефонів, то такі її вимоги не можуть бути задоволені, так як
позивачка не надала суду доказів про те, що вона таку роботу в серпні 2006 року
виконувала, і в трудовому договорі про виконання такої роботи нічого не
зазначено.

Позивачці
при звільненні з роботи належала до виплати компенсація за невикористану
відпустку і яка за розрахунком відповідача становить 201 гривню 68 коп., який є
правильним і приймається судом до уваги.

Суд
визнає незаконними дії відповідача, який фактично провів відрахування із
компенсації за невикористану відпустку, що належала позивачці, для повернення
сум зайво виплачених позивачці під час виплати їй заробітної плати, з якої не
проводились відрахування до пенсійного фонду, фондів соціального страхування та
не утримувався прибутковий податок.

Відповідно
до ст.129 КЗпП України не допускається відрахування з вихідної допомоги,
компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається
стягнення.

У
відповідності до ч.2 ст.73 «Про виконавче провадження» з виплат за
невикористану відпустку можна робити відрахування лише в порядку стягнення
аліментів.

Окрім
того, згідно ч.2 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників
для покриття їх заборгованості підприємству, установі, організації, де вони
працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу для повернення сум, зайво виплачених внаслідок
лічильних помилок. У цьому випадку власник або уповноважений ним орган вправі
видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня
виплати неправильно обчисленої суші.

Відповідачем
не видавались будь-які накази чи розпорядження з приводу проведення відрахувань
із заробітку позивачки для повернення зайво виплачених сум.

Відповідачем
не виконувались вимоги ст. 110 КЗпП України згідно якої при кожній

виплаті
заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити
працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і
підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що
належить до виплати.

Як
вбачається із наданих відповідачем доказів про виплату заробітної плати
позивачці, він таких даних працівнику не повідомляв і тому неможливо визначити
які та коли проводились відрахування із заробітку позивачки при отриманні
кожного разу заробітної плати.

Оскільки
відповідачем при звільненні позивачки з роботи 31 серпня 2006 року не було
проведено виплату всіх належних їй сум, в тому числі заробітної плати за
серпень 2006 року та компенсацію за невикористану відпустку і це привело до
порушення законних прав позивачки на отримання винагороди за працю, то
відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відповідач зобов'язаний відшкодувати
моральну шкоду позивачці, так як вона перенесла моральні страждання, вимушена
була звертатись до державних органів за допомогою у вирішенні трудового спору
та докладала додаткових зусиль для організації свого життя.

З
урахуванням ступеню та характеру моральних страждань перенесених позивачкою суд
визначає розмір моральної шкоди в сумі 500 гривень.

Судові
витрати позивачки підлягають частковому відшкодуванню відповідно до частини
задоволених позовних вимог, що становить 29 гривень 55 коп.

З
урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212,
214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 110, 116, 127, 129, 237-1 КЗпП України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути
із суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 339 гривень 20 коп. невиплаченої заробітної плати за серпень 2006 року,
201 гривню 68 коп. компенсації за невикористану відпустку, 500 гривень за
моральну шкоду та 29 гривень 55 коп. судових витрат, а всього 1070 (одну тисячу
сімдесят) гривень 43 коп.

Стягнути
із суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 судовий збір
(державне мито) на користь держави в розмірі 51 гривня.

Стягнути
із суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 судові витрати за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.