Справа № 2-585/2007 № 2-434/2006
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня
2007 року            Фрунзенський районний
суд  м.
Харкова у складі:

головуючого -
судді Бобко Т.В.

при секретарі
судових засідань - Кузьменко М. Л.,

розглянув у
відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української
Академії аграрних наук,  треті особи:
Інститут тваринництва Української Академії аграрних наук,  ОСОБА_2,
про захист трудових прав,

встановив:

Позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,  яким
просив стягнути з Інституту тваринництва УААН заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 04.11.2004 року по 27.06.2005 року у сумі 5069, 40 гривень з
урахуванням її підвищення та індексації,
компенсацію неотриманої мінімальної пенсії з 03.02.2004 року по
27.06.2005 року у сумі 2542, 00 гривень,
моральну шкоду у розмірі 10000 гривень,
визнати недійсним п.3 наказу Української Академії аграрних наук №119-К
від 25.06.2005р.,  зобов'язати УААН
реально поновити його на посаді директора Інституту тваринництва УААН,  а саме фактично допустити його до виконання
попередніх обов'язків,  продовжити строк
дії контракту про призначення позивача на посаді директора Інституту
тваринництва УААН за весь час вимушеного відсторонення до 23.10.2006 року,  стягнути з Інституту тваринництва УААН
вартість адвокатських послуг у сумі 1000 гривень.

У ході
розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та просить визнати недійсним п.3
наказу Української Академії аграрних наук №119-К від 25.06.2005р. про
звільнення його з посади директора Інституту тваринництва Української Академії
аграрних наук,  визнати факт його
перебування у безстрокових трудових відносинах з відповідачем на посаді
директора Інституту тваринництва Української Академії аграрних наук,  зобов'язати відповідача реально поновити його
на посаді директора Інституту тваринництва Української Академії аграрних
наук,  тобто фактично допустити його до
виконання попередніх обов'язків,
стягнути з відповідача 10000, 00 у рахунок відшкодування моральної шкоди
та витрати з оплати адвокатських послуг в сумі 1000, 00 грн.

Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує тим,
що між ним та відповідачем був укладений трудовий контракт,  згідно з яким позивач призначений на посаду
директора Інституту тваринництва Української Академії аграрних наук строком до
27.06.2005р. Наказом відповідача від 06.08.2003р. позивача було звільнено з
посади з 04.02.2004р. Згідно з рішенням Фрунзенського районного суду м.  Харкова наказ відповідача в частині
звільнення позивача з займаної посади визнаний недійсним,  ОСОБА_1  поновлено на посаді директора Інституту тваринництва
Української Академії аграрних наук. Проте,
на думку позивача,  завдяки діям
відповідача та третьої особи рішення суду про поновлення його на роботі не було
виконано. Через невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача
на займаній посаді його трудові права були порушені,  в зв'язку з чим позивач зазнав також
моральних страждань,  пов'язаних із необхідністю
відстоювати свої законні права в суді,
втратою віри в судовий захист та правосуддя,  його морально-психологічний стан
погіршився,  завдано шкоди здоров'ю та
діловій репутації. 25.06.2005р. відповідач видав

наказ,  згідно з яким поновив позивача на посаді директора
Інституту тваринництва Української і звільнив позивача з посади директора
Інституту тваринництва Української Академії аграрних наук у зв'язку із
закінченням терміну дії трудового контракту. На думку позивача,  в частині його звільнення з посади директора,  наказ є незаконним,  оскільки був виданий в період тимчасової його
непрацездатності. Вважає,  що наказ про
його звільнення не був спрямований на реальне настання правових наслідків,  що суперечить ч. 5  ст.
203 ЦК України,  тому на підставі  ст.
215 ЦК України
наказ в частині звільнення є недійсним.
Оскільки п.3 оспорюваного наказу був спрямований на порушення
конституційного права позивача на труд,
на його думку,  наказ необхідно
визнати недійсним на підставі  ст.  228 ЦК України,  як такий,
що порушує публічний порядок. Крім того,
в зв'язку з відсутністю чинного наказу про його звільнення з
посади,  позивач вважає,  що фактично перебуває у безстрокових трудових
відносинах з відповідачем,  оскільки його
трудові відносини з ним не переривались.

В
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав,  просив задовольнити їх у повному обсязі,  пояснив про обставини,  викладені вище та зазначив,  що вважає доведеним факт наявності вини
відповідача в зволіканні виконання рішення Фрунзенського районного суду м.  Харкова в частині поновлення його на посаді
директора Інституту тваринництва УААН.

Представник
відповідача Української Академії аграрних наук та третьої особи Інституту
тваринництва УААН ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував та
пояснив,  що після винесення судом
рішення про поновлення на роботі позивач до відповідача не звертався. Наказ про
поновлення позивача на посаді директора Інституту тваринництва УААН не міг бути
виданий відповідачем у зв'язку із наявністю заборон,  встановлених ухвалами Київського та Дзержинського
районних судів м.  Харкова,  винесених у забезпечення позовів ОСОБА_2 про
захист трудових прав. Виконавче провадження з примусового виконання рішення
суду про поновлення позивача на роботі було тривалий час зупинене. Вважає,  що вина відповідача в затримці виконання
постановленого на користь позивача рішення відсутня,  тому й відсутні підстави для відшкодування
позивачу моральної шкоди. Наказ від 25.06.2005р. є законним,  оскільки він ґрунтується на положеннях
трудового контракту,  укладеного між
позивачем і відповідачем.  Контракт діє
до 27.06.2007р.,  тому ОСОБА_1  було звільнено у зв'язку із закінченням строку дії
трудового договору на підставі п.2 ч.1
ст. 36 КЗпП. Наказ був доведений до відома позивача 25.06.05р. - в день
видачі наказу,  але позивач до виконання
трудових обов'язків не приступив і в цей же день звернувся до лікаря,  який видав позивачу листок непрацездатності.

Третя
особа ОСОБА_2,  який належним чином
повідомлявся про час та місце судового розгляду справи,  до суду не з'явився,  про причини своєї неявки суд не повідомив.
Суд вважає,  що за таких обставин,  неявка третьої особи не перешкоджає розгляду
справи на підставі наявних в ній доказів.

Суд,  вислухавши пояснення позивача,  представника відповідача та третьої
особи,  дослідивши надані сторонами
докази в їх суупності,  встановив
наступне.

27.06.2002р.
між Українською Академією аграрних наук та ОСОБА_1  був укладений трудовий контракт,  згідно з яким позивача призначено на посаду
директора Інституту тваринництва Української академії аграрних наук на термін з
27.06.2002р. по 27.06.2005р. Згідно з наказом Української Академії аграрних
наук від 06.08.2003р №156-К ОСОБА_1  звільнено з займаної посади на підставі його заяви про
звільнення за власним бажанням.  Рішенням
Фрунзенського районного суду м.  Харкова
від 04.11.2004р. задоволений позов ОСОБА_1  до Української Академії аграрних наук,  3-я особа Інститут тваринництва УААН,  про визнання недійсним наказу про звільнення
і поновлення на роботі. Суд визнав недійсним наказ №156-К від 06.08.2003р. в
частині звільнення ОСОБА_1
,  зобов'язав поновити його на посаді
директора Інституту тваринництва УААН,
стягнув на його користь з Інституту тваринництва УААН середній заробіток
за час

вимушеного   прогулу.
Рішення   суду   набрало
законної   сили   відповідно
до   ухвали Апеляційного суду
Харківської області від 02.02.2005р.

ОСОБА_2,  який займав посаду директора Інституту
тваринництва УААН на момент винесення Фрунзенським районним судом м.  Харкова рішення на користь ОСОБА_1 ,  звернувся до Київського районного суду м.  Харкова з позовом до Української Академії
аграрних наук про поновлення порушеного права. Ухвалою Київського районного
суду м.  Харкова від 03.12.2004р. у
забезпечення вказаного позову накладено заборону Українській Академії аграрних
наук видавати накази про поновлення ОСОБА_1  на посаді директора Інституту тваринництва УААН і накази
про звільнення або відсторонення від виконання обов'язків директора Інституту
тваринництва УААН ОСОБА_2 до вирішення справи за позовом ОСОБА_2 по суті.
Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в м.  Києві
від 17.02.05р. відкрито виконавче провадження по виконанню Ухвали Київського
районного суду м.  Харкова від 03.12.04р.
Не погодившись з ухвалою Київського районного суду м.  Харкова від 03.12.2004р.,  Українська Академія аграрних наук оскаржила
її в апеляційному порядку і звернулась до Фрунзенського районного суду м.  Харкова з заявою про відстрочку виконання
рішення про поновлення ОСОБА_1  на роботі до вирішення спірних питань,  пов'язаних з забороною виконання судового
рішення на користь ОСОБА_1  Ухвалою від 24.02.05р. Фрунзенський районний суд у
відстроченні виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1  на роботі відмовив.

05.03.2005р.
державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного
управління юстиції у м.  Києві відкрито
провадження з виконання виконавчого листа 2-1629/04,  виданого 25.02.2005р. ОСОБА_1  про поновлення його на посаді директора Інституту
тваринництва УААН на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.  Харкова від 04.11.2004р. Листом вих.№ 2-1/3
від 21.03.2005р. Українська Академія агарних наук повідомила виконавчу
службу,  що на її адресу надійшли дві
постанови про відкриття виконавчого провадження,  які виключають одна іншу,  тому просила роз'яснити порядок виконання
постанов державних виконавців ВДВС Печерського РУЮ м.  Києва від 17.02.2005р. і від 05.03.2005р.

Постановою
від 21.03.2005р. провадження виконавчих дій відкладено до 31.03.2005р. Згідно з
постановою від 18.05.2005р. виконавче провадження зупинене,  до Фрунзенського районного суду м.  Харкова направлене подання про роз'яснення
порядку виконання судового рішення на користь ОСОБА_1  про
поновлення його на роботі.

25.05.2005р.
Фрунзенським районним судом винесено ухвалу,
якою суд роз'яснив Відділу Державної виконавчої служби Печерського РУЮ
м.  Києва,  що рішення суду від 04.11.2004р. про
поновлення ОСОБА_1  на роботі підлягає обов'язковому негайному
виконанню,  не дивлячись на наявність
ухвал інших судів про заборону видання наказу про поновлення на роботі.
07.06.2005р. на вказану ухвалу Фрунзенського районного суду м.  Харкова Відділом ДВС Печерського РУЮ м.  Києва 07.06.2005р. подана апеляційна скарга.

13.05.2005р.
Дзержинський районний суд м.  Харкова
виніс ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_2 до Української Академії аграрних
наук,  якою суд заборонив останній
видавати накази про поновлення ОСОБА_1  на посаду директора Інституту тваринництва УААН до
розгляду позову ОСОБА_2 Ухвалою від 01.06.2005р. Дзержинський районний суд
скасував заходи по забезпеченню позову ОСОБА_2,
вжиті згідно з ухвалою від 01.06.05р. ОСОБА_2 09.06.2005р. подана
апеляційна скарга на ухвалу Дзержинського районного суду м.  Харкова від 01.06.2005р.

Ухвалою
Апеляційного суду Харківської області від 05.05.2005р. задоволена апеляційна
скарга Української Академії аграрних наук на ухвалу Київського районного суду
від 03.12.2004р.,  про забезпечення
позову ОСОБА_2 Заборону Українській Академії аграрних наук поновлювати ОСОБА_1
на посаді директора Інституту тваринництва УААН скасовано.

Постановою
державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ м.
Києва від 03.06.2005р. поновлено провадження з виконання виконавчого
листа про поновлення ОСОБА_1  на посаді директора Інституту тваринництва УААН.
06.06.2005р. державний виконавець ВДВС Печерського РУЮ м.  Києва направив на адресу Української Академії
аграрних наук зобов'язання поновити ОСОБА_1  на роботі в строк до 09.09.05р. У відповідь
на вказане зобов'язання Українська Академія аграрних наук листом вих. №2-1/27
від 09.09.05р. (згідно з відміткою канцелярії ВДВС Печерського РУЮ м.  Харкова лист надійшов 10.06.05р.) просила
зупинити виконавче провадження про поновлення ОСОБА_1  на роботі до
розгляду апеляційних скарг,  поданих на
ухвали Фрунзенського районного суду від 25.05.05р. та Дзержинського районного
суду від 01.06.2005р. Проте,
10.06.2005р. державний виконавець ВДВС Печерського РУЮ м.  Києва повторно зобов'язав Українську Академію
аграрних наук поновити ОСОБА_1  на посаді директора Інституту тваринництва УААН в строк
до 15.06.05р. В зв'язку із невиконанням означених зобов'язань державним
виконавцем направлено подання до прокуратури Печерського району м.  Києва про притягнення посадових осіб Української
Академії аграрних наук до кримінальної відповідально за невиконання судового
рішення Фрунзенського районного суду м.
Харкова про поновлення на роботі ОСОБА_1  з 04.02.04р.

25.06.2005р.
Українською Академією аграрних наук виданий наказ №119,  згідно з яким відповідач поновив позивача на
посаді директора Інституту тваринництва Української академії аграрних наук з
04.02.2004р.,  наказав Інституту
тваринництва УААН нарахувати та виплатити ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.05.2004р. по
25.06.2005р. Також,  згідно з п.3 наказу
в зв'язку із закінченням строку дії контракту між Українською Академією
аграрних наук і ОСОБА_1 ,  останнього
звільнено з посади директора Інституту тваринництва УААН з 29.06.2005р. на
підставі п.2  ст.  36 КЗпП і п.8.1 б контракту.

25.06.2005р.
позивач звернувся до 6-ї міської лікарні Московського району м. Харкова,  якою йому було видано листок непрацездатності
строком з 25.06.05р. по 30.06.05р.,
встановлено діагноз стабільна стенокардія. Зазначений листок
непрацездатності був оспорений Українською Академією аграрних наук в судовому
порядку,  оскільки,  на думку відповідача,  на день видачі позивачу лікарняного листа,  він фактично не перебував у трудових
відносинах з Інститутом тваринництва УААН,
що не давало йому право на одержання листа непрацездатності згідно з
нормативними актами,  які встановлюють
порядок та підстави видачі листків непрацездатності. Рішенням від 23.09.2007р.
Московський районний суд м.  Харкова
відмовив в задоволенні позову Української Академії аграрних наук до ОСОБА_5,  ОСОБА_1 ,
3-я особа Інститут тваринництва УААН про визнання листка
непрацездатності недійсним.

Кваліфікуючи
наведені вище обставини справи,  суд
вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими та такими,  що не підлягають задоволенню,  виходячи з наступного.

У ході
розгляду справи не знайшли підтвердження доводи позивача про те,  що відповідачем порушено його право на труд в
частині невиконання рішення Фрунзенського районного суду про поновлення
позивача на роботі,  що мало бути
виразитись у фактичному допущенні позивача до виконання попередніх обов'язків.

З наказу
від 25.06.2005р. №119-К вбачається,  що
він виданий відповідачем на виконання рішення Фрунзенського районного суду
м.  Харкова про поновлення позивача на
посаді директора Інституту тваринництва УААН. Згідно з п. 1. наказу позивача з
25.06.2005р. поновлено на зазначеній посаді. Наказ №119-К від 25.06.2005р.
позивач одержав того ж дня,  що
підтверджується його підписом про одержання наказу та не заперечується
сторонами. Судом встановлено,  що одержавши
наказ про поновлення на роботі,  позивач
до виконання посадових обов'язків директора Інституту тваринництва УААН
фактично не приступив. Проте,
кваліфікуючи цю обставину,  суд
знаходить,  що рішення про поновлення
позивача на роботі,  в тому числі в
частині фактичного допущення до виконання посадових

обов'язків
директора Інституту тваринництва УААН,
було виконано відповідачем.  Дійти
такого висновку суду дозволяє та обставина,
що відповідачем не створювалось якихось перешкод у реалізації позивачем
права фактично приступити до виконання попередніх обов'язків. Відповідних
доказів того,  що відповідачем або
третьою особою вчинялись дії,  спрямовані
на те,  щоб ускладнити або створити
неможливим позивачу приступити до виконання обов'язків директора Інституту
тваринництва УААН,  суду не представлено.
Звернення третьої особи ОСОБА_2 до суду з позовами про поновлення порушеного
права та оскарження відповідачем судових рішень є реалізацією їх
конституційного права на звернення до суду та не може бути розцінено судом як
умисне перешкоджання позивачу приступити до виконання своїх трудових
обов'язків. Означене свідчить,  що
підстави для покладення відповідальності на відповідача за порушення права
позивача на труд,  відсутні,  оскільки фактів порушення такого права
позивача не встановлено.

Суд бере
до уваги висновки,  викладені в рішенні
Московського районного суду від 23.01.2007р. у цивільній справі №2-514/07 про
визнання недійсним листка непрацездатності виданого позивачу. Вказаним рішенням
суду встановлено,  що на момент видачі
листка непрацездатності від 25.06.05р. ОСОБА_1
,  він знаходився в трудових
відносинах з Інститутом тваринництва УААН. До такого висновку суд дійшов,  встановивши ті обставини,  що рішення Фрунзенського районного суду м.  Харкова від 04.11.04р. виконано,  ОСОБА_1  в повному обсязі виплачені кошти за час
вимушеного прогулу з 03.05.2004 року по 25.06.2005року і він був поновлений на
посаді директора Інституту тваринництва Української академії аграрних наук з
04.02.2004р. Про видачу відповідачем наказу від 25.06.05р. позивач дізнався в
той же день. Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного суду України від
06.11.1992 р. №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів",  відповідно до якого рішення про поновлення на
роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом
про це наказу,  суд зазначив,  що видача Українською академію аграрних наук
наказу №119 від 26.06.2005р. і виплата позивачу коштів за час вимушеного
прогулу свідчать про виконання рішення Фрунзенського районного суду від
04.11.2004 року про поновлення ОСОБА_1  на роботі. Рішення набрало законної сили.

Наведені
вище обставини встановлені рішенням суду,
яке набрало законної сили щодо осіб,
які є сторонами в даній справі,
тому суд визнає ці обставини такими,
що не підлягають доведенню. Відповідно до ч.3  ст. 61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній,  господарській або адміністративній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом не
встановлено обставин,  які б явились
підставою для висновку про наявність вини відповідача у зволіканні виконання
судового рішення про поновлення позивача на робочому місці.

Суд
виходить з того,  що згідно зі  ст. 368 ЦПК України питання,  пов'язані із зверненням судового рішення до
виконання,  вирішує місцевий суд,  який розглянув справу. За кожним судовим
рішенням,  яке набрало законної
сили,  за заявою осіб,  на користь яких воно ухвалено,  видається один виконавчий ли ст.  Відповідно до рішення Фрунзенського районного
суду від 04.11.2004р. в частині поновлення ОСОБА_1  на
посаді директора Інституту тваринництва УААН,
воно підлягало негайному виконанню. Проте,  виконавчий лист №2-1629/04 з виконання
рішення Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 04.11.2004р. був виданий Кузнецову лише 25.02.2005р.,
що виключає провину відповідача в невиконанні рішення в негайному
порядку.

З
матеріалів справи вбачається,  що на
момент відкриття провадження з виконання рішення Фрунзенського районного суду
м.  Харкова (05.03.2005р.) ВДВС
Печерського РУЮ м.  Києва було відкрито
провадження з виконання ухвали Київського районного суд м.  Харкова від 03.12.04р.,  відповідно до якої було накладено заборону
відповідачу видавати накази про поновлення позивача на посаді директора
Інституту тваринництва УААН. Вказана ухвала суду  була прийнята до  виконання відповідачем  раніше
за часом до

одержання
постанови виконавчої служби про виконання рішення на користь позивача,  тому вона не була виконана з законних
підстав. Надаючи оцінку діям відповідача пов'язаним з виконанням рішення про
поновлення позивача на роботі,  суд вважає
знаковою ту обставину,  що саме
відповідачем була подана апеляційна скарга на ухвалу Київського районного суду
м.  Харкова від 03.12.05р. про
забезпечення позову ОСОБА_2,  за
розглядом якої апеляційна інстанція 05.05.2005р. скасувала заборону на видачу наказів
про поновлення позивача на робочому місці.

Як
встановлено судом,  провадження з
виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі поновлено
03.06.05р.,  проте зобов'язання
державного виконавця щодо поновлення ОСОБА_1  на займаній посаді не були виконанні за наявності для
цього підстав. Матеріали справи свідчать,
що ухвала Дзержинського районного суду м.  Харкова від 01.06.05р. про скасування раніше
прийнятої ухвали цього суду про заборону відповідачу видавати накази про
поновлення ОСОБА_1  на посаді директора УААН була оскаржена ОСОБА_2 в
апеляційному порядку. Апеляційна скарга подана в строк,  про що свідчить відмітка суду першої
інстанції про прийняття апеляційної скарги. Відповідно до п.2 ч.1  ст. 293 ЦПК України,  на ухвалу суду першої інстанції щодо
скасування забезпечення позову може бути подана апеляційна скарга. В силу
ч.1  ст. 223 ЦПК України у разі подання
апеляційної скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.
Відтак,  ухвала суду від
01.06.05р. Дзержинського районного суду не набрала законної сили,  й забезпечення позову не було скасовано. Тому
заборона відповідачу видавати наказ про поновлення позивача на роботі існувала
на момент направлення на його адресу ВДВС Печерського РУЮ м.  Києва зобов'язань про видачу такого наказу.

Отже,  встановлений склад обставин вказує,  що поведінка відповідача не є винною,  тому відсутні підстави для покладення на
нього відповідальності за зволікання виконання судового рішення на користь позивача.
Суд доходить висновку,  що перешкодою для
виконання рішення Фрунзенського районного суду м.  Харкова від 04.11.05р. в частині поновлення
позивача на роботі явились об'єктивні причини юридичного характеру,  які зумовлювали неможливість видачу відповідачем
відповідного наказу про поновлення позивача на роботі. Суд вважає помилковим
твердження позивача про те,  що вина
позивача у зволіканні виконання рішення суду на його користь є доведеною
обставиною,  що виплаває з подання ДВС
Печерського РУЮ м.  Києва,  направленого до прокуратури Печерського
району м.  Києва про порушення кримінальної
справи за фактом невиконання посадовими особами рішення суду. Факти,  викладені у вказаному поданні вих. 231/21 від
23.06.05р. не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Натомість,  деякі обставини,  яким супроводжувалось виконання судового
рішення на користь позивача,  в ході
судового розгляду справи не підтвердились і спростовуються іншими доказами у
справі. Зокрема,  ВДВС Печерського РУЮ м.  Києва не прийнято до уваги встановлену судом
обставину,  що на час,  протягом якого на адресу відповідача
державним виконавцем направлялись зобов'язання поновити ОСОБА_1  на роботі,
існувала заборона видавати відповідачу такий наказ.

Помилковим
є твердження позивача про незаконність п.3 наказу від 26.06.2005р. №119 про
звільнення його з посади директора Інституту тваринництва УААН.

Кваліфікуючи
спірне положення наказу,  суд
враховує,  що звільнення позивача
проведено на підставі п.2  ст. 36 КЗпП і
п.8.1„б" контракту в зв'язку із закінченням терміну його дії. Відповідно
п.8.1 „б" трудового контракту між позивачем і відповідачем,  який є підставою трудових відносин між
ними,  контракт припиняється після
закінчення терміну його дії. Пунктом 12 „а" контракту встановлено,  що строк припинення контракту - по закінченню
терміну,  на який він укладений. Отже,  п.3 наказу №119 від 26.06.2005р. ґрунтується
на умовах трудового контракту,
укладеного сторонами,  і
відповідає п.2  ст. 36 КЗпП,  відповідно до якого,  закінчення строку трудового договору є
підставою його припинення,  крім
випадків,  коли трудові відносини
фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.  На такий випадок,  положенням контракту між

сторонами від 27.06.02р.
(п. 10) передбачена можливість автоматичного
подовження дії контракту не більш ніж на шість місяців,  якщо його за погодженням сторін не було
подовжено або укладено на новий строк. Але наказом в частині звільнення
позивача відповідач виявив волю на припинення трудових відносин з
позивачем,  що відповідає умовам трудового
контракту й не суперечить вимогам чинного трудового законодавства України.

При
цьому суд вважає,  що для вирішення
питання про правомірність звільнення позивача не має правового значення той
факт,  що звільнення позивача з
29.06.2005р. на підставі наказу від 26.06.2005р. №119 фактично відбулося в
період часу,  коли позивач перебував на
лікарняному листку. Такого висновку суд доходить виходячи з того,  що вимога щодо недопустимості звільнення
працівника в період його тимчасової непрацездатності,  яку містить ч.3  ст. 40 КЗпП України,  встановлена для випадків,  коли звільнення працівника проводиться
розірванням за ініціативою власника трудового договору,  укладеного на невизначений строк,  а також розірвання строкового трудового
договору до закінчення строку його чинності. В даному ж випадку підставою
припинення трудових відносин між сторонами є не розірвання безстрокового
договору і не дострокове розірвання строкового договору (контракту),  а закінчення терміну його дії (п.2  ст. 36 КЗпП України). Відтак,  обмеження,
встановлене ч.3  ст. 40 КЗпП
України,  на даний випадок не
розповсюджується і не може бути підставою для визнання спірного пункту наказу
незаконним й недійсним.

Виходячи
з встановлених обставин справи,  суд не
вбачає таких,  які б на момент видачі
спірного наказу від 26.06.2005р. №119 обмежували відповідача у вирішенні
питання про звільнення позивача. Суд відзначає,
що за змістом п.2  ст. 36 КЗпП
України,  єдиним встановленим законом
обмеженням для припинення трудового договору є фактичне тривання трудових
відносин між сторонами після закінчення строку дії трудового договору,  за відсутності вимог сторін про їх
припинення. Інших обмежень для припинення строкового трудового договору в
зв'язку з закінченням терміну його дії законодавством не передбачено.

З
зазначених підстав суд доходить висновку,
що звільнення позивача проведено законно. Тому суд не знаходить можливим
задовольнити вимогу позивача про поновлення його на посаді директора Інституту
тваринництва УААН. В силу  ст. 235 КЗпП
України суд поновлює працівника на попередній роботі в разі його звільнення без
законної підстави,  що в даному випадку
місця не мало. З цих же підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про
зобов'язання відповідача фактично допустити позивача до виконання обов'язків
директора Інституту тваринництва УААН.

Також,  не вбачається правових підстав для
задоволення вимоги позивача про встановлення факту перебування сторін спору у
безстрокових трудових відносинах. Закінчення терміну дії трудового контракту
між сторонами,  за умови,  що контракт не продовжено і не укладено на
новий строк,  означає,  що підстави для існування трудових відносин
між ними відсутні. В силу  ст. 21 КЗпП
трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,  установи,
організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,  за якою працівник зобов'язується виконувати
роботу,  визначену цією угодою,  з підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові,  а власник
підприємства,  установи,  організації або уповноважений ним орган чи
фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці,  необхідні для
виконання роботи,  передбачені
законодавством про працю,  колективним
договором і угодою сторін. Суд виходить з того,
що за відсутності волі одної з сторін трудового договору,  суд не може зобов'язати її укласти,  поновити трудовий договір або визнати трудові
відносини між сторонами безстроковими. Обставини,  з якими чинне трудове законодавство пов'язує
неможливість відмови особі в укладенні трудового договору (зокрема,  передбачені ч.4.  ст. 24 КЗпП України) в даному випадку
відсутні.

Безпідставним
є посилання позивача на норми Цивільного кодексу України в обґрунтування
позовних вимог,  оскільки норми вказаного
кодексу регулюють особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини),  а не трудові. Предмет даного спору

випливає
саме з трудових відносин,  які існували
між сторонами протягом дії укладеного ними контракту. Відповідно до контракту
від 27.06.2006р. він є підставою трудових відносин між сторонами. Тому,  до спірних правовідносин мають
застосовуватись норми законодавства,  які
регулюють трудові відносини,  а саме -
Кодекс законів про працю України,  згідно
зі  ст. 1 якого цей кодекс регулює
трудові відносини всіх працівників. Законодавство про працю складається з Кодексу
законів про працю України та інших актів законодавства України,  прийнятих відповідно до нього ( ст.  4 КЗпП України). Норми цивільного
законодавства,  на підставі яких позивач
просить задовольнити позовні вимоги про визнання спірного наказу недійсним,  встановивши факт перебування сторін у
безстрокових трудових відносинах,
застосуванню при вирішенні даного спору не підлягають.

Підстави
для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за рахунок
позивача також відсутні,  з огляду на відсутність
факту порушення відповідачем прав та інтересів позивача. Згідно зі статтею
237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику проводиться в
разі,  якщо він зазнав моральних
страждань в зв'язку із порушенням його законних прав власником або
уповноваженим ним органом,  а таких
обставин судом не встановлено.

За таких
обставин,  в позові ОСОБА_1  слід відмовити в повному обсязі.

В силу
ч.1  ст. 88 ЦПК України суд присуджує з
другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати (в т.ч.
витрати на правову допомогу) стороні,  на
користь якої ухвалено рішення. В зв'язку з відмовою позивачу в позові,  понесені ним витрати на оплату послуг
адвоката в розмірі 1000, 00 відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи
викладене,  на підставі  ст.
ст.  8,  41,
124 Конституції України,   ст.  ст.
1,  4,  21,
36,  40,  235,
237-1 КЗпП України,   ст.  ст. Ю,
11,  60,  61,
64,  79,  88,
212-215,  223 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до Української Академії аграрних наук,  треті особи: Інститут тваринництва
Української Академії аграрних наук,
ОСОБА_2,  про захист трудових
прав,  - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з
дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через
Фрунзенський районний суд м. Харкова з наступним поданням протягом двадцяти
днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк,  встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано,  якщо після
подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після
закінчення строку на подачу апеляційної скарги,
у разі подання апеляційної скарги -після розгляду справи апеляційним
судом.