РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №2-70/07
6 вересня 2007 року Київський районний суд м. Донецька в складі: головуючого -
судді Андрєєвої О.М., при секретарі - Дзюба А.Л.,

при секретарі -
Воропаєвій М.В., Дзюбі А.Л., Бірюченко О.М., з участю представника ОСОБА_1. - ОСОБА_4., представника
ОСОБА_3. - ОСОБА_5., представника ОСОБА_2. - ОСОБА_6.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, 3-я
особа ОСОБА_3, про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3про відкшодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1. звернувся до
суду із позовом до відповідача ОСОБА_2. про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди (т.1, а.с.3-4), посилаючись на те, що 15 серпня 2005 року в 22
години 45 хв. третя особа ОСОБА_3.
керував автомобілем Опель-Омега, державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
належним на праві власності позивачу ОСОБА_1.,
рухаючись по пр. Панфілова з боку вул. Артема в напрямку площі Бакинських комісарів в м. Донецьку. Під
час проїзду перехрестя пр. Панфілова з вул. Щорса в Київському районі м.
Донецька сталося зіткнення зазначеного автомобіля з автомобілем
Фольксваген-Пассат, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2., який виїхав на перехрестя на червоний' сигнал світлофору, порушивши
п.п.8.7.3 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди,
що мала місце з вини ОСОБА_2., автомобілю позивача було спричинено механічні
пошкодження, в зв'язку з чим спричинено матеріальну шкоду в розмірі 43317
гривень 87 коп., а також моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Зазначену шкоду,
а також сплачене державне мито та судові витрати позивач просив стягнути з
відповідача.

ОСОБА_2.
звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3. про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди (т. 1, а.с.68-70), посилаючись на те, що під
час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_3. допустив
порушення вимог п.16.5 та 12.3 Правил дорожнього руху, оскільки не надав дорогу
транспортному засобу ОСОБА_2.,
який виїхав на перехрестя на жовтий сигнал світлофору та завершував рух
через перехрестя. Внаслідок зазначеного ДТП, що сталося саме з вини ОСОБА_3.,
позивачеві ОСОБА_2. було спричинено матеріальну шкоду в сумі 36890 гривень, яка
виникла через наявність механічних пошкоджень його автомобіля, а також моральну
шкоду в сумі 30000 гривень, які ОСОБА_2. просив стягнути з ОСОБА_3.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та
його представник ОСОБА_4. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві. Пояснили, що пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_1. не був
відремонтований, а також не був у встановленому порядку знятий з реєстрацйного
обліку. Оскільки займався питанням подальшої дола автомобіля батько ОСОБА_3. ОСОБА_7., якому позивачем
також надавалася довіреність, але ОСОБА_7.
загинув, встановити місце, куди автомобіль був переданий на металобрухт, не
виявилося можливим. Але оскільки автомобіль був пошкоджений та прийшов до
непридатного стану внаслідок винних дій відповдача ОСОБА_2., саме з нього ОСОБА_1. просить стягнути
спричинену шкоду.

Третя
особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3. в судовому
засіданні, підтримуючи позов ОСОБА_1.
до ОСОБА_2. та заперечуючи проти зустрічного позову ОСОБА_2., пояснив, що у
зазначений час рухався на автомобілі Опель
по пр. Панфілова в напрямку перехрестя з вул. Щорса зі швидкістю 5-Ю км/год, при цьому бачив для себе
червоний сигнал світлофору, який за 10-15 м змінився на жовтий, а за 3-5 м до
лінії світлофору для нього

загорілося
зелене світло, тому він, не змінюючи швидкості, виїхав на перехрестя, проїхав
біля 2 м та відчув удар в правий бік свого автомобіля. Безпосередньо перед
ударом він побачив автомобіль, який рухався по вул. Щорса в його бік з
великою швидкістю, тому намагався загальмувати, але не зміг уникнути зіткнення.
Після ДТП до прибуття
працівників ДАІ вони автомобілі на проїзній частині не пересували. Пояснив, що
пошкоджений автомобіль через деякий час після ДТП безкоштовно його батько ОСОБА_8. здав на металобрухт, оскільки відновити його виявилося
нераціональним.

Відповідач
за первісним позовом ОСОБА_2.
в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1. не
визнав та підтримував свій зустрічний позов до ОСОБА_3. Пояснив, що у
зазначений час, керуючи належним йому автомобілем Фольксваген-Пассат, рухаючись
у м. Донецьку по вул. Щорса
від вул. Треньова в напрямку Південного автовокзалу по лівій смузі по
дорозі з дворядним однобічним рухом зі швидкістю 60 км/год, на відстані біля
3-5 м від світлофору, розташованого праворуч по ходу руху, він побачив, що
зелене світло для нього змінилося на жовте, тому він, не змінюючи швидкості,
виїхав на перехрестя на жовте світло, після чого побачив ліворуч автомобіль, що
рухався по пр. Панфілова, й у цю мить сталося зіткнення: лівою передньою
частиною автомобіль ОСОБА_2. урізався в праву передню частину автомобіля "Опель". Заходів
гальмування ОСОБА_2. не приймав, тому що до зіткнення не бачив зазначеного
автомобілю. Вважає, що ОСОБА_3. винен
у ДТП, тому що
повинен був пропустити транспортний засіб ОСОБА_2., який завершував маневр по проїзду перехрестя. Підтвердив,
що його автомобіль залишається невідремонтованим до теперішнього часу.

Суд,
заслухавши показання сторін, свідків ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12.,
ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15., ОСОБА_16., дослідивши письмові докази, що є в
матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов ОСОБА_1. до
ОСОБА_2. підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2. до ОСОБА_3. задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд
встановив, що 15 серпня 2004 року мала місце дорожньо-транспортна пригода з
участю автомобіля "Opel Omega", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належного
на праві власності ОСОБА_1., під керуванням водія ОСОБА_3., і автомобіля «Volkswagen Passat",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2, належного ОСОБА_2. під його ж
керуванням. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди були
пошкоджені обидва зазначені автомобілі. Ці обставини підтверджуються
показаннями сторін, матеріалами по відмові у порушенні кримінальної справи, в
тому числі постановою про відмову в порушенні кримінальної справи (аркуші
матеріалу 1-2, т.1, а.с.5-6), протоколом огляду місця події зі схемою
дорожньо-транспортної пригоди (а.м.12-16, т.1, а.с.9-12,13), документами, що підтверджують
факт пошкодження автомобілей внаслідок ДТП (т.1, а.24-37, 71-80), а також факт
належності автомобілей відповідним сторонам (т.1, а.с.53, т.2, а.с.3).

Суд
встановив, що зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія
ОСОБА_2., що припустився
порушення пп.е) п.8.7.3, п.8.10 Правил дорожнього руху.

Відповідно
до п. є) п.8.7.3 Правил дорожнього руху червоний сигнал, у тому числі
миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно
до п.8.10 Правил дорожнього руху у разі подання світлофором (крім реверсивного)
або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед
дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце
зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед
залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони
відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не
створюючи перешкод для руху пішоходів.

Судом
встановлено, що зазначені вимоги Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2були
порушені, і такі допущені ОСОБА_2порушення знаходяться у прямому причинному
зв'язку з наслідками, що сталися, - дорожньо-транспортною пригодою, в якій був
пошкоджений автомобіль «Opel Omega".

Зазначені
обставини повністю підтверджуються не лише показаннями представника позивача,
третьої особи та його представника, а й дослідженими судом матеріалами по
відмові у порушенні кримінальної справи, в тому числі постановою про відмову в
порушенні кримінальної справи, якою встановлено вину саме ОСОБА_2. в порушенні
Правил дорожнього руху та відповідно у вчиненні ДТП, і зазначену постанову
ОСОБА_2. не оскаржував (а.м. 1-2), схемою дорожньо-транспортної пригоди із
фіксуванням місця розташування транспортних засобів на проїзній частині після ДТП,
(а.м. 16, т.1, а.с.13), із фіксуванням пошкоджень на автомобілях.

Обставини
дорожньо-транспортної пригоди, за яких саме ОСОБА_2. виїхав на
перехрестя на червоний заборонний сигнал світлофору, повністю підтвердили в
судовому засіданні свідки

ОСОБА_13., ОСОБА_14„
а також ОСОБА_12. та
ОСОБА_16., які категорично
стверджували, що автомобіль "Opel" виїхав
на перехрестя після увімкнення для нього зеленого сигналу світлофору, у той час
як автомобіль "Volkswagen" на великій
швидкості виїхав на перехрестя на червоне світло.

При
цьому суд встановив, що свідки ОСОБА_12. та ОСОБА_16. є в справі єдиними
свідками, які не перебувають в будь-яких стосунках із сторонами по справі, а є
сторонніми особами, які випадково опинилися на місці події та повністю
спостерігали механізм ДТП.
Враховуючи, що показання зазначених свідків є стабільними, послідовними та
логічно аргументованими, і не довіряти показанням зазначених свідків немає
жодних підстав, суд вважає, що саме показання зазначених свідків достовірно
відображають дійсну картину дорожньо-транспортної пригоди.

Допитані
в судовому засіданні в якості свідків з боку відповідача ОСОБА_2. ОСОБА_10. та ОСОБА_15.
взагалі не були присутніми на місці події в момент дорожньо-транспортної
пригоди, в зв'язку з чим не взмозі дати суду особистих пояснень щодо механізму ДТП, а тому їх
показання не можуть бути покладені в основу рішення в частині встановлення
особи, винної в даній дтп.

Що
стосується показань свідків з боку відповідача ОСОБА_2. - ОСОБА_9. та
ОСОБА_11., то вони в судовому засіданні категорично стверджували, що ОСОБА_2.
виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора, посилаючись при цьому на те,
що сам ОСОБА_9., їдучи за ОСОБА_2на своєму автомобілі на відстані біля 10-15 м,
також встигав проїхати перехрестя на зелене світло. Проте враховуючи дружні
стосунки між свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_2.,
те, що у момент ДТП зазначені
свідки разом з ОСОБА_2прямували у відпустку, а головне - приймаючи до уваги, що
показання зазначених свідків суперечать показанням самого ОСОБА_2., який визнав факт
свого виїзду на перехрестя не на зелений, а на жовтий сигнал світлофора (який,
до речі, також є заборонним для руху згідно пп. ґ) п.8.7.3 Правил), суд вважає,
що зазначені свідки дали показання, які не відповідають дійсності, в інтересах
ОСОБА_2. з метою винесення судом рішення на його користь.

Судом
встановлено, що за результатами проведення автотехнічної експертизи,
призначеної судом по справі, експертам не вдалося встановити шляхом аналізу
об'єктивних технічних даних механізм дорожньо-транспортної пригоди, в зв'язку з
чим експертне дослідження було зроблено по двох варіантах - по першому варіанту
на підставі показань ОСОБА_3., по другому варіанту - на підставі показань
ОСОБА_2. (т.1, а.с.223-230).

Але
враховуючи встановлені судом обставини справи, за яких ОСОБА_2. безумовно
виїхав не на жовтий, а саме на заборонний червоний сигнал світлофора, висновки
автотехнічної експертизи в частині, заснованій на показаннях ОСОБА_2., не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки суперечать об'єктивним доказам, що є в
матеріалах справи.

Оскільки,
як встановлено судом, дійсним обставинам справи відповідають показання
ОСОБА_3., що підтверджуєтья об'єктивними показаннями свідків ОСОБА_12. та
ОСОБА_16., вина відповідача ОСОБА_2.
у вчиненні ДТП пітверджується
також висновком автотехнічної експертизи в частині, заснованій на показаннях
ОСОБА_3. (т.1, а.с.223-230), згідно якого в даній дорожній обстановці водій
автомобіля "Opel
Omega" ОСОБА_3. не мав
технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем "Volkswagtn Passat" шляхом виконання
вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці водій
автомобіля "Volkswagen Passat"
ОСОБА_2. мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем "Opel Omega"
шляхом виконання вимог пп.(е) п.8.7.3 і п.8.10 Правил дорожнього руху.

При
цьому відповідач ОСОБА_2. та його представник не надали суду достовірних
достатніх доказів своїм ствердженням, що зазначена дорожньо-транспортна пригода
відбулася з вини ОСОБА_3., і в матеріалах справи відсутні об'єктивні дані, які б
свідчили про порушення ОСОБА_3. Правил дорожнього руху, що знаходяться в
причинному зв'язку із зазначеною ДТП.

Суд
встановив, що автомобіль "Volkswagtn Passat",
державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент дорожньо-транспортної пригоди
належав на праві власності відповідачу ОСОБА_2., що крім показань сторін,
підтверджується довідкою РЕВ 17 МРВ ДАІ м. Слов'янська ГУМВСУ в Донецькій
області (т.2, а.с.З).

Таким
чином, суд встановив, що на момент ДТП
ОСОБА_2. був володільцем зазначеного джерела підвищеної небезпеки, а за
таких обставин на підставі ч.2 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, ч.2 п.4
постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992
року, з наступними змінами та доповненнями, ОСОБА_2. несе відповідальність за
шкоду, спричинену власнику

автомобіля "Opel
Omega" ОСОБА_1. джерелом
підвищеної небезпеки - автомобілем "Volkswagen Passat".

Суд
встановив, що матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля "Opel Omega" ОСОБА_1., складає
43317 гривень 87 коп., що
підтверджується актом автотоварознавчого дослідження (т.1, а.с.24-37).

В
судовому засіданні сам позивач ОСОБА_1.
та третя особа ОСОБА_3.,
якому на підставі довіреності був переданий у користування зазначений
автомобіль, стверджували, що після ДТП
автомобіль «Opel" відремонтований
не був, а через недоцільність та неможливість здійнення ремонту був зданий на
металобрухт іншим користувачем автомобіля ОСОБА_7.

Зазначені
пояснення позивача та третьої особи нічим не спростовані, а доводи відповідача
ОСОБА_2. про те, що ОСОБА_1. має вимагати
відшкодування шкоди не з ОСОБА_2.,
а з ОСОБА_3., оскільки той не повернув йому автомобіль, суд вважає
безпідставними. Судом встановлено, що саме через винні дії ОСОБА_2., а не ОСОБА_3.
належний ОСОБА_1.
автомобіль зазнав механічних пошкоджень, через які ОСОБА_1. спричинено
матеріальну шкоду. Саме цю шкоду, що виникла внаслідок пошкодження автомобіля,
вимагає ОСОБА_1. стягнути з ОСОБА_2. на законних підставах, передбачених ст.ст.1187,
1188 ЦК України, а стосунки між ОСОБА_1. та ОСОБА_3. щодо неповернення
автомобіля не є предметом розгляду даної справи. Тому враховуючи, що автомобіль
ОСОБА_1.
відремонтований не був, а розмір шкоди та правильність висновків, встановлених
актом автотоварознавчого дослідження (т. 1, а..24-37), сторони в судовому
засіданні не спростовували, суд на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вважає
зазначені обставини встановленими, в зв'язку з чим вважає необхідним на
підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК
України стягнути з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_1. у
рахунок відшкодування матеріальної шкоди 43317 гривень 87 коп.

Суд
встановив, що в результаті пошкодження автомобіля позивачу ОСОБА_1. було спричинено
моральні переживання в зв'язку з зіпсуванням його майна, були порушені
нормальні умови життя позивача, пов'язані з можливою експлуатацією автомобіля,
а також певні матеріальні перспективи, пов'язані з його запланованим продажем.
Тому суд вважає, що з вини відповідача ОСОБА_2. позивачу було спричинено
моральну шкоду, в зв'язку з чим позов ОСОБА_1. про відшкодування моральної
шкоди є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість
спричинених страждань, те, що позивачу ОСОБА_1. був
спричинений психологічний стрес, пов'язаний з псуванням цінного майна, що свідчить
про наявність негативних наслідків, які на деякий час вплинули на спосіб життя
потерпілого, враховуючи тривалий час, у який позивач не отримує компенсацію за
спричинену шкоду, а також зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на
поновлення нормального стану, суд виходячи з положень ст.1167 ЦК України, пп.3, 9
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про
судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди" вважає, що
розмір суми, яка може компенсувати позивачеві ОСОБА_1. спричинену шкоду, складає 20000 гривень. Зазначену суму
суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2. на користь позивача
у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно
до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в
зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь
позивача понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 442 гривні (т.1,
а.с.2), а також витрати на судово-автотехнічну експертизу в сумі 366 гривень 24
коп. (т.1, а.с.218-220).

Враховуючи
встановлені судом обставини справи, за яких саме порушення ОСОБА_2. Правил
дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною
пригодою, що сталася, у той час як відутні докази про порушення ОСОБА_3. Правил
дорожнього руху, які б були причиною даної ДТП, суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2. до ОСОБА_3. про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необгрунтованим та задоволенню
не підлягає.

На
підставі викладеного, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.2 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188,
ст.1192 ЦК України
в редакції 2003 року, ст.88 ЦПК України, п.п.4, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року, з наступними змінами та
доповненнями, пп.3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня
1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди",
з наступними змінами та доповненнями, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1на
відшкодування матеріальної шкоди 43317 гривень 87 коп., на відшкодування
моральної шкоди 20000 гривень, судовий збір, сплачений при поданні подову, в
сумі 442 гривні, а також витрати на судову автотехнічну експертизу в сумі 366
гривень 24 коп., а всього стягнути 64126 (шістдесят чотири тисячі сто двадцять
шість) гривень 11 коп.

ОСОБА_2
в позові до ОСОБА_3про відкшодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський районний суд м. Донецька протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до
Апеляційного суду Донецької області через Київський районний суд м. Донецька
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу може бути подано без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.