справа №2-1584/07
РІШЕННЯ

Іменем України

10
вересня 2007 року                                                                                        м.  Запоріжжя

Заводський
районний суд м.  Запоріжжя у складі:

Головуючого
судді      Забіяко Ю.Г.

при
секретарі               Вінник Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором позики -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
у липні 2007 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про стягнення боргу
за договором позики у розмірі 28000 грн.,
що складається із основного суми боргу 27500рн. Та 500 грн. за
прострочення повернення боргу. В обґрунтування позовної заяви позивач
посилалася на те,  що відповідач
11.06.2006р. позичив у нього гроші у сумі 11500 грн. та зобов'язався повернути
борг 21.06.2006р. та виплатити 4000 грн. з прибутку,  який він отримує від внесення грошей,  які були йому передані згідно умов договору
позики. 25.06.2007р. відповідач написав розписку,  що він зобов'язується мені повернути борг
28.06.2007р. 27500 грн.,  а якщо цього
дня він його не поверне,  то буде
виплачувати окрім суми боргу ще по 100 грн. за кожен день прострочи.

В
судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву на підставах,  які були викладені у позовній заяві та суду
пояснив,  що вони з відповідачем
знаходилися у дружніх стосунках,  разом
працювали,  тому вона йому позичила
вказану суму,  відповідач написав
розписку,  але виконувати свої
зобов'язання в добровільному порядку не бажає.

Відповідач
в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі,  підтвердив,
що дійсно з позивачем було укладено договір позики,  про що він написав розписку,  та зобов'язався у встановлений термін
передати гроші у розмірі 27500 грн.,  але
у зв'язку із скрутним матеріальним становищем він не може повернути борг,  а зобов'язався це зробити після продажу своєї
квартири. Передача грошей та написання розписки було в добровільній формі,  також пояснив,  що ніякого примусу або протиправних дій
відносно нього не мало місце

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  вивчивши і дослідивши письмові матеріали
справи,  аналізуючи і оцінюючи всі надані
докази в їх сукупності,  приходить до
висновку,  що позов обґрунтований та
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом
встановлено і підтверджено наявними у справі доказами,  що між сторонами був укладений договір позики
у письмовій формі від 11.06.2006р.,
згідно якому відповідач взяв у позивача суму 2300 доларів США,
що відповідало на момент укладенню договору 11500 грн. з
виплатою процентів за користування грошима,
та зобов'язався 25.06.2007р. повернути 27500 грн.,  а також зобов'язався у випадку неповернення у
зазначений термін повернути з процентами у розмірі 100 грн. за кожен день
прострочення(а.с. 6-7),  що відповідає
положення  ст. 1047 ЦК України.

Відповідно
до  ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальнику) грошові кошти,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно
до ч.2  ст. 1047 цього кодексу на
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника.

Відповідно
до  ст.
ст. 1049,  1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в
порядку,  що встановлено договором,  якщо позичальник своєчасно не повернув суму
позики,  він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до  ст. 625 цього
кодексу. Згідно  ст. 625 ЦК України
боржник,  який прострочив виконання
грошового зобов'язання,  на вимоги
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,  а
також три проценти річних від простроченої суми,  якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Факт
отримання грошей та написання боргової розписки підтвердив в судовому засіданні
відповідач,  який пояснив,  що передача грошей та написання розписки було
в добровільній формі,  також пояснив,  що ніякого примусу або протиправних дій
відносно нього не мало місце.

Зазначені обставини підтверджують,
що між сторонами був укладений договір позики. Встановлено,  що борг позикодавцю не повернуто. Договором
позики було встановлено,  що відповідач в
разі прострочення повернення суми боргу повинен повернути за кожен день
прострочення по 100 грн.

У
зв'язку з вищевикладеним,  суд приходить
до висновку,  що позов підлягає
задоволенню в повному об'ємі.

У
відповідності до  ст. 88 ЦПК України
позивач має право на отримання компенсації за документально підтверджені
витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст. 625,  1046-1050 ЦК України,   ст.
ст. 10,  60,  88,
209,  212,  214-215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  зареєстрований та проживає в М.
Запоріжжя,  АДРЕСА_1,
ШН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 28 000 грн. боргу,  280 грн. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення,  а
всього 28 310 грн.

Зняти
арешт з квартири АДРЕСА_1 в м.  Запоріжжі
після повного виконання рішення суду.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський
районний суд м.  Запоріжжя шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений  ст. 294 ЦПК України,  рішення набирає законної сили після
закінчення цього строку