Справа № 2-1819/2007 p.
РІШЕННЯ

Іменем   України

05
жовтня 2007 року. Крюківський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в складі:    судді КобзіяБ.І.,

при секретарі
Сердюк Т.В.,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Кременчуці цивільну
справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про
стягнення орендної плати за договором та визнання права власності на самовільно
збудований гараж, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом,  в
якому просила постановити рішення,  яким
стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість по орендній платі
за травень,  червень і липень 2007 року
згідно договору оренди № 01 від 01.05.2007 року у розмірі 630 грн.

В подальшому від позивача по справі ОСОБА_1 до суду надійшли доповнення до
раніше поданої позовної заяви,  в яких
позовні вимоги позивача доповнюються вимогою визнати за ОСОБА_1 право власності
на самовільно збудований гараж загальною площею 19, 50 м. кв,  що знаходиться по вул.  Воровського,
46 в м.  Кременчуці. В судовому
засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник
відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково,  суду пояснив,
що дійсно 01 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений
договір оренди нежитлового приміщення № 01 та акт прийому-передачі цього
приміщення. Однак з вимогами позивача ОСОБА_2 не погоджується з наступних
підстав.

Пунктом
1.5. Договору оренди передбачено,  що
орендодавець ОСОБА_1 гарантує,  що об'єкт
оренди,  який передається в оренду,  або будь-яка його частина не є предметом
спору,  застави,  іншого забезпечення зобов'язань орендодавця
перед третіми особами,  а також що в неї
є повноваження на укладення даного договору.

Статтею
7 61 Цивільного кодексу України встановлено,
що право передання майна у найм має власник речі або особа,  якій належать майнові права. Наймодавцем може
бути також особа,  уповноважена на
укладення договору найму.

З
моменту укладення договору оренди гаражу позивачем так і не було надано
відповідачеві правовстановлюючих документів на об'єкт оренди,  що дає йому підстави вважати,  що у ОСОБА_1 не має ні цих документів,  ні повноважень на укладення договору оренди.
З таких підстав відповідач вважає,  що
договір оренди № 01 від 01.05.2007 року є недійсним і не породжує для сторін ніяких
правових наслідків.

Суд,  вислухавши пояснення представника
позивача,  представника відповідача,  дослідивши матеріали справи,  приймає до уваги слідуюче.

01
травня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди
нежитлового приміщення № 01,  відповідно
до якого позивач виступає орендодавцем,
а відповідач-орендарем.
Орендоване приміщення було передане відповідачу 01.08.2007 року,  що підтверджується актом прийому-передачі
нежитлових приміщень за договором оренди.

Відповідно
до п. 4.1 вказаного договору орендна плата була встановлена 315 грн. на місяць.

Пунктом
4.2 договору оренди передбачено,  що
орендна плата повинна сплачуватися готівкою наперед не пізніше 5 числа кожного
місяця,  тобто за серпень-до 05 серпня
2007 року. Крім того,  даний пункт
договору передбачає право орендодавця на звернення до суду з позовною заявою
про стягнення заборгованості за договором у будь-який час,  якщо вона виникла. Таким чином,  заборгованість відповідача перед позивачем
виникла з наступного дня,  після останнього
дня наданого для оплати,  тобто з 06
серпня 2007 року. На даний час його заборгованість перед позивачем становить
630 грн.

В
добровільному порядку відповідач
відмовляється погасити вказану заборгованість,
тому ОСОБА_1 вимушена звертатися з позовом до суду за захистом своїх
порушених прав.

Статтею
762 ЦК України
за користування майном з наймача справляється плата,  розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно
до  ст.
ст.  525,  526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається.

Відповідно
до ч. 1  ст.  625 ЦК
України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

26       березня 1998 року рішенням
міськвиконкому Кременчуцької міської ради № 173

чоловікові ОСОБА_1 ОСОБА_3,  було надано в оренду

земельну ділянку під залізобетонний гараж загальною площею 21 м.  кв. по вул.

Воровського,  46 в м.  Кременчуці. В подальшому 04 червня 2003 року
рішенням Крюківської

районної ради м.  Кременчука було
подовжено строк оренди земельної ділянки до 01.06.2008

року та укладено договір оренди від 05.06.2003 року.

Тоді ж ОСОБА_1 і ОСОБА_3  було
побудовано на цій ділянці залізобетонний гараж площею 19, 5 м.  кв. Будівництво гаражу було проведено без
належного дозволу виконкому Крюківської районної ради,  що відповідно до п. 1  ст.
376 ЦК України,  визначається як самочинне будівництво.

Відповідно до
ч.1  ст.
376 ЦК України,  житловий будинок,  будівля,
споруда,  інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,  якщо
вони збудовані  або будуються на
земельній ділянці,  що не була відведена
для цієї мети,  або без належного дозволу
чи належно затвердженого проекту,  або з
істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.
5  ст.
376 ЦК України,  на вимогу власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,  яке самочинно збудоване на ній,  якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до
висновку експерта № М-145-07 від 31.08.2007 року гараж,  що розташований в м.  Кременчуці по вул.  Воровського 46 є капітальною спорудою,  побудований з дотриманням будівельних норм та
правил та може безпечно експлуатуватись.

Інспекція
державного пожежного нагляду м.
Кременчука висновком від 12.09.2007 року № 625 погодила і надала свої
висновки про можливість експлуатації самовільно побудованого індивідуального
гаражу по вул.  Воровського, 46 в м.  Кременчуці.

ІНФОРМАЦІЯ_1
чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3 помер,  що
підтверджується

свідоцтвом
про смерть НОМЕР_1 від 27.07.2004 року. За життя він залишив заповіт,

відповідно
до якого усе його майно,  де б воно не
було та з чого б не складалося,  заповів

дружині
ОСОБА_1.

При таких
обставинах суд вважає,  що позов ОСОБА_1
підлягає задовільненню. Керуючись
ст.   ст.  10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України,   ст.   ст.
376,  525,  526,
625 ЦК України,  суд, -

РІШИВ:

Позов
фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення орендної плати
за договором та визнання права власності на самовільно збудований гараж
задовільнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за травень,  червень і липень 2007 року згідно договору
оренду № 01 від 01.05.2007 року у розмірі 630 грн.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на самовільно збудований гараж,  що знаходиться по вул. Воровського,  46 в м.
Кременчуці загальною площею 19, 50 м. кв.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачене державне мито в сумі 51 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.