СУД   ЧЕРКАСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа
№     22ц-2267       2007 р.                                      Головуючий
19,  23                                                                  Клочко
апеляційній інстанції Скіць М. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05
грудня 2007 року колегія     суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Черкаської
області в складі:

головуючого                                         Храпка
В.Д.

суддів                                                    Скіця
МЛ.,  Карпенко О.В.

при
секретарі                                       Авласовій
М. Л.

розглянувши   у відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу
представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного
суду   м. Черкаси від 16 жовтня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні
майном і земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В грудні
2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні майном і земельною ділянкою.

Вказувала
в обґрунтування позовних вимог,  що за
договором купівлі-продажу від 04.08.2005 року являється власником 1/2 частин
житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Будівлі
розташовані на земельній ділянці площею 1738 м2. 15.02.2006 року із
співвласницею

будинковолодіння
ОСОБА_4 було проведено добровільний розподіл земельної ділянки на дві

частини.
Свою частину домоволодіння по договору купівлі-продажу від 03.03.2006 року
ОСОБА_4 продала відповідачу ОСОБА_3,
який прийняв умови розподілу земельної ділянки,  про що

свідчить
акт розподілу з підписом відповідача.

Сторонами
у даній справі оформлені матеріали на приватизацію земельних ділянок у
відповідності з цим розподілом і вони знаходяться на вирішенні у Черкаській
міській раді.

Спір з питань
встановлення меж земельних ділянок між співвласниками садиби відсутній.

Відповідач
ОСОБА_3,  порушуючи вимоги будівельних
норм БН 441-42 «Вказівки по проектуванню огорож,  площадок і ділянок підприємств,  приміщень і споруд,  прийнятих Держбудом СРСР»,  які чинні на Україні,  по периметру своєї земельної ділянки
побудував огорожу з будівельної цегли,
висотою 2м 20см зверху бетонного фундаменту і кам'яного цоколя у той
час,  коли зазначені «Вказівки»
передбачають,  що висота парканів не може
бути більше 2-х метрів і не допускається будівництво огорож із цегли.

Загальна
висота паркану по внутрішній межі із земельною ділянкою позивачки складає
260-290 см.

Даний
паркан побудований на відстані 2-х метрів від фасадної (сторони) стіни
житлового будинку позивачки,  що
суперечить пунктам 2, 5 названих вказівок,
оскільки заборонено в такий спосіб встановлення огорож біля житлових
будинків взагалі і вздовж їх фасадів зокрема. В результаті цього порушена
інсоляція та провітрюваність земельної ділянки і просихання грунту біля стін
будинку позивачки.

2

Підсипкою грунту
до висоти фундаменту під паркан відповідачем створені перешкоди у природному дренажі
та відведенні дощових вод.

Паркан,  побудований відповідачем,  повністю перекриває по висоті вікна і вхідні
двері будинку позивачки від сонячного світла. На зауваження позивачки не
створювати перешкод в нормальному користуванню позивачкою власним будинком і
земельною ділянкою відповідач позитивно не відреагував.

На
підставі наведеного,   ст.  ст.
16,  317 ЦК України,   ст.
ст. 78,  152 ЗК України просила
постановити рішення,  яким усунути
перешкоди в користуванні майном і земельною ділянкою,  належний їй по АДРЕСА_1,  шляхом відновлення становища,  яке існувало до порушення її прав з липня
2006 року,  шляхом знесення відповідачем
ОСОБА_3 цегляного паркану з кам'яним цоколем по межі земельних ділянок
сторін,  довжиною 23 метри або органами
державної виконавчої служби за рахунок відповідача.

Діями відповідача крім матеріальної шкоди,
пов'язаної з обмеженням в користуванні майном , щ і земельною
ділянкою,  нанесена і моральна (
немайнова) шкода,  пов'язана із
виникненням постійних t конфліктів і сварок між сторонами - співвласниками в
період всього будівництва паркану з липня по f
вересень   2006   року,
моральними   переживаннями   і
душевними   стражданнями,    безплідними зверненнями до органів
виконавчої влади місцевого самоврядування,
які сприяли незаконному будівництву відповідачем власного паркану.
Розмір моральної шкоди визначає у 20000 грн.,
які просила стягнути з відповідача на свою користь на підставі  ст.
ст. 23 ЦК України,  стягнути судові витрати по оплаті
держмита,  інформаційно-технічного
забезпечення процесу,  юридичної
допомоги.

Рішенням
Придніпровського районного суду від 16 жовтня 2007 року позов задоволено
частково.

Зобов"язано
ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні майном і земельною ділянкоюОСОБА_2
шляхом знесення цегляного паркану з цоколем з каменю по всій межі земельних
ділянок сторін,  довжиною 35 метрів за
рахунок ОСОБА_3

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень та
судові витрати по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 подав
апеляційну

скаргу,  в якій просить про
скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в

задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав,  що суд неповно дослідив докази по справі, ,

висновки суду про задоволення позову не ґрунтуються на доказах по справі і
неправильне

застосування судом норм матеріального права.

Зокрема
зазначив,  що суд безпідставно відхилив
надані стороною відповідача докази і не дав належної оцінки доказам позивача.

Судова
колегія заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін,  що
з"явилися,  вивчивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно
до вимог  ст.  10 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
кожна сторона у справі повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Задовольняючи
позов районний суд виходив з того,  що
відповідач при будівництві паркану ігнорував вимоги ,  що регламентуються будівельними нормами і
правилами,  відомчими наказами; правилами
і інструкціями Комітету України з питань будівництва,  зокрема ДБН 360-92,  БН 441-72».і БН 72-92,  тощо,
і по внутрішньому периметру межі із співвласником встановив паркан з
цегли на" бетонному фундаменті з камінним цоколем та знехтував
елементарними правилами добросусідства.

Посилання
представника відповідача ОСОБА_1 про те,
що межа між співвласниками садиби не визначена,  огорожа влаштована на частині земельної
ділянки,  що перебуває в користуванні
відповідача безпідставні,  так як він
повинен був їх довести за допомогою належних та допустимих доказів,  з урахуванням положень  ст.
ст.  57 - 59 ЦПК України,  зазначені ним обставини. Таких доказів він не
надав. Крім того,  його вимоги
спростовуються іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Судом
встановлено і підтверджено матеріалами справи,
що сторони добровільно встановили межу в користуванні земельною ділянкою
і підготували документи для приватизації.

Відповідач
ОСОБА_3,  порушуючи вимоги будівельних
норм БН 441-42 «Вказівки по проектуванню огорож,  площадок і ділянок підприємств,  приміщень і споруд,  прийнятих Держбудом СРСР»,  які чинні на Україні,  по периметру своєї земельної ділянки
побудував огорожу з будівельної цегли,
висотою 2м 20см зверху бетонного фундаменту і кам'яного цоколя у той
час,  коли зазначені «Вказівки»
передбачають,  що висота парканів не може
бути більше 2-х метрів і не допускається будівництво огорож із цегли,  однак встановив огорожу по внутрішній межі із
земельною ділянкою позивачки,  висотою
260-290 см.

Таким чином ,  судова колегія
вважає,  що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і

не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм

матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного

вирішення справи.

Також
судова колегія вважає,  що висновок суду
першої інстанції про те,  що незаконними
діями відповідача позивачці завдано і моральної шкоди являється правомірним і
розмір відшкодування судом визначено вірно,
виходячи із засад виваженості,
розумності та справедливості.

На підставі
наведеного та керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_1 відхилити,  рішення Придніпровського районного суду від
16 жовтня 2007 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.