РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа № 2-414/2007

22.06.2007 року

Малиновський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого     судді                            -          Джабурія О.В.

при секретарі                                         -          Філімович І.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу

за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  яка діє від
свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,
за участю третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органа опіки та
піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,  про усунення перешкод у здійсненні права
власності

за
зустрічним позовом ОСОБА_2,  яка діє від
свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
дарування від 25.03.2005 року та визнання права власності на 1/2 частину жилого
приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач,  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  яка діє від свого імені та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

У
судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої вимоги,  просили задовольнити їх в повному об'ємі і
зазначили,  що позивачеві на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1,  в
який зараз мешкає колишня дружина його сина,
та його неповнолітній внук,  які
мають інше житло,  добровільно спірну
квартиру не звільняють,  у зв'язку з чим
він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою,  та вимагає усунути йому перешкоди у
користуванні власністю виселив зазначених осіб із спірного житла.

Відповідачка
в судовому засіданні не визнала позовні вимоги пред'явила зустрічний позов про
визнання недійсним договору дарування від 25.03.2005 року укладеного між
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
визнання за нею права власності на 1/2 частину жилого приміщення. У
позові вона посилається на те,  що 1/2частка
квартири була придбана її колишнім чоловіком ОСОБА_4 в наслідок приватизації у
грудні 2001 року,  та на її думку є
загальним майном подружжя. В подальшому,
у 2005 році,  без її згоди,  не глядячи на те,  що вона мешкала у цій квартирі,  ОСОБА_4 подарував зазначену частку квартири
відповідачу ОСОБА_1 Вона на протязі тривалого часу сплачувала кошти за
користування квартирою,  комунальними
послугами,  що були їй надані.

ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та їх представник вимоги зустрічного позову не
визнали.

Суд залучив
до участі у справі у якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та
піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.
Представник зазначеного органу до суду не з'явився,  своєї думки щодо суті спору не висловив.

Вислухав
пояснення сторін,  дослідивши письмові
докази по справі,  суд вважає,  що первинні позовні вимоги обґрунтовані і
підлягають задоволенню в повному обсязі,
а у зустрічному позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1,  є власником квартири АДРЕСА_1.

1/2
частина квартири належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на
житло,  виданого УЖКГ виконкому Одеської
міської Ради від 24.12.01 р.,  та 1/2 частина квартини на підставі
договору дарування від 05.04.05 p.,  який був
посвідчений приватним нотаріусом Стукаленко Л.В. Зазначені свідоцтво та договір
не визнані судом недійсними.

Судом встановлено,  що у 1989 p. син ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 разом з дружиною,  ОСОБА_2
переїхали проживати до ОСОБА_1 у вищезазначену квартиру. Від шлюбу ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 народився ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1н.

З 2002
р. ОСОБА_4 змінив своє місце проживання,
фактично пішов з сім'ї,  але його
дружина разом з дитиною залишились проживати у квартирі АДРЕСА_1.

25.11.04
р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний,
що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1,  виданого другим відділом реєстрації актів
цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м.  Одеси.

У
теперішній час у ОСОБА_1 виникла необхідність продати належну йому на праві
власності квартиру,  але ОСОБА_2 створює
йому перешкоди у цьому,  а саме
відмовляється звільнити квартиру.

Згідно
ч. 1  ст.
321 ЦК України
ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його
здійсненні. Згідно  ст.  391 ЦК
України,  власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженні
своїм майном.

Суд
вважає,  що позов про усунення перешкод у
користуванні квартирою та виселення сторони відповідачів з неї підлягає
задоволенню.

Суд не
приймає до уваги,  доводи сторони ОСОБА_2
про те,  що 1/2 частка квартири була
придбана її колишнім чоловіком ОСОБА_4 в наслідок приватизації у грудні 2001
року,  та є загальним майном
подружжя,  а тому в подальшому,  у 2005 році,
він не міг розпорядитися нею без її згоди. Суд вважає,  що природа правовідносин між сторонами при
приватизації,  а саме безоплатна передача
нерухомості державою у власність громадянина,
фактично породжує наслідки,  що
породжує договір дарування. Так,  одна
сторона - Держава безоплатно передала у власність іншої сторони ОСОБА_4 1/2 частину
зазначеної квартири. Внаслідок цього він може розпоряджатися безоплатно
отриманою власністю без згоди дружини,
так як це майно не придбано у шлюбі за загальні кошти подружжя.

Судом
встановлено,  що на час приватизації
позивачка ОСОБА_2 була зареєстрована в іншому місці,  фактично мала інше місце мешкання. Окрім
цього вона не заявила будь яких позовних вимог щодо визнання приватизації
квартири недійсною.

Суд
вважає,  що ОСОБА_2 обмежує ОСОБА_1 у здійснення права
власності,  а тому відмовляючи їй у
позові задовольняє первинні позовні вимоги.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11,  209,
212,  214-215 ЦПК України,   ст.
319,  391 ЦК України,   ст.
150 ЖК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійснені права власності й проживанні
задовольнити.

У позові
ОСОБА_2,  яка діє від свого імені та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
відмовити.

Усунути
ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселити з неї ОСОБА_2
та неповнолітнього ОСОБА_3.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом,  що
його ухвалив,  за письмовою заявою відповідача,  поданою протягом десяти днів з дня отримання
його копії.