Справа № 2о-35/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2007 року
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі: головуючого
судді -Біленької A.M. при секретарі -
Богданович А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну
справу за заявоюОСОБА_1, зацікавлена особа управління праці та соціального захисту населення Комінтернівського РВК м. Харкова про встановлення факту проживання в м.
Севастополі в роки його оборони та встановлення статусу учасника війни, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник,
ОСОБА_1 звернувся до суду із данною заявою, в якій просив встановити факт, що він, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець м. Севастополя, проживав на його
території під час його оборони з 30 жовтня 1941 року
по 4 липня 1942 року. В обгрунтування своєї заяви
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1народився в сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які проживали в м. Севастополі в період
з 1937 року по 1943 рік. Його батько ОСОБА_2 пішов добровольцем на фронт і в грудні 1941 року - зник без вісти. Він та
його мати на початок Великої Вітчизняної війни залишились проживати в м.
Севастополі та були евакуйовані із міста в 1943 році в Дніпропетровську область. Факт його, заявника проживання в м.
Севастополі в період з ЗО жовтня 1941 року по 4 липня 1942 року, тобто в період оборони міста в роки війни, підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим в 1939 році, а також штампом на ньому
про проходження реєстрації в 1-ій дільниці
поліції м. Севастополя - 22 серпня 1942
року. Відповідно до п. 12 ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту», він
повинен бути визнаний учасником
війни, як особа, що яка під час оборони м. Севастополя з 30 жовтня 1941 року, проживала на його території.
Однак, Комінтенівське районне
управляння праці та соціального захисту населення м. Харкова відмовило йому з тих підстав, що він не зміг
підтвердити своє проживаня в м. Севастополі за вказаний період архівною
довідкою із-за відсутності архівних даних
в державному архіві м. Севастополя. Встановлення даного факту необхідно
для отримання статуса учасника
війни.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1, заявлені вимоги підтримав, просив
їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

2

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, прийшов до
висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Матеріалами
справи встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець м. Севастополя, проживав на його території під час оборони міста з ЗО жовтня 1941 року по
4 липня 1942 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 заявник ОСОБА_1
народився в сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3які проживали
в м. Севастополі в період з 1937 року по 1943 рік. Батько заявникаОСОБА_2пішов добровольцем на фронт і в грудні 1941 року - зник без вісти. Заявник та його
мати на початку Великої Вітчизняної війни залишились проживати в м.
Севастополі та були евакуйовані із міста в 1943 році в Дніпропетровську
область. Факт проживання заявника в м.
Севастополі в період з ЗО жовтня 1941 року по 4 липня 1942 року, тобто в період оборони міста в роки війни,
підтверджується його свідоцтвом про
народження, виданим в 1939 році, а також штампом на цьому свідоцтві про проходження реєстрації в 1-ій
дільниці поліції м. Севастополя - 22 серпня 1942 року.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги заявника в цій частині підлягають
задоволенню.

Стосовно вимог заявника про встановлення статусу учасника війни, то в цій частині суд відмовляє в задоволенні вимог, оскільки
такий статус встановлюється на підставі закону.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. 257 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець м.
Севастополя, проживав на його території під час оборони міста з 30 жовтня 1941 року по 4 липня 1942 року.

В іншій частині заявлених вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, або в порядку ч.4 ст. 295
ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.