Справа № 2-513
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 вересня
2007р.      Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:
головуючого- судді Пустовіт З.П. при секретарі: Гоноболіній О.І.,

з участю
адвокатів:   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до виконавчого комітету Бердянської міської ради,  ОСОБА_4, ОСОБА_5,  третя особа Бердянське міське управління
земельних ресурсів про поновлення строку на захист порушеного права,  про відновлення меж землекористування,  визнання частково недійсним рішення виконкому
і угоди про розподіл земельної ділянки,
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В грудні
2005 року позивач звернулася до суду з позовом до виконкому Бердянської міської
ради,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5про поновлення строку позовної
давності,  про відновлення меж
землекористування,  визнання частково
недійсним рішення виконкому і угоди про розподіл земельної ділянки,  визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно. В позові зазначала,
під час оформлення їй таОСОБА_4 технічної документації на приватизацію
земельної ділянки в травні 2005 року з'ясувалось,  що в 2000 році при добровільному розділі
земельної ділянки,  розташованої по
АДРЕСА_1між трьома співвласниками з утворенням трьох ізольованих домоволодінь
була допущена помилка,  яка заключається
в тому,  що при виділі в
користуванняОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 0270 га їй було включено
частину земельної ділянки,  на якій
розташовані спірні сараї розмірами 2, 0м на 5, 5м.  та 2, 25м на 4, 1м. ,  якими позивач користується з 1978 року,  з моменту їх будівництва,  хоча домовленість розділу була саме з
урахуванням користування нею сараями. В силу свого віку на той час -77
років,  юридичної необізнаності,  поганого зору і відсутності навиків правильно
розуміти креслення: плани розділу,  вона в
2000 році погодилась на реальний розділ спільної земельної ділянки,  вважаючи,
що їй правильно розрахована виділяєма земельна ділянка площею 0, 0435га
за фактичним користуванням.  Рішенням
виконкому Бердянської міської ради №702 від 21.12.2000 року був затверджений
добровільний розділ земельної ділянки з утворенням ізольованих дворів з
присвоєнням кожному співвласнику,  який
виділяється,  окремої поштової адреси. До
теперішнього часу вона продовжує користуватись цими сараями і межа суміжної
ділянки проходить по стінам сараїв. Лише незадовго перед пред'явленням позову
до суду ОСОБА_4 встановила
допущену помилку по межам розділу,
проте заявила,

що буде
наполягати на передачі їй частини земельної ділянки,  на якій розташовані сараї,  як зазначено на схемі. Оскільки на протязі 5
років,  з 2000 року,  позивач відкрито і добросовісно продовжує
користуватись спірними сараями і земельною ділянкою під ними,  то вважає,
що слід відновити межу суміжних ділянок між нею та ОСОБА_4. по задній
стіні сараїв,  визнавши частково
недійсним угоду про розділ земельних ділянок та рішення Бердянського
міськвиконкому №702 від 21.12.2000 рокую. Крім цього,  схема-план
розділу земельної ділянки була виконана недбало та неправильно проведені
заміри. В травні 2005 року у зв'язку з приватизацією землі ТОВ «Корум» був
складений план ділянки з урахуванням розташування спірних сараїв і загальний розмір
ділянки склав 0, 430 кв.м.  Одночасно
позивач просить визнати за нею право власності на спірні сараї. Вважає,  що строк на захист порушеного права підлягає
поновленню,  так як про порушення свого
права вона взнала тільки в травні 2005 року,
тому просила його поновити.

В
судовому засіданні позивач та її представники ОСОБА_6, ОСОБА_7
підтримали позов повністю,
просили його задовольнити.

Представник
виконавчого комітету Бердянської міської ради Шаркова-Мирошниченко Н.А. за
дорученням пояснила,  що рішенням
міськвиконкому №702 від 21.12.2000 року затверджений розділ земельної
ділянки,  площею 0, 1179 га по
АДРЕСА_1,  яке було прийнято на підставі
матеріалів розділу: висновків управління земельних ресурсів,  добровільної угоди за заявами ОСОБА_3,  ОСОБА_4 і ОСОБА_8. Однією із складових частин
технічної документації щодо розділу земельної ділянки є графічне частина,  тобто план,
де зазначені межі земельних ділянок. Відповідно до цього плану сараї
знаходяться на земельній ділянці №2,  яка
була виділенаОСОБА_4 Проте,  приймаючи до
уваги надану позивачем технічну документацію,
виготовлену ТОВ „Корум",
згідно якої межа знаходиться за самовільними спорудами,  а площа земельної ділянки ОСОБА_3.  з їх урахуванням складає 0, 430 га ,  можна зробити висновок,  що на схемі розділу земельної ділянки в 2000
році була допущена помилка. В разі встановлення судом цих обставин
міськвиконком погодиться з позовними вимогами позивача.

Відповідач
ОСОБА_5 проти позовних вимог ОСОБА_3.  не
заперечувала та підтвердила,  що спірними
сараями завжди користувалась позивач,
двері обох сараїв виходять до неї в двір. Розмов про те,  що ОСОБА_3  уступила ці сараїОСОБА_4,
вона не чула.

Відповідач
ОСОБА_4 позов не
визнала та пояснила,  що вона поАДРЕСА_1
почала проживати з 1992 року,  отримавши
спадщину. Спірні сараї на земельній ділянці вже були,  ними користувались ОСОБА_3,  їх двері розташовані з боку позивача. При
розділі земельної ділянки в 2000 році були присутні вона, ОСОБА_3,
ОСОБА_8,  при цьому
вони показували спеціалісту,  якими
будівлями хто із них користується. Вона сказала,  що ці два сараї не її. На сьогоднішній час
сараями вона не користується,  але
оскільки вони знаходяться на її земельній ділянці згідно документів,  то вона заперечує проти задоволення позову.

Представники
відповідача Аксьонов Р.Є.,  адвокат
ОСОБА_2 доповнили,  що позовні вимоги
ОСОБА_3 не підлягають задоволенню,  так
як в судовому засіданні не було встановлено фактичного користування і сторона
не надала суду відповідних доказів. Посилання на добровільний розділ земельної
ділянки не може бути   прийнятий   до
уваги,    оскільки   позивач
звернулась   до   суду
і   оспорює

правильність
цього розділу. Спірні сараї не можуть бути узаконені судом,  бо наданий позивачем технічний висновок,  виготовлений «НДІпроектреконструкція»,  не містить вимог щодо відповідності будівель
будівельним нормам,  а також посилань
щодо порушень прав третіх осіб,  адже
сараї стоять на межі. Крім цього,  немає
підстав для поновлення строку позовної давності. Те,  що ОСОБА_3  на протязі 5 років не знала про порушення свого
права,  нічим не підтверджено,  просили в позові відмовити.

Представник
третьої особи - Бердянського міського управління земельних ресурсів Кисіль В.Г.
пояснила,  що їх організація не може
проводити обміри земельних ділянок,  бо
це роблять тільки землевпорядні організації,
які мають ліцензії,  їх управління
займається лише перевіркою вже складених документів

Спеціаліст
Бердянського БТІОСОБА_9в судовому засіданні пояснив,  що в технічну документацію при інвентаризації
домоволодіння технік БТІ вносить і самовільні будівлі,  та зі слів заказника зазначає,  хто ними користується. Схема розділу
земельної ділянки була надана власниками разом із рішенням виконкому. По цій
схемі сараї «Ж» і «З» відійшли власникуОСОБА_4 Чи зверталась до них ОСОБА_3  з питанням,  що
схема складена неправильно,  сказати не
може.

Спеціаліст
ОСОБА_10в судовому засіданні пояснив,  що
він є директором Бердянської філії «НДІпроектреконструкція». 20.02.2007 року до
нього звернувся ОСОБА_3 із заявою
щодо виготовлення технічного висновку по самовільним будівлям.  Він виїхав на місце. Йому було надано два
технічних паспорта,  один на ОСОБА_3у,  другий на її сусідку. Але коли він провів обстеження
земельної ділянки,  то дійшов
висновку,  що вони належать і
експлуатуються ОСОБА_3,  бо з боку її
сусідки -глухі стіни. При виготовленні висновку він не враховував норм
розташування конструкцій,  а зазначав
лише технічний стан будівель,  яким,  судячи з їх зовнішнього вигляду,  не менше 30-40 років експлуатації. Але при
цьому він враховував протипожежні норми.

Спеціаліст
ОСОБА_11 пояснила суду,  що в 2000 році
була заява від трьох співвласників щодо розділу земельної ділянки поАДРЕСА_1.
Вона виїхала на місце. Обмір земельної ділянки почала з ОСОБА_4,  потім підійшлаОСОБА_3. Сараї обстежила
з боку ОСОБА_4,  вона сказала,  що вони належить ОСОБА_3ій,  яка це підтвердила. Площа земельної ділянки
ОСОБА_3 розраховувалась з урахуванням цих сараїв. На момент обстеження
земельної ділянки між співвласниками домоволодіння вже склався порядок
користування земельною ділянкою. Вона зробила попередню схему розділу,  всі з нею погодились. Декілька разів вона
перераховувала площу земельних ділянок. Потім наносяться на схемі лінії,  розмальовуються ділянки в різний колір,  тоді і була допущена помилка. Площа земельних
ділянок відповідає рішенню виконкому,
але із-за її помилки сараї відійшли до іншого співвласника. їй
здається,  що до неї підходилаОСОБА_3 з
цього питання і вона виправляла помилку,
переносячи червону лінію за задню стінку сараїв,  але які документи передавались на
затвердження до виконкому,  виправлені чи
попередні,  сказати не може.

Свідок
ОСОБА_12  в судовому засіданні
показала,  що вона 28.04.2007 року
проводила обміри за замовленням ОСОБА_4 на виділ в окреме домоволодіння. Був
складений новий техпаспорт і схема. При виїзді на місце вона обміряла площу
земельної ділянки рулеткою між будівлями,
по вулиці,  у дворі,  розрахувала,
скільки землі перебуває під городом,
під двором,  отримала загальну
площу 267 кв.м. ,  але поставила 270
кв.м.  На ділянці було 3 самовільних
сараї: «Ж» збудований в 1980 році,

«З» - в 1981
році,  «Г» - в 1995 році і новий сарай
«И». Але з якого боку знаходяться входи до сараїв «Ж» і «З» сказати не
може,  бо не пам'ятає. Земля під спірними
сараями,  згідно її обмірів,  ввійшла в загальний план земельної ділянки
270 кв.м.  Оскільки правових документів
на сараї «Ж» і «З» немає,  то вони
включаються зі слів замовника. При цьому ОСОБА_12  не заперечувала,  що сараї «Ж» і «З» вона не обміряла,  бо вони були вже обміряні до неї. Вона робили
заміри тільки нових сараїв «Г» і «И». її не цікавило,  де фактично проходила межа,  оскільки вона керувалась схемою розділу,  яка була затверджена рішенням виконкому
Бердянської міської ради №702 від 21.12.2000 року,  які їй надала замовник ОСОБА_4

Заслухавши
позивача,  його представників,  представника виконкому,  відповідачів ОСОБА_5.,  ОСОБА_4.,
її представників,  представника
третьої особи,  спеціалістів
ОСОБА_9,  ОСОБА_11,  ОСОБА_10,
свідка ОСОБА_12 ,  вивчивши
матеріали справи,  суд приходить до
висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача і наявності підстав для
їх задоволення.

Судом
встановлено,  що рішенням виконавчого
комітету Бердянської міської ради №702 від 21 грудня 2000 року був затверджений
розподіл земельної ділянки,  загальною
площею 0, 1179 га,  розташованої
поАДРЕСА_1та закріплено: земельну ділянку,
площею 0, 0435 га,  розташовану по
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд; земельну ділянку,  площею 0, 0270 га з присвоєнням поштової
адреси АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку,  господарських будівель і споруд; земельну
ділянку,  площею 0, 0474 з присвоєнням
поштової адреси АДРЕСА_1для обслуговування житлового будинку,  господарських будівель і споруд,  що підтверджується копією рішення виконкому
№702 від 21.12.2000 року.

При
цьому судом з'ясовано,  що зазначеним
рішенням було затверджено добровільну угоду між ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4. та ОСОБА_8 щодо розділу земельної
ділянки на три окремі,  що
підтверджується копіями спільної заяви ОСОБА_4,
ОСОБА_3.  та ОСОБА_8 від
10.08.2000 року,  висновку міського
управління земельних ресурсів до проекту рішення Бердянської міської ради щодо
розділу земельної ділянки по АДРЕСА_1,
угоди про використання ділянки,
акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі
земельної ділянки від 24.11.2000 року,
експлікації земельних угідь та плану земельної ділянки.

Відповідно
до плану земельної ділянки (а.с. П) сараї,
розмірами 2, 0м х 5, 5м та 2, 25м.
х 4, 15м.  віднесені до
домоволодіння АДРЕСА_1,  яке
належитьОСОБА_4

Проте,  згідно технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку,  виготовленої ТОВ «Корум» за заявою ОСОБА_3.  в травні 2005 року,  а саме: акту про встановлення на місцевості
та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 30.05.2005р.,  плану зовнішніх меж землекористування та
плану земельної ділянки,  площа земельної
ділянки,  яка відведена ОСОБА_3 для
обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд з
урахуванням спірних сараїв склала 0, 0430га.

Приймаючи
до уваги пояснення спеціаліста ОСОБА_11.,
яка підтвердила в суді допущену нею технічну помилку при нанесення межі
розділу земельних ділянок між ОСОБА_3  та
ОСОБА_4,  а також технічну документацію
із землеустрою,  виготовлену ТОВ
«Корум»,  яка є ліцензованою
землевпорядною організацією,    суд  приходить
до  висновку,   що
при  складанні  проекту
розділу

земельної
ділянки між трьома співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 в 2000 році була
допущена помилка,  а саме: при виділі в
користування відповідача ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 0270 га їй
помилково була включена частина земельної ділянки,  на якому розташовані сараї,  розмірами 2, 0м х 5, 5м та 2, 25м.  х 4, 15м. ,
що знаходяться в користуванні позивача ОСОБА_3.

Суд
критично ставиться до показань свідка ОСОБА_12
в тій частині,  що вона переміряла
всю земельну ділянку і з урахуванням спірних сараїв розмір земельної ділянки
ОСОБА_4 склав 267 кв.м.  її пояснення в
цій частині суперечать технічній документації із землеустрою,  виготовленій ТОВ «Корум»,  відповідно до якої площа земельної ділянки
позивача з урахуванням сараїв складає 0, 0430 га. Суд враховує,  що свідок не заперечувала,  що при технічній інвентаризації домоволодіння
користувалась документацією щодо добровільного розділу земельної ділянки та
рішенням виконкому №702 від 21.12.2000 року та підтвердила,  що не має ліцензії на проведення
землевпорядних робіт.

Відповідно
до  ст.
ч.1  ст.  56 ЦК
України ( в ред.
1963р.) угода,  укладена
внаслідок помилки,  що має істотне
значення,  може бути визнана недійсною за
позовом сторони,  яка діяла під впливом
помилки.

В
судовому засіданні було встановлено,  що
розділ земельної ділянки між трьома співвласниками: ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4. і ОСОБА_8 в 2000 році відбувався за
їх взаємною згодою за фактичним використанням земельної ділянки,  при цьому враховувалось користування
надвірними будівлями і спорудами. Дані обставини не заперечувались відповідачами
ОСОБА_5,  ОСОБА_4. та підтверджені
поясненнями спеціаліста ОСОБА_11.,  яка
виготовляла технічну документацію щодо розділу земельної ділянки,  враховуючи вказівки співвласників щодо
приналежності надвірних будівель. В судовому засіданні ніким із учасників
процесу не заперечувався той факт,  що
позивач як до укладення угоди щодо розділу земельної ділянки в 2000 році,  так і після неї до 2005 року відкрито
користувалась спірними сараями,
вважаючи,  що вони належать їй та
знаходяться на її земельній ділянці,
поки не отримала позов,  поданий
до неї ОСОБА_4.,  про усунення порушень
прав власника. Суд також приймає до уваги,
що сама відповідач ОСОБА_4 до 2005
року не пред'являла вимог до ОСОБА_3.
щодо зносу самочинно збудованих спірних сараїв,  а тому суд вважає,  що угода щодо розділу земельної ділянки,  невід'ємною частиною якої є експлікація
земельних угідь та план земельної ділянки,
відповідно до якої спірні сараї були віднесені до ОСОБА_4,  була укладена внаслідок помилки,  яка має істотне значення.

Відповідно
до ч.1  ст.  60 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків,  встановлених  ст.  61
цього Кодексу. Докази надаються сторонами.

Частиною
3  ст. 60 ЦПК України встановлено,  що доказуванню підлягають ті обставини,  які мають значення для прийняття рішення по
справі і по яким у сторін та інших осіб,
які приймають участь у справі,
виникає спір.

Відповідач
ОСОБА_4 та її представники,  заперечуючи
проти позовних вимог позивача та стверджуючи,
що з урахуванням спірних сараїв розмір земельної ділянки,  виділеноїОСОБА_4 згідно рішення виконкому
Бердянської міської ради №702 від 21.12.2000 року,  яким затверджено угоду про поділ земельної
ділянки,  розрахований правильно,  разом з тим не надали суду належних доказів
цій обставині,  їх твердження суперечать
поясненням спеціаліста ОСОБА_11.,  а також
технічній документації із землеустрою,
виготовленій ТОВ «Корум» в 2005 році.

Таким чином,  суд
приходить до висновку щодо наявності підстав для відновлення ОСОБА_3
суміжної межі її земельної ділянки та земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 по
задній стінці сараїв,  розмірами 2, 0м х
5, 5м.  та 2, 25м.  х 4, 15м. ,
виділивши їй земельну ділянку,
площею 0, 0430 га згідно експлікації земельних угідь від травня 2005
року,  виготовленій ТОВ «Корум» у зв'язку
з приватизацією земельної ділянки. У зв'язку з цим угоду між нею,  ОСОБА_4. та ОСОБА_8,  а також рішення виконкому Бердянської міської
ради №702 від 21.12.2000 року в частині виділяємої позивачу земельної ділянки
слід визнати частково недійсними,
визнавши,  що їй виділяється
земельна ділянка,  площею 0, 0430га.

Згідно
ч.1  ст. 376 ЦК України на
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно,  яке
самочинно збудоване на ній,  якщо це не
порушує права інших осіб.

Враховуючи,  що земельна ділянка перебуває в користуванні
позивача,  приймаючи до уваги висновок
щодо технічного стану сараїв «Ж»,  «З»
від 20.02.2007 року,  виготовлений
Бердянською філією «НДІпроектреконструкція»,
а також давність користування самочинно збудованими будівлями,  суд вважає можливим визнати право власності
на них за позивачем.

Приймаючи
до уваги,  що про порушення свого права
позивач довідалась в 2005 році у зв'язку з виготовленням технічної документації
на приватизацію земельної ділянки та поданим до неї позовом ОСОБА_4,  а також вважаючи на її похилий вік та стан
здоров'я,  юридичну необізнаність та
невміння розуміти креслення у вигляді плану розділу,  суд приходить до висновку щодо поважності
причину пропуску строку позовної давності та необхідності в його поновленні на
підставі  ст.  ст.
76, 81 ЦПК України (1963р).

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
60,  212-215 ЦПК України,   ст.
56, 81 ЦК України
(в ред..1963р),   ст.  376 ЦК
України,  суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3
задовольнити повністю.

Поновити
ОСОБА_3строк на звернення з позовом до суду.

Відновити
суміжну межу земельної ділянки ОСОБА_3 і земельної ділянки ОСОБА_4 по задній
стінці сараїв,  розмірами 2, 0м на 5,
5м.  та 2, 25м.  на 4, 15м. ,
виділивши ОСОБА_3земельну ділянку площею 0, 0430 га згідно експлікації
земельних угідь від травня 2005 року,
складеному у зв'язку з приватизацією земельної ділянки.

Визнати
частково недійсним угоду про використання земельної ділянки,  укладену між ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_8,  в частині розміру виділяємої їй земельної
ділянки і суміжних меж із земельною ділянкою ОСОБА_4,  визнавши,
що ОСОБА_3виділяється ізольована земельна ділянка площею 0, 0430
га,  включаючи і самовільно збудовані
сараї.

Визнати
частково недійсним рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради за
№720 від 21.12.2000 року в частині розміру виділяємої ОСОБА_3 земельної
ділянки,  визнавши,  що її розмір
складає 0, 0430 га і суміжна межа із

земельною ділянкою ОСОБА_4 проходить за стінами самочинно
збудованих нею сараїв.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовані сараї літ. „Ж",  „З",
що розташовані по АДРЕСА_1 в м. Бердянську.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької
області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст.
295 ЦПК України.