Справа
№ 2-4351/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2007
року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого                                          судді                            Мірошниченко Л.Є.

При
секретарі                                                                             Дудкевич
CO.

За
участю адвоката                                                                    ОСОБА_1

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно у порядку
спадкування,  суд,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на
домобудівлю,  обґрунтувавши свої вимоги
тим,  що його батько - ОСОБА_5,  брат останнього ОСОБА_6 та їх мати - бабуся
позивача - ОСОБА_7  були власниками
житлового будинку з побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 664 кв.м.  ОСОБА_7  на підставі Свідоцтва про право власності від
02.11.1984 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.1984
року належало 46 частини зазначеної домобудівлі. Батьку позивача та брату
останнього належало на підставі Свідоцтва про право власності за законом від 02.11.1984
року належало по 16 частини зазначеної домобудівлі.

1997
року помер брат його батька - ОСОБА_6 3аповіту не
залишив. До спадкоємців першої черги відносилися: жінка - ОСОБА_3,  син - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_7  На момент смерті ОСОБА_6 вони всі мешкали
разом,  таким чином ОСОБА_7  прийняла спадщину фактично,  оскільки була зареєстрована у будинку
АДРЕСА_1,  ОСОБА_3 звернулася до
нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини,  а ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори с
заявою про відмову від прийняття спадщини на користь своєї матері - ОСОБА_3

1998
року померла ОСОБА_7,
заповіту не залишила. До спадкоємців першої черги,  на підставі
ст.  519 ЦК України (в
редакції 1963 року) були його батько - ОСОБА_5 та внук,  син
померлого сина ОСОБА_6 - ОСОБА_4 На момент смерті вони всі мешкали разом,  таким чином прийняли спадщину за адресою
АДРЕСА_1,  що залишилися після смерті
ОСОБА_7 ОСОБА_5 - його
батько,  подав заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадщини,  однак
Свідоцтва не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_1
помер його батько - ОСОБА_5,  заповіту не залишив. Він звернувся до нотаріальної
контори с заявою
про прийняття спадщини,  оскільки
залишився одним спадкоємцем,  однак
Свідоцтво не отримав. Таким чином,  після
смерті ОСОБА_5 фактично
власника спірної будівлі залишилися позивач та відповідачі. На теперішній час
відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються від спадщини на його
користь,  але вирішити це питання не
мають можливості,  оскільки вже
термін,  згідно якого вони можуть
відмовитися від прийняття спадщини - сплинув. Просить суд визнати за ним право
власності на домобудівлю АДРЕСА_1.

У
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8,  що діє на підставі доручення від 22 червня
2007 року,  підтримала позовні вимоги
позивача,  навела доводи аналогічні
доводам позовної заяви,  просить суд
визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на житловий будинок
№ 104 з господарчими спорудами по АДРЕСА_1.

Відповідачка
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному
обсязі,  просить їх задовольнити.
Пояснила,  що не має наміру приймати
спадщину,  яка залишилася після смерті
ОСОБА_6,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,  але заяву про прийняття спадщини відкликати
не може,  оскільки сплинув час на
виконання цієї дії.

Відповідач
ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився,
але від нього надійшла заява у якій він позовні вимоги позивача визнає у
повному обсязі,  відмовляється від своєї
долі спадщини,     просить

визнати
право власності на будинок за позивачем.
Просить судове засідання провести без його участі. Суд визнає,  причину неявки відповідача поважною та вважає
розглянути справу без його участі,  що
відповідає положенням  ст.  169 ЦПК України.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  вважає,
що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

В
судовому засіданні встановлено,  що
батько позивача - ОСОБА_5,  брат останнього -ОСОБА_6 та їх мати -
бабуся позивача - ОСОБА_7  були
власниками житлового будинку з побутовими спорудами за адресою АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 664 кв.м.  ОСОБА_7  на підставі Свідоцтва про право власності від
02.11.1984 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.1984
року належало 46 частини зазначеної домобудівлі. Батьку позивача та брату
останнього належало на підставі Свідоцтва про право власності за законом від
02.11.1984 року належало по 16 частини зазначеної домобудівлі (а.с.  6-9).

1997
року помер - ОСОБА_6 - брат батька позивача,  заповіту не залишив. До спадкоємців першої
черги відносилися: жінка - ОСОБА_3,  син
- ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_7  На момент
смерті ОСОБА_6 вони всі мешкали разом,
таким чином ОСОБА_7  прийняла
спадщину фактично,  оскільки була
зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 (а.с.
10-24),  ОСОБА_3 звернулася до
нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини,  а ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори с
заявою про відмову від прийняття спадщини на користь своєї матері - ОСОБА_3
(а.с.  41).

1998
року померла ОСОБА_7,
заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги,  на підставі
ст.  519 ЦК України (в
редакції 1963 року) були його батько - ОСОБА_5 та онук,  ОСОБА_7  - син померлого сина ОСОБА_6 -
ОСОБА_4(відповідач по справі). На момент смерті вони всі мешкали разом,  таким чином прийняли спадщину за адресою
АДРЕСА_1,  що залишилися після смерті
ОСОБА_7  (а.с.  10-24),
ОСОБА_5 - його
батько,  подав заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадщини,  однак
Свідоцтва не отримав (а.с.  41).

ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача - ОСОБА_5,  заповіту не залишив. Він звернувся до нотаріальної
контори с заявою
про прийняття спадщини,  оскільки
залишився одним спадкоємцем,  однак
Свідоцтво не отримав. Таким чином,  після
смерті ОСОБА_5 фактично
власника спірної будівлі залишилися позивач та відповідачі. На теперішній час
відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовляються від спадщини на його
користь,  але вирішити це питання не
мають можливості,  оскільки сплинув
передбачений законом строк.

У
відповідності зі  ст.  1216 ЦК
України визнається,  спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи,  яка померла(спадкодавця),  до інших осіб (спадкоємців).

У
відповідності зі  ст.  1268 ЦК
України визнається,  що спадкоємець
за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її.

У
відповідності до ч.5  ст. 1269 ЦК України,  особа,
яка подала заяву про прийняття спадщини,
може її відкликати протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини. Оскільки відповідачкою ОСОБА_3
було подано заяву,  про прийняття
спадщини,  але на теперішній час вона не
бажає приймати спадщину,  строк
відкликання заяви сплинув,  тому суд
приймає відмову від спадщини спадкоємця за законом - ОСОБА_3,  яка відкрилася після смерті ОСОБА_6

Оскільки
правовідносини між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникли до моменту набуття
законної сили Цивільного Кодексу України від 2003 року,  то суд вважає за необхідне застосувати п. 4
Заключних і Перехідних положень Цивільного Кодексу в редакції 2003 року і
застосувати Цивільний Кодекс у редакції в 1963 року.

У
відповідності до ч.1  ст.  549 ЦК
України в редакції 1963 року,
визначається,  що спадкоємець
прийняв спадщину,  якщо він фактично
вступив в володіння спадковим майном.
Відповідач ОСОБА_4,  був
прописаний у спірному будинку,  тому
фактично прийняв спадщину,  разом з тим,  на теперішній час він не бажає отримувати
свідоцтво про право власності на спадщину за законом,  тому суд приймає відмову від спадщини
спадкоємця ОСОБА_4 та вважає за можливе визнати право власності на спадкову
долю відповідача ОСОБА_4 за позивачем.

На
підставі вищезазначеного,  суд
вважає,  що оскільки у судовому засіданні
встановлено,  що після смерті ОСОБА_6
прийняли спадщину ОСОБА_3 та ОСОБА_7; після смерті ОСОБА_7

прийняли
спадщину юридично та фактично ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  однак на теперішній час на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не бажають
отримувати Свідоцтво про право на спадщину за законом,  але подати заяви до нотаріальної контори не
мають можливості у зв'язку з спливом строку,
тому у відповідності зі  ст.  1216 ЦК
України,  суд вважає,  що позов необхідно задовольнити,  визнавши за позивачем право власності на
жилий будинок АДРЕСА_1,  оскільки таке
рішення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів та їх сім'ям.

На
підставі викладеного й керуючись
ст.  10,  11,
209,  212,  214-215,
256-259 ЦПК України,  1216,  1217,
1228,  1258,  1261,
1268,  1269,  1296 ЦК
України,  ч.1  ст.
549 ЦКУкраїни в редакції 1963 року,
суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно у
порядку спадкування - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_2,  право власності на житловий
будинок з господарчими спорудами за адресою АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10 - денний срок з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  з подачею іі копії до апеляційної інстанції в
порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.

Решения складено у
нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.