Справа № 2-742/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2007 року                            Южноукраїнський
міський суд

Миколаївської області.

У складі: головуючого - судді                    Франчук
О.Д.

при секретарі -                                             Коршак
О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.  Южноукраїнська цивільну

справу за позовною заявою   ОСОБА_1

до ОСОБА_2,  ОСОБА_3.

Про визнання договору
дарування частини жилого приміщення недійсним та переведення

прав і обов'язків покупця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася з позовом до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про визнання договору дарування
457/1000 частки квартириАДРЕСА_1 недійсним та переведення прав і обов'язків
покупця на позивачку. Позивачка вказала,
що відповідач ОСОБА_2 без її згоди продав частину квартири,  приховавши дану угоду за договором
дарування,  чим порушив її переважне
право на купівлю.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги
повністю підтримала,  просила позов
задовольнити,  пояснивши суду,  що ОСОБА_1 та ОСОБА_2  до 28.02.2002 року
перебували у зареєстрованому шлюбі. У 1997 році рішенням суду позивачці
виділено в користування кімнату площею 14, 2 кв.м. ,  а ОСОБА_2
кімнату площеюі 1.2 кв.м.  у
квартирі АДРЕСА_1. 18 липня 2002 року позивачка приватизувала 0, 543 квартири
від загальної площі. 05.11.2002 року вона зареєструвала шлюб з Савчук І.І. та переїхала на постійне місце проживання до м.  Вознесенська. 11.10.2005 року ОСОБА_2  приватизував 0, 457 частки квартири. В 2006
році стало відомо про те,  що відповідач
продав належну йому на праві власності кімнату за 34000 гривнів ОСОБА_3,  не повідомивши співвласницю квартири про
намір продати свою частку,  а щоб
приховати угоду купівлі-продажу,  було
укладено договір дарування. Просила визнати угоду не дійсною та перевести на
неї права і обов'язки покупця.

Відповідач ОСОБА_2
в судовому засіданні позов визнав частково Та пояснив суду,  що він дійсно перебував у шлюбі з позивачкою.
Належну йому на праві власності кімнату він продав,  але оформив угоду як дарування,  тому що при оформленні договору
купівлі-продажу необхідна була згода колишньої дружини,  а він не знав де її можна знайти. У нотаріуса
було оформлено договір дарування,  хоча
він від ОСОБА_3 отримав 15000 доларів США за належну йому кімнату.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала
частково,  пояснивши,  що вона придбала 457/1000 частини квартири у
ОСОБА_2  за 15000 доларів СІЛА. На час
оформлення угоди вона була вагітна і так як підійшов термін пологів,  а місце знаходження співвласниці не було
відомо вони вирішили оформити угоду як дарування.

Представник відповідачів підтвердив,  що між ОСОБА_2  та ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі-продажу. У задоволенні вимог позивачки в переведені на неї прав і
обов'язків покупця просив відмовити,  так
як представник позивачки відмовився заплатити ціну,  яка була вказана продавцем.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила,  що 25.05.2006 року від дідуся ОСОБА_2  дізналася,
що він продав належну йому кімнату в квартирі за 6000 доларів США.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив,  що по одній кімнаті в квартирі АДРЕСА_1
належали батькам його дружини. Згодом ОСОБА_2
продав належну йому кімнату ОСОБА_3. В свою

чергу ОСОБА_3 запропонувала його дружині придбати і
кімнату,  що належить ОСОБА_1. При цьому запропонувала ціну у 7000 доларів,  пояснивши,
що за кімнату куплену у ОСОБА_2  вона
заплатила 6000 доларів США.

Зі слів свідка ОСОБА_6,
матері відповідачки ОСОБА_3,  їй
стало відомо,  що вона запропонувала
купити у ОСОБА_2  належну йому
кімнату,  для того,  щоб пересинити туди людей з кімнати у
квартирі де проживала вона. Підтвердила,
що спірна кімната була куплена за 15000 доларів США.

Вислухавши пояснення представника позивачки,  відповідачів,
представника відповідачів,
свідків,  дослідивши письмові
матеріали справи,  суд приходить до
висновку про те,  що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,
що ОСОБА_2  таОСОБА_1 перебували у шлюбі,
який було розірвано 28.02.2002 році /а.с.  9/.

Згідно рішення суду від 08.09.1997 року /а.с.  11/ОСОБА_1 виділено в користування кімнату площею 14, 2 кв.м.  в квартирі АДРЕСА_1,  а ОСОБА_2
кімнату площею 11, 2 кв.м.  в цій
же квартирі. Вану,  прихожу,  туалет та кухню залишено в загальному
користуванні.

18.07 2002 року ОСОБА_1 шляхом приватизації набула у
власність 0, 543 частини квартири від загальної площі,  що підтверджується Свідоцтвом про право
власності на житло /а.с.  18/ та довідкою
КП „БТІ" /ах. 13/.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 ,  також шляхом приватизації набув право
власності на 0, 457 частини квартири від загальної площі.

Згідно договору дарування 457/1000 частки квартири від
08.08.2006 року /а.с.  6/ ОСОБА_2  подарував,
а ОСОБА_3 прийняла в дар 457/1000 часток квартири АДРЕСА_1 та набула
право власності на майно,  що
підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно
/а.с.  19/ та довідкою КП „БТІ"
/а.с.  13/.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не
оспорювалося,  що була вчинена угода
купівля-продаж кімнати,  а не
дарування,  так як за нерухоме майно була
сплачена його вартість /а.с.  48/.

Відповідно до
ст.  655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона продає
або зобов'язується передати майно у власність другій стороні,  а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно  ст.  717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується
передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно(дарунок) у власність.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження,  що зо належну відповідачу частку нерухомого
майна він отримав від ОСОБА_3 15000 доларів СІЛА.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про
те,  що в цій частині позов підлягає
задоволенню.

В силу ч. 1
ст.  232 ЦК України правочин,
який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї
сторони з другою стороною,  визнається
судом недійсним.

Згідно ч. 1
ст.  236 ЦК України нікчемний правочин або правочин,  визнаний судом недійсним,  є недійсним з моменту його вчинення.

В силу  ст.  361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у
праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1
ст.  362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової
власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за
ціною,  оголошеною для продажу,  та на інших рівних умовах,  крім випадку продажу з публічних торгів.

Відповідно до ч. 4
ст.  362 ЦК України У разі продажу частки у праві спільної часткової
власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до
суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно
позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму,  яку за договором повинен сплатити покупець.

Однак,  а ні до
судового засідання,  а ні в судовому
засіданні сторони не дійшли згоди щодо ціни частки нерухомості,  через що грошова сума не була внесена на
депозитний рахунок у відповідності до ч. 4
ст.  362 ЦК України.

За цих підстав в частині позовних вимог ОСОБА_1 про переведення на неї прав та обов'язків покупця позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.5
ст.  154 ЦПК України підлягає
скасуванню ухвала суду від 17.08.2007 року про забезпечення позову.

Керуючись  ст.
ст.  4, 60, 208, 209, 212, 213,
214, 215, 218, 221 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір дарування 457/1000 частки
квартириАДРЕСА_1,  укладений 8 серпня
2006 року між ОСОБА_2та ОСОБА_3.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про переведення на неї прав та обов'язків покупця - відмовити.

Скасувати арешт з 457/1000 частки квартири АДРЕСА_1,  накладений ухвалою суду від 17 серпня 2007
року.

Заяву про апеляційне оскарження рішення Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.