Справа № 22-к-3156/2007р.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у 1
-ій йнстанції - Дмітрієв П.О.

Доповідач -
Слободянюк С.В.

15 жовтня  2007р.                                                             м.Київ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого:   Горелкіної Н.А.,

суддів:   Українець Л.Д., Матвєєвої О.А., Диби В., Слободянюк С.В.,

відповідно до
Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про судоустрій України
щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ"

від 22.02.3007р.
№ 697-У розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Шахтарську
Донецької області про стягнення моральної шкоди за касаційної скаргою ОСОБА_1
на рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2005 року,

встановила:

У травні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Шахтарську Донецької області (далі - Фонд)
про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. на підставі ст.ст.21, 28 Закону
України № 1105-ХІУ від 23 вересня 1999 року „Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" (далі Закон № 1105-ХІУ), мотивуючи
вимоги тим, що працюючи на підприємстві ТОВ „Карбон", при виконанні
трудових обов'язків він 03 березня 2001 року отримав виробничу травму.

Згідно висновку
медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 27 лютого 2002 року йому
встановлено 40% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом Ш групи
внаслідок трудового каліцтва.

Рішенням
Шахтарського міськрайонного суду Донецької області  від 20 травня 2005 року позовом задоволено.

Апеляційний суд
Донецької області рішенням від 25 липня 2005 року скасував рішення суду першої
інстанції і відмовив у задоволені позову.

У касаційній
скарзі, направленої до Верховного Суду України, ОСОБА_1 просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм
матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові,
суд апеляційної інстанції керувався тим, що страховий випадок з позивачем
стався 03 березня 2001 року, а Закон № 1105-ХІУ набрав чинності з 01 квітня
2001 року і тому положення вказаного закону на цей страховий випадок не
розповсюджуються.

Проте з такими
висновками  апеляційного суду  погодитися не можна.

Однією з
необхідних умов отримання відшкодування шкоди є підтвердження причинного
зв'язку між втратою працездатності з отриманою виробничою травмою. Цей зв'язок
встановлено висновком МСЕК від 27 лютого 2002 року, згідно із яким втрата
позивачем професійної працездатності становить 40 % і його визнано інвалідом
ІІІ групи внаслідок  трудового каліцтва.

Відповідно до
п.2 ст.7 Прикінцевих положень Закону України „Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"
№ 2272-Ш від 22 лютого 2001 року, який набув чинності з 01 квітня 2001 року,
Фонд здійснює страхові виплати і надає соціальні послуги особам, що постраждали
на виробництві до 01 квітня 2001 року.

Право на
отримання позивачем страхових виплат у нього виникло з моменту встановлення
висновком МСЕК причинного зв'язку втрати професійної працездатності внаслідок
трудового каліцтва, тобто з 27 лютого 2002 року.

Таким чином
висновки апеляційного суду про те, що позивач не має права на отримання
страхових виплат з тих підстав, що страховий випадок стався з ним до набрання
чинності Законом № 1105-ХІУ, є необгрунтованим.

Відповідно до
ст..339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої
інстанції.

За таких
обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залищенням в силі
рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог
вказаного вище закону та скасовано апеляційною інстанцією помилково.

Керуючись ст.ст.336,339,ЦПК
України, Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про судоустрій
України" щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ від 22 лютого
2007 року, главою 2 , розділу V ЦПК України, колегія суддів судової палати Апеляційного
суду м. Києва -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2005 року, скасувати, залишити
в силі рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області  від 20 травня 2005 року.

Ухвала набирає
законної сили негайно й оскарженню не підлягає.