РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2007
року                                                                                                     м.
Запоріжжя

Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя, у складі:

головуючого
судді О.І. Дацюк

при
секретарі О.В. Зіменко

за
участі представника відповідача Мартиновської Л.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства „Запорізький абразивний комбінат" про
стяг­нення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та
виплати моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій вказала, що під
час роботи на ВАТ „Запорізький абразивний комбінат" "(далі ВАТ
„ЗАК") у період з 1998 по 2006 рік відповідно наказам підприємства
виконувала роботи зі структурного аналізу проб сировини на устано­вках ДРОН-ЗМ
та ДРОН-4-13, Оскільки, така робота є роботою зі шкідливими умовами праці, мала
право на скорочений 30 годинний робочий тиждень та додаткову оплачувану 11
денну відпустку, які, однак, їй не надавалися. Таким чином, позивачка працювала
надурочно 2 години, а оскільки надуроч­ний час роботи оплачується в подвійному
розмірі, вважає, що їй не сплачено 4 928,02 гривень. У зв'яз­ку з
несвоєчасністю виплати вищевказаних коштів просить також стягнути компенсацію
втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.
Крім того, просить стягнути невиплачену компенсацію за невикористані дні
додаткової відпустки. Також, оскільки зверталася до відповідача не­одноразово з
проханням здійснити такі виплате, просить стягнути середній заробіток за час
затримки розрахунку, який на 01.02.2007 року склав 2 828,80 гривень. А всього
вимагає стягнути з ВАТ „ЗАК" заборгованість по заробітній платі в
надурочний час в сумі 7 271,58 гривень, компенсацію за невикористані дні
відпустки в сумі 2 502,40 гривень, середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 2 828,80 гривень, та відшкодувати моральну шкоду в сумі 1000
гривень.

У
судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсягу. Додатково
пояснила, що з відповідними вимогами зверталася до відповідача неодноразово
12.10.2006, 01.11.2006, 10.12.2006 року, однак, оскільки, перерахунок здійснено
не було, вимушена звернутися до суду.

Представник
відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсягу. По­яснила,
що дійсно ОСОБА_1 виконувала роботи по структурному аналізу на зазначених
установках з 13.05.1998 року відповідно до наказів адміністрації підприємства.
Відповідно до вимог законодавства на підприємстві здійснювалася атестація
робочих місць, за результатами якої відповідні пільги щодо скороченого робочого
тижня та додаткової відпустки підтверджені не були. Тільки за результатами
атестації 2006 року, яку проведено вже після звільнення позивачки, у зв'язку зі
значним збільшенням обсягів виробництва, інженерам хімікам був встановлений 30
годинний робочий тиждень та надано 11 календарних днів додаткової відпустки.
Таким чином, оскільки за час роботи позивачки відповідного права працівники за
її посадою не мали, підстав для задоволення позовних вимог не має. Крім того,
посилалася на припущення позивачкою тримісячного терміну позовної давності.

Посилання відповідача про пропуск позивачкою позовної давності, на думку
суду, спростовують­ся нормами ст. 233,238 КЗпП.

При
дослідженні матеріалів справи та її вирішенні суд виходить з такого.

Відповідно
трудової книжки позивачки вона у зазначений період часу працювала завідуючою ла­бораторією
фізико-хімічних досліджень з 01.03,1995 року а з 25.10.1999 року переведена на
посаду інженера-хіміка 1-ї категорії. Згідно наказів ВАТ "ЗАК" з
13.05.1998 року ОСОБА_1 виконувала рент-геноструктурні аналізи на
рентгенівському дифрактометрі, 24.10.2006 року ОСОБА_1 звільнена з посади у
зв'язку з невідповідністю стану здоров'я виконуваній роботі.

Згідно
ст. 5 Закону України „Про охорону праці" № 2694 від 14.10.1992 року під
час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника
під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці
небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усу-

2

нуто, можливі
наслідки їх впливу на здоров'я та про права працівника на пільги і компенсації
за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Стаття 7
Закону зазначає, що працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умо­вами
праці,...мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення,
скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову
пенсію, оплату праці у підви­щеному розмірі та інші пільги і компенсації, що
надаються в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно
до ст. 13 КзПП встановлення розміру заробітної плати та інших видів трудових
виплат (доплат, надбавок, премій та інше), режиму роботи, тривалості робочого
часу, відпочинку, умовам та охороні праці провадиться в колективному договорі.

Відповідно
до Постанови KM України від 0,1.08.1992 року № 442 „Про порядок
проведення атес­тації робочих місць за умовами праці" та Постанови
Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41 „Методичні рекомендації для
проведення атестації робочих місць за умовами праці" визначення робочих
місць зі шкідливими умовами праці здійснюється за результатами атестації, а
результати ате­стації використовуються при встановленні пенсій за віком на
пільгових умовах, пільг та компенсацій за рахунок підприємств та організацій.

Відповідно
до наказів № 426 від 24.12.1999 року, № 192 від 15.04.2003 року про результати
атес­тації робочих місць для визначення права працівників на щорічну додаткову
відпустку за особливий характер праці, право ОСОБА_1 на додаткову відпустку чи
скорочений робочий тиждень не підтве­рджено. Таке право підтверджено тільки за
результатами атестації, затвердженими наказом № 456 від 15.11.2006 року, тобто
після звільнення позивачки.

Таким
чином, зважаючи, що позивачка була згодна з результатами атестацій, оскільки їх
на оспорювала, про умови праці знала, однак, протягом восьми років з жодними
претензіями до ВАТ „ЗАК" не зверталася, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення позовних вимог та, відповідно, стягнення
заявлених сум.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60,88,208,209,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства „За­порізький абразивний комбінат"' про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки розрахунку та виплати моральної шкоди
відмовити у повному обсягу.

2.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскар­ження, якщо заяву про апеляційне оскарження
не було подано.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання за­яви
про апеляційне оскарження протягом десяти днів після його проголошення та
подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження або шляхом подання апеляційної скарги без заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з моменту проголошен­ня рішення
через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.