Справа № 2-521807
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

16/10/07    p.                                                                                                                  м. Рівне

Рівненський
міський суд Рівненської області в особі судді
Сидорука Є.І. при секретарі Мельничук Н.В. з участю   позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі
,  гідності та ділової репутації,  спростування неправдивих відомостей та
стягнення завданої моральної шкоди в сумі 5 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач
у судовому засіданні позов не визнав і в обгрунтування своєї позиції
пояснив,  що інформація про неправомріні
дії позивача не є неправдивою,  зазначена
інформація бела перевірена правоохоронними органами у порядку кримінального
судочинства і за наслідками перевірки порушена кримінальна справа.

Позивач
у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив,  що позивач впродовж тривалого часу,  а саме з 2005 року звертається до різних
інстанцій ,  а саме прокуратури
Рівненської області,  УМВСУ в Рівненській
області,  Рівненської державної
податкової інспекції,  Рівненського
міського управління земельних ресурсів,
в яких вказують,  що він
займається фінансовими махінаціями,
обманним шляхом вимагає гроші у співвласниікв гаражів. Вважає,  що вказаною інформацією відповідач принижує
йогоч єсть ,  гідність та ділову
репутацію.

Просить
суд зобов"язати відповідача спростувати поширені неправдиві відомості
викладені у заявах,  скаргах до
вищевказаних органів та стягнути 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди за завдану шкоду.

Відповідач
у судовому засіданні пояснив,  що на
підставі інформації яка була відправлена в правоохоронні органи,  органами внутрішніх справ було порушено
кримінальну справу відносно позивача за ч. 4
ст.  191 КК України.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  всебічно дослідивши матеріали справи,  приходить до наступного висновку.

Відповідно
до  ст.
15 ЦК України
- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення,  невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття  ст.  14
Закону України « Про інформацію» визначає: « поширення інформації» - це
розповсюдження,  обнародування,  реалізація,
у втсановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної
інформації. Тобто поширення інформації - це доведення її до відома третьої
особи будь-яким способом,  за умови
здатності сприйняття останньою її змісту. При цьому не має значення форма поширення
інформації,  головне,  щоб ця інформація була сприйнята іншими )
третіми) особами.

Згідно  ст.  28
Конституції України - коже
має право на повагу до його гідності.

Згідно  ст.
200 ЦК України
- інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та
явища,  що мали, або мають місце у
суспільстві,  державі та навколишньому
середовищі. Суб»єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень
його права та відшкодування майнової і моральної шкоди,  завданої такими правопорушеннями.

Як
слідує з п. 3 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28.09.1990 року « Про
застосування судами законодавства,  що
регулює захист,  честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організацій» - при розгляді цивільних справ,
порушених у порядку ЦК України,
суди повинні з»ясувати,  чи
поширені відомості,  про спростування
яких пред»ялений позов,  порочать вони
честь,  гідність або ділову репутацію
позивача та чи відповідають дійсності. Під пош иренням відомостей слід розуміти
опублікування їх у пресі,  передачу по
радіо,  телебаченню,  з використанням інших

засобів
масової інформації,  викладення і
характеристиках,  заявах,  листах,
адресованих іншим особам,
повідомлення в публічних виступах,
а також ів іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_2
починаючи з 2005 року разом з іншими особами звертався зі скаргами до прокурора
Рівненської області,  начальника УМВСУ в
Рівненській області,  Рівненську державну
податкову інспекцію,  Рівненське обласне
головне управління земельних ресурсів та інші,
в якому вказував,  що в діях
ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального злочину.

Відповідно
до постанови про порушення кримінальної справи заступника прокурора м.  Рівне,
30 березня 2006 року було порушено кримінальну справу відносно директора
МПП « Прип»ять» ОСОБА_1 по факту привласнення ни мгрошових коштів шляхом зловживання службовим
становищем,  вчиненого у великих розмірах
за ознаками злочину,  передбаченого ч.
1  ст.
191 КК України.

Разом з тим,  з рішення Конституційного суду України від 10
квітня 2003 року № 8 -рп2003 у справі за зверненням громадянина ОСОБА_4 про
офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 ЦК Української РСР (
справа про поширення відомостей) слідує,
що :

Відповідно до
Конституції України (254к/96-ВР ) усі мають право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної
влади,  органів місцевого   самоврядування та посадових і службових осіб
цих органів,  що зобов'язані розглянути
звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття
40); кожному гарантується  право на
оскарження  в   суді
рішень,    дій   чи бездіяльності   органів
державної влади,    органів   місцевого самоврядування,    посадових і службових осіб (частина   друга статті 55).       Питання практичної    реалізації    громадянами    цих
прав регулюються,
зокрема,  Законом України
"Про звернення громадян" ( 393/96-ВР ),  який забезпечує їм можливість брати участь в
управлінні  державними  і
громадськими  справами,     впливати
на поліпшення     роботи
органів     державної    влади
і     місцевого
самоврядування,    підприємств,    установ,
організацій незалежно від форм власності,  відстоювати свої права і законні інтереси та
поновлювати їх у разі порушення
шляхом  викладення  в
письмовій     або  усній
формі  пропозицій  (зауважень),
заяв (клопотань) і скарг.

Згідно з
частиною п'ятою статті 55 Конституції України ( 254к/96-ВР ) "кожен має
право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань",
а статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" (
393/96-ВР ) передбачено підстави,  які
дають громадянам право оскаржувати рішення,
дії (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності,  у тому числі органів державної податкової
служби та їх посадових осіб,  що,  зокрема,
встановлено і Законом України "Про державну податкову службу в
Україні" ( 509-12).

З огляду
на викладене Конституційний Суд України вважає,
що звернення громадян до правоохоронного органу,  що містять певні відомості про недодержання
законів посадовими або службовими особами,
передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян,  а з
метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому
такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу { 1540-06
) не можуть вважатися поширенням відомостей,
які порочать честь,  гідність чи
ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи
правоохоронного органу. Проблеми,
пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження
поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових
осіб,  неодноразово були предметом
розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10
Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( 995004 ) в рішеннях у
справах "ОСОБА_5 проти Фінляндії" ( 980042 ),  "ОСОБА_6 проти Польщі" та інших,  Суд підкреслює,  що межі допустимої інформації щодо посадових
та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації
щодо звичайних громадян. Тому,  якщо
посадові чи службові особи діють без правових підстав,  то мають бути готовими до критичного
реагування з боку суспільства.

Водночас
наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих
відомостей тягне за собою дисциплінарну,
цивільно-правову,  адміністративну
або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Оцінюючи
в сукупності докази,  суд рахує,  що позовні вимоги є безпідставними,  а тому не підлягають до задоволення.

На
підставі  ст.
ст.  15,  200 ЦК
України,  Закону України "
Про інформацію",   ст.  28
Конституції України,  рішення Конституційного
суду України № 8-рп2003 від 10 квітня 2003 року,  керуючись
ст.  . ст.  10, 57, 59, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 218,
223, 294, 296, 88 ЦПК ,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності ,  зобов'язанні спростувати поширені неправдиві
відомості та стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн. відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду
рівненської області через Рівненський міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою,  яка її подає,  до апеляційного суду Рівненської області.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк встановлений
ст.  294 ЦПК України ,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом Рівненської області.