Копія                                                                                                         Справа
№2-36/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня
2007 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді - Ротар М. М. ,  при
секретарі Матвєєвій Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
Вознесенського управління експлуатації газового господарства ВАТ
«Миколаївгаз» про визнання права власності на 1/2 частину дворового
газопроводу,  припинення зловживання
правами,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2006 року позивачка ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до
відповідачів про визнання права власності на 1/2 частину дворового
газопроводу,  припинення зловживання
правами.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги,  позивач
зазначила,  що у 1991 році вона з
відповідачкою ОСОБА_2. звернулися до Вознесенського УЕГГ ВАТ «Миколаївгаз» зі
спільною заявою,  замовили проект
газифікації та збудували дворовий газопровід. З метою підключення опалення
квартири позивачка звернулася до Вознесенського УЕГГ ВАТ «Миколаївгаз» за
дозволом на проведення додаткової груби від дворового газопроводу до
квартири,  але їй було відмовлено на
підставі того,  що це потребує узгодження
з усіма співвласниками дворового газопроводу. Відповідачка ОСОБА_2. в такому
узгодженні позивачці відмовляє,
мотивуючи тим,  що тільки вона є
власницею дворового газопроводу. Тому позивачка просить суд визнати за нею
право власності на 1/2 частину дворового газопроводу,  зобов'язати Вознесенське УЕГГ ВАТ
«Миколаївгаз» підключити її квартиру до газопостачання,  зобов'язати ОСОБА_2. не втручатись у
газифікацію квартири позивачки.

Ухвалою
суду від 14.05.2007 року в якості співвідповідача по справі був залучений
ОСОБА_3.

В
судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник
позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала,  пояснюючи це тим,  що вищезазначений газопровід є власністю її
та її чоловіка,  оскільки вона особисто
була замовником проекту на газифікацію своєї квартири і вона особисто несла всі
витрати з цим пов'язані.

Відповідач
ОСОБА_3. в судовому засіданні не погодився з позовними вимогами в повному
обсязі.

Представник
відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

2

Представник
відповідача ВАТ «Миколаївгаз» з позовними вимогами не погодився,  прояснюючи це тим,  що замовником та власником газопроводу є
відповідач ОСОБА_2. і зв'язку з цим всі роботи по підключенню до вказаного дворового
газопроводу вводу можуть бути проведені тільки зі згоди власника.

Вислухавши
доводи сторін,  дослідивши матеріали
справи та надані сторонами докази,  суд
встановив наступне.

Відповідно
до договору купівлі-продажу від 15.08.1990 року позивачка ОСОБА_1. є власником
квартири АДРЕСА_1. Відповідно до цього договору їй належить квартира № 1,  яка складається з коридору 5, 0 кв.м. ,  житлової 1-2 - 11, 7 кв.м. ,  житлової 1-3 - 9, 9 кв.м. ,  кухні 1-4 - 7, 0 кв.м. ,  крильця,
воріт -1/3,  огорожі -1/3.

Відповідачам ОСОБА_2. та ОСОБА_3. відповідно до договору купівлі-продажу
від 08.08.1990 року належить на праві приватної власності квартира
АДРЕСА_1,  яка складається з двох
житлових кімнат 2-2 пл.12, 5 кв.м. ,  2-3
житлова пл.10, 2 кв.м. ,  2-4 кухня пл.7,
6 кв.м. , 2-1 коридор пл.5, 2 кв.м. , 1/2 частина крильця, 1/2 частина сараю
Б-1,  1/3 частина огорожі,  1/3 частина воріт.

В
судовому засіданні було встановлено,  що
1/2 частину сараю Б-1,  яка належить
відповідачам,  їх згоди займала позивачка
ОСОБА_1.,  який вона використовує як
кухню.

Відповідач
ОСОБА_2. в судовому засіданні пояснила,
що в 1991 році нею був замовлений технічний проект по газифікації
належної їй квартири АДРЕСА_1,  в тому
числі і сараю В-1,  якій на сьогоднішній
день займає позивачка. В зв'язку з цим були виконані технічні умови по
газифікації житлового будинку,
згідно,  відповідно до яких були
виконані роботи по газифікації належної їй квартири,  після чого була здійснена оплата проведених
робіт. Ці обставини підтвердилися дослідженими в судовому засіданні наступними
доказами технічним проектом по газифікації житлового будинку
АДРЕСА_1замовником,  якого,  як підтвердили свідки ОСОБА_5,  та ОСОБА_6 була відповідач ОСОБА_2..,  Актом № 13 виконаних робіт від 01.1991
року,  актом виконаних робіт № 15 від
01.1991 року,  які підписані замовником
ОСОБА_2. та підрядчиком ВУЕГГ ,
квитанцією про сплату ОСОБА_2. платежів за проведення робіт по
газифікації. Крім цього свідок ОСОБА_5,
який здійснював монтажні роботи по газифікації судовому засіданні
підтвердив,  що всі матеріали були надані
замовником ОСОБА_2. та оплата за виконані роботи проводилася ОСОБА_2.

Пояснення
позивача,  що вона також була замовником
технічного проекту по газифікації житлового будинку,  про що свідчить її прізвище на титульній
сторінці технічного проекту,  не можуть
бути взяті судом до уваги,  оскільки як
пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 прізвище ОСОБА_1. було внесено нею
в проект технічної документації 27.01.1997 року при проектуванні газового
лічильника в сараї Б-1,  який займала
ОСОБА_1.,  оскільки вона вважала її
власником сараю і користувалася газом,
який було

з

проведено до
вищезазначеного сараю. Що стосується заяви
від 13.01.1992 року,  то як
пояснила сама позивачка вона не писала заяву і не підписувала її.

Пояснення
свідка ОСОБА_7. не можуть бути взяті судом до уваги,  оскільки вони суперечать поясненням сторін та
матеріалам,  які є в справі,  крім цього свідок пояснив,  що саме він,
а не позивачка та відповідачі,
здійснювали оплату по газифікації житлового будинку № 45,  але квитанції про оплату не зберіг.

Інших
доказів,  які б стверджували,  що позивачка приймала участь у газифікації
житлового будинку,  чи понесла
матеріальні затрати по проведенню робіт,
позивачка ОСОБА_1. суду не надала.

Згідно  ст.
331 ЦК України
право власності на нову річ,  яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею,  якщо інше не
встановлено договором або законом.
Статтею 355 ЦК України
передбачено,  що право спільної власності
виникає з підстав не заборонених законом.

Відповідно до  ст. 17 Закону України
«Про власність» майно придбане внаслідок спільної праці громадян,  що об'єдналися для спільної діяльності є їх
спільною частковою власністю,  якщо інше
не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається
ступенем його трудової участі.

Положенням
про будівництво розподільних газових мереж за рахунок коштів населення
Української РСР від 31.12.1987 року,
затвердженим міністерством житлово-комунального господарства Української
РСР передбачено,  що після виконання
робіт по газифікації будинку,
складається акт приймання виконаних робіт,  який підписується особисто тією особою,  яка є замовником робіт по газифікації,  на підставі акту здійснюється розрахунок за
виконані роботи по газифікації,  після
чого,  як то передбачено п. 27
Положення,  вся внутрішня газова
розводка,  газові прилади та дворовий
ввід після виконання робіт по газифікації будинку та оплати рахунку переходять
у власність володільця будинку.

Пунктом
30 Положення передбачені випадки підключення інших абонентів до збудованих
дворових газопроводів,  але позивачем не
надано доказів оплати частини вартості монтажу дільниці газопроводу загального
користування.

Як було
встановлено в судовому засіданні та підтвердилося матеріалами справи,  даний газопровід збудований і обслуговує
будівлі,  які перебувають у приватній
власності відповідачів.

Оскільки
позивачем ОСОБА_1. не надано доказів про її трудову участь в будівництві вводу
від вуличного газопроводу до житлового будинку № 45,  суд приходить до висновку,  що власниками газопроводу від точки
підключення до вуличної мережі до сараю Б-1 та квартири ОСОБА_1є відповідачі
ОСОБА_2. та ОСОБА_5

А отже
позовні вимоги позивача про визнання права власності на х/г частину дворового
газопроводу не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню також вимоги
про припинення зловживання правами відповідачами.

4

Враховуючи
вищевикладене не можуть бути задоволенні і позовні вимоги про припинення
зловживання ВАТ «Миколаївгаз» правами по газопостачанню та газифікації,  оскільки це не знайшло свого підтвердження в
судовому засіданні.

Керуючись  ст.
ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд,  -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ВАТ по газопостачанню та
газифікації «Миколаївгаз» про визнання права власності на 1/4 частину дворового
газопроводу,  припинення зловживання
правами -  відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.