Справа №22ц-3225                                       Головуючий
в І інстанції Тетеревятников
26                                                    Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада
2007 року  Колегія суддів судової палати
з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого:       Болтунової Л.М. .

суддів :
Кузнецова В.О.,  Приходченко А.П.

при секретарі
-    Журавель КВ.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу

по   апеляційній
скарзі       відповідача   Томаківської   районної
державної   адміністрації

Дніпропетровської
області на рішення Томаківського
районного суду   Дніпропетровської

області від 22
лютого 2007 року

у  справі за позовом     ОСОБА_1 до
Томаківської районної державної

адміністрації
Дніпропетровської області,  третя особа
-ОСОБА_2,    про

визнання права
власності на земельну частку в порядку спадкування за законом,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до Томаківської районної державної
адміністрації Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності
на земельну частку ( пай ) площею 5, 09 умовних кадастрових гектарів в порядку
спадкування за законом,  на яку мав право
його батько,  як член колишнього КСП
імені „Кірова" Томаківського району Дніпропетровської області,  а також просив зобов'язати відповідача видати
йому Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку
сільськогосподарського призначення зазначеного розміру. Вказував,  що 14 липня 1995 року в с. Новокиївка
Томаківського району Дніпропетровської області помер його батько,  ОСОБА_3,
після смерті якого відкрилася спадщина на особисто належне йому
майно,  в тому числі і право на земельну
частку площею 5, 09 умовних кадастрових гектарів. За життя батько був внесений
до списку осіб,  які мали право на земельну
ділянку ( пай ),  тобто до списку -
додатку до Державного акту на землю.

Рішенням
Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1. було задоволено в повному обсязі.

На вказане
рішення відповідачем була подана апеляційна скарга у якій вони прохали
скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог,  посилаючись на те,  що позивач пропустив строк позовної
давності,  за життя ОСОБА_3 не набув
права власності на земельну ділянку ( пай ),
а тому рішення суду є незаконним,
прийняте з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги,  заявлених позовних вимог,  колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу

задовольниш частково,
рішення суду скасувати,
постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову,  відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1  ст.
309 ЦПК України,  з наступних
підстав.

Судом
встановлено та підтверджується матеріалами справи,  що ОСОБА_3 перебував в членах колишнього КСП
імені „Кірова". Державний акт на право колективної власності на землю
колишньому КСП імені "Кірова" був виданий 06 липня 1994 року
Новокиївською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області.
Площа земельної частки (паю) складає 5, 09 умовних кадастрових гектарів.
ОСОБА_3 був внесений до списку ,  який
додавався до Державного акту на право колективної власності на землю,  виданого господарству 06.07.1994 року,  що підтверджується довідкою районного відділу
земельних ресурсів. ( а.с.  7 ). За життя
ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку ( пай ) йому не видавався. 14
липня 1995 року ОСОБА_3 помер,  що
підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.
8 ). Право ОСОБА_3,  як пенсіонера
і члена вказаного господарства,  на
отримання земельної ділянки передбачено Указом Президента України „Про порядок
паювання земель переданих в колективну власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям" від 07.08.1995 року № 720/95.

Задовольняючи
позов суд першої інстанції виходив з того,
що позивач відповідно до  ст.  1218 ЦК
України отримав право на земельну ділянку в якості спадщини і послався на
те,  що позивач не пропустив строк
позовної давності.

Однак з такими
висновками суду погодитися не можна.

Суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального
права,  а висновки суду проте,  що позивач не пропустив строк позовної
давності не відповідають обставинам справи.

Згідно
п.6 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України,  правила ЦК України про
позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством,  що
діяло раніше,  не сплив до набрання
чинності цим Кодексом.

Спірні
правовідносини виникли ще у липні 1995 року. На той час діяв ЦК Української РСР
( в редакції 1963 року ). Згідно цього Кодексу був встановлений трирічний строк
позовної давності.

Відповідно
до  ст.
80 ЦК Української
РСР перебіг строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Будь
яких доказів того,  що позивач пропустив
строк позовної давності в ході розгляду справи не встановлено.

На
підставі викладеного колегія суддів вважає необхідним рішення суду
скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити у задоволенні позову за перебігом
строку позовної давності,  задовольнивши
апеляційну скаргу частково.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 309 ч.1 п.3,
4,   ст.
313 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області
задовольнити.

Рішення
Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2007 року
скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до Томаківської районної державної адміністрації
Дніпропетровської області,  третя особа
-ОСОБА_2,  про визнання права власності
на земельну частку в порядку спадкування за законом - відмовити .

Рішення набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене до Верховного
Суду України протягом двох місяців.