Справа №2-685/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

Заочне

20
червня 2007 р.                                                                                                            м.
Макіївка

Кіровський
районний суд міста Макіївки Донецької області у складі:

головуючий
- суддя                                                                                         Єжов
В.А.

при
секретарі                                                                                                   Кулаковській
О.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Макіївці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

26
березня 2007 р. ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи позовні
вимоги тим, що відповідач відмовляється у добровільному порядку по­вертати
позичену суму грошей.

У
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3
підтримала заявлені позовні вимоги, на обгрунтування яких зазначила, що 26
грудня 2000 року ОСОБА_1
позичив відпові­дачу гроші у сумі 16800 грн. Строк повернення позики був
зазначений по першій вимозі позивача. За умовами укладеного правочину він
передав відповідачу вказану суму грошей, про що той склав письмову розписку на
підтвердження укладення договору позики. 26 вересня 2003 року позивач вперше
звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошей, проте останній і на
теперіш­ній час не повернув суму позики. Посилаючись на вказані обставини,
просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням
індексу інфляції за період затримку в розмірі 24471 грн., три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 1764 грн. і понесені су­дові витрати. Інших
матеріальних претензій за даним договором позивач до ОСОБА_2 не має.

Відповідач
ОСОБА_2, який був вчасно й належним чином сповіщений про час та місце розгляду
справи, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, за викликом до
суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. При таких обставинах,
згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України та за згодою представника позивача, суд вважає
за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів заочно - у
порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши
пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив
наступне.

26
грудня 2000 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений договір позики гро­шей у
сумі 16800 грн., на строк до першої вимоги. На виконання договору, у той же
день ОСОБА_1 передав
відповідачу гроші в сумі 16800 грн., а ОСОБА_2 власноруч склав письмову
розписку про отримання цієї суми.

Відповідно
до ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) пе­редає у власність іншій
стороні (позичальникові) гроші або інші речі, певними родовими ознака­ми, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму
позики) або така ж кількість речей того ж роду й такої ж якості.

Договір
позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Як передба­чено
положеннями ст. 1047 ЦК України,
договір позики на суму не менш чим у десять разів пере­вищуючу встановлений
законом розмір неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян повинен
бути укладений у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та
йо­го умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує пе-редання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Оригінал
розписки про отримання грошей, наданий представником позивача досліджений в
судовому засіданні, будь-яких відомостей про повернення боргу в повному або
частковому об­сязі на ній не зазначено.

Правилами
ст. 1049 ЦК України
закріплений обов'язок позичальника повернути позикода­вцю борг.

Відповідно
до вимог статті 30 ЦПК України відповідачем ОСОБА_2 суду не надано достовірних
доказів про повернення ним ОСОБА_1 коштів у розмірі 16800 грн.

Оскільки
договір позики є окремим видом зобов'язання, то у відповідності зі статтями 526
і 527 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк.
Боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання, а кредитор - прийняти їхнє
виконання особис­то, якщо інше не випливає із суті зобов'язання, звичаїв
ділового обороту або інших вимог, які зви­чайно висуваються.

У
відповідності до правил ст. 1049, 1050 ЦК
України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та
в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не вста­новлений строк
повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, по­зика
має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення
позикодав­цем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо
позичальник своєчасно не повер­нув суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодек­су.

Статтею
625 названого кодексу визначено, що боржник, який прострочив виконання гро­шового
зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
вста­новленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти
річних від простроче­ної суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно
позовної заяви, позивач звернувся до боржника з вимогою про повернення боргу 26
вересня 2003 року. Таким чином борг повинен був бути повернений до 27 жовтня
2003 року.

Суд
визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції за період затримки і трьох процентів річних, який відповідає
передбаченим дію­чим нормативним актам і не заперечується відповідачем.

Відповідно
до вимог ч.3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленому до ухвалення ним рішення. Жодна із сторін з
такою заявою до суду не зверталась.

За таких
обставин, оцінюючи надані в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній
сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У
відповідності зі статтями 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на
ко­ристь ОСОБА_1 сплачені позивачем при подачі позову сума судового збору в
розмірі 262,4 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в розмірі 30 грн.

На
підставі вищевикладеного, керуючись статтями ст. ст. 11, 60, 212, 213, 214,
215, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526, 527,
1046, 1047, 1049 Цивільного ко­дексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не-повернену суму боргу з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 24471 грн., три процента річних в

сумі 1764 грн.,
оплату судового збору в розмірі 262,4 грн., витрати на інформаційно-технічне за­безпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн., а всього в загальній сумі 26527,4 грн.

Заочне
рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою від­повідача,
яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд м. Макіївки протягом десяти днів з дня
проголошення рі­шення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через
Кіровський районний суд м. Макіївки протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження або протягом десяти днів з дня проголошення рішення
без попереднього подання за­яви на апеляційне оскарження.