Справа № 2-2644 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року Галицький районний суд м.Львова в
складі: головуючого-судді Курильця А.Р.,
при секретарі Сидор
Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
Львівської обласної телерадіокомпанії „12 канал", телерадіокомпанії
„Люкс", редакції газети „Істина" про захист честі, гідності, ділової
репутації, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1. звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2., Львівської обласної телерадіокомпанії „12 канал",
телерадіокомпанії „Люкс", редакції газети „Істина" про захист честі,
гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування
заявленого позову покликається на те, що 12.12.2005 року відповідач ОСОБА_2. в
ефірі телевізійної програми „Пас" на каналі ЛОТРК „12 канал" під час
обговорення гострих питань розвитку футболу Львівщини в присутності позивача та
ведучого неодноразово звинуватив його у шахрайстві, обізвав „аферистом" та
„проходимцем". Крім
того, 06.11.2005 року відповідач під час телефонного інтерв'ю програмі
„Репортер" на каналі ТРК „Люкс" також зневажливо обізвав його
аферистом. Більше того, така його образа 07.11.2005 року була опублікована
07.11.2005 року в газеті „Істина" в статті „Підкилимна боротьба".
Такими діями відповідачів було поширено через засоби масової інформації
відомості, що не відповідають дійсності і порочать його честь та гідність та
ділову репутацію. Вказані відомості завдали йому істотної моральної шкоди,
оскільки він та відповідач ОСОБА_2. є членами однієї і тієї ж громадської
організації - Федерації футболу Львівської області, тривалий час між ними, на
ґрунті напрямків та способів діяльності організації, точаться суперечки, які
найбільшої гостроти набрали наприкінці 2004 року - на початку 2005 року, коли
вони були претендентами на посаду претендента голови даної організації.
Поширення відповідачами даної принизливої інформації не відповідають дійсності,
оскільки позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, навпаки займав
активну позицію. Поширена серед широкого загалу регіональної спільноти образа
змусила його постійно виправдовуватися перед громадськістю, витрачати багато
душевних сил, щоб тримати себе в рівновазі, спрямовувати свою громадську
діяльність відповідно до переконань, зосереджуватися на тих завданнях, які
ставлять перед ним партія, громадські організації, членом яких він є. Однак,
поширена відповідачами інформація набула діями відповідачів масштабу, що
спростувати її та подолати всі негативні наслідки власними зусиллями йому не
під силу. Враховуючи вищенаведене, просить суд зобов'язати ОСОБА_2. спростувати
звинувачення щодо нього у шахрайстві та визнати їх такими, що не відповідають
дійсності, порочать його честь, гідність та ділову репутацію, а також вибачитись
перед ним за кривдження „аферист" та „проходимець" в ефірі
телепрограми „Пас" ЛОТРК „12 канал", в ефірі телепрограми
„Репортер" ТРК „Люкс", у випуску газети „Істина", у письмовій
формі, адресованій членам громадської організації „Федерація футболу Львівської
області", зобов'язати відповідачів ЛОТРК „12 канал", ТРК „Люкс",
редакцію газети „Істина"поширити спростування. Крім того просить суд
стягнути з відповідача ОСОБА_2. 30000 грн. завданої моральної шкоди.

2

Позивач та його
представник - адвокат ОСОБА_3. в судовому засіданні позов підтримали, дали
пояснення, аналогічні мотивам позовної заяви.

Відповідач
ОСОБА_2. та його представник - адвокат ОСОБА_4. в судовому засіданні позов ОСОБА_1. заперечили, дали
пояснення, що в листопаді - грудні 2005 року він висловлювався як голова
Федерації футболу Львівської області. Висловлювання його як посадової особи
стосувалися діяльності ФФЛ та позивача як президента ФК „Сокіл" (Золочів)
та претендента на посаду голови федерації. Слово „аферист" та його смислове
навантаження не відноситься до відомостей, що порочать особу і принижують честь
та гідність особи. Він ніколи не вживав терміну „аферист" з метою образи
честі та гідності ОСОБА_1, не висловлювався про людські якості позивача, а вів
з ним полеміку в площині функціонування футболу у Львівській області та
висловив оціночне судження діяльності та участі ОСОБА_1. у становленні та
розвитку львівського футболу. Крім того, позивач як у спірній телепередачі
„Пас" так і в пресі сам вживав відносно нього образливі вислови. Всі ж
його вислови на адресу ОСОБА_1.
є критичною оцінкою діяльності, пов'язаною з виконанням службових
обов'язків та не можуть бути відомостями, що порочать честь та гідність особи.
Крім того жодного інтерв'ю ТРК „Люкс" чи газеті „Істина" він не
давав. Долучений позивачем диск не є офіційним записом вказаних програм і
повинен оцінюватися критично. Враховуючи вищенаведене, просить в задоволенні
позову ОСОБА_1. відмовити
за безпідставністю заявлених вимог.

Представник
відповідача - Львівської обласної телерадіокомпанії „12 канал", будучи
належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання
не з'явився без поважних причин і оскільки суд не має відомостей про причину
неявки, справу вирішено у його відсутності, на підставі ст.169 ЦПК України,
згідно наявних у ній даних та доказів.

Представник
відповідача - телерадіокомпанії „Люкс", будучи належним чином повідомленим
про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних
причин і оскільки суд не має відомостей про причину неявки, справу вирішено у
його відсутності, на підставі ст.169 ЦПК України, згідно наявних у ній даних та
доказів.

Представник
відповідача - редакції газети „Істина", будучи належним чином повідомленим
про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних
причин і оскільки суд не має відомостей про причину неявки, справу вирішено у
його відсутності, на підставі ст.169 ЦПК України, згідно наявних у ній даних та
доказів.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозаписи
спірних програм, що представлені позивачем, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_1.
слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до
ст.277 ЦК України,
фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про
неї та (або) членів її сім"ї недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування такої інформації. Негативна інформація,
поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе
протилежного.

Європейський Суд
з прав людини в рішенні від 29 березня 2005 року по справі „Українська
Прес-Група" проти України" вказав, що ця гарантія ст.277 ЦК України є не
лише порушенням свободи вираження думки, а й перевертає дійсність із ніг на
голову таким чином, що будь-яке правдиве, але негативне твердження
вважатиметься недостовірним. Це не може бути виправдане як необхідне, оскільки
поширення негативних фактів, так само як і думок про людей, часто - густо буде
справою значного громадського інтересу.

Позивач вказує
дати: 06.11.2005 року, 07.11.2005 року, 12.12.2005 року, коли у засобах масової
інформації з'являлися висловлювання ОСОБА_2., які на його думку порочать його
честь, гідність та ділову репутацію, завдають моральних страждань.

Так, з пояснень
сторін та свідків, матеріалів справи вбачається, що спір існує щодо
висловлювань відповідача ОСОБА_2. 12.12.2005 року в телепередачі

3

„Пас" ЛОДТРК „12 канал", 06.11.2005 року в
телепрограмі „Репортер" на каналі ТРК „Люкс" та в публікації
„Підкилимна боротьба", що вийшла в газеті „Істина"

07.11.2005   року.

Свідки ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11. в судовому
засіданні підтвердили факт образи відповідачем ОСОБА_2. виразів „аферист"
та „проходимець" позивача.

Свідки ОСОБА_12., ОСОБА_13., ОСОБА_14., ОСОБА_15., ОСОБА_16.,
ОСОБА_17., ОСОБА_18. в судовому засіданні дали пояснення, що відповідач своїми
висловлювання в ЗМІ не ображав позивача, а вищевказані вирази „аферист" та
„проходимець" не стосувалися ОСОБА_1,
а були оціночним судженням його діяльності в львівському футболі.

Відповідно до
листа генерального директора ЛОДКТР від 10.05.2006 року (а.с.ЗО), 12.12.2005
року ЛОДТРК здійснювала телетрансляцію телевізійної програми „Пас".
Оскільки трансляція здійснювалася у прямому ефірі та пройшов десятиденний
строк, визначений ч.2 ст.35 Закону України „Про телебачення і
радіомовлення", матеріали вказаної програми не збережені.

Згідно листа
генерального директора  ЗАТ
„Телерадіокомпанія  Люкс"  від

10.05.2006   року (а.с.32), відеозапис випуску „Наш
репортер" від 03.11.2005 року

розмагнічений.

З роздруківки
випуску „Наш репортер" від 03.11.2005 року (а.с.19) не вбачається взагалі
будь-яких висловлювань ОСОБА_2.

Відповідно до
статті „Підкилимна боротьба", що вийшла в газеті „Істина" 07.11.2005
року (а.с.209) міститься наступне висловлювання відповідача ОСОБА_2.: „Якщо
конкурентами будуть такі аферисти як ОСОБА_1,
взагалі нема про що говорити."

Судом
встановлено, що в вищевказаний період відповідач ОСОБА_2. очолював Федерацію
футболу Львівської області. Суд розцінює виступи і висловлювання ОСОБА_2. як
посадової особи ФФЛ при виконанні своїх службових обов'язків, що стосувалися
діяльності ФФЛ та діяльності позивача як кандидата на посаду Голови ФФЛ та
президента ФК „Сокіл" (Золочів).

Відповідно
до ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод

зазначено,
що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає

свободу
дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію

та ідеї
без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця

стаття    не
перешкоджає   державам       вимагати   ліцензування діяльності

радіомовних, телевізійних або кінематографічних
підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або
запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації
або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або
для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідними в
демократичному суспільстві.

Суд розрізняє
факти і оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене,
правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести
правдивість оціночних суджень є нездійсненою і порушує свободу висловлювання
думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється Конвенцією
(рішення Європейського Суду з прав людини в справі Лінгенс проти Австрії, crop.28 §46).

Крім того, у
вищевказаному рішенні Європейський суд з прав людини в п.41 зазначив, що
свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного
суспільства і одну з принципових умов його прогресу та самореалізації кожної
особи.

Відповідно до
ст.47-1 Закону України „Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які     не
містять фактичних даних,
зокрема  критика,     оцінка
дій,     а  також

4

висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх правдивості.

Я вбачається з
§2 ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, сфера для
обмеження політичних висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять
загальний інтерес, є дуже малою (рішення Європейського Суду з прав людини в
справі Surek проти Туреччини (№1) по.2668295, §61, ECHR
1999-IV).
При дотриманні умов §2 ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних
свобод, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на
„інформацію" і „ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються
необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають
стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких
немає „демократичного суспільства" (рішення Європейського Суду з прав
людини в справі Handyside проти Сполученого Королівства Великобританії від
07.12.1976 року, серія А,№24,стор.23 §49).

Ст.34
Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Враховуючи
вищенаведене, суд приходить до висновку, що критика як публічних осіб не є
критикою приватного життя. Суд приходить до висновку, що спірні публікації та
висловлювання містили критику, яка була викладена жорсткою, полемічно,
саркастичною мовою. Немає сумніву, що для позивача вони були образливими. Проте
обираючи свою професію, він залишив себе відкритим для суворої критики і
пильного нагляду. Крім того, критична оцінка певних фактів не може бути
підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Більше того, суд
не мав змоги оглянути оригінали спірних відеозаписів, оскільки такі на момент
розгляду справи не збереглися, а представлений позивачем відеозапис не є повним
записом спірної програми „Пас", що підтвердив в судовому засіданні свідок
ОСОБА_19. - ведучий
вказаної програми.

Керуючись
ст.ст.4,10,60,88,212,215 ЦПК України, ст.ст.277,297,299,1167 ЦК України, Законом
України „Про інформацію" від 02.10.1992 року № 2657-ХІІ, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 15 грн. витрат
за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заява про
апеляційне оскарження рішення суду подається протягом 10-ти днів з дня
складання рішення у повному обсязі. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набуває
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Рішення в
повному обсязі виготовлено 19.10.2007 року в 16 год.