Справа №2-2603/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 липня 2007 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді        Хомика
А.П.

при секретарі -                         Кіндратишин
Л.Р.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стебницької міської ради про
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права
власності на спадкове самочинно збудоване нерухоме майно в порядку спадкування
за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 його мама, ОСОБА_3. Він разом зі своїми батьками проживав в АДРЕСА_1,
де і проживає по сьогоднішній день.

10.10.1983 року його мати та батько склала заповіти, згідно якого належні
їм на праві особистої власності по 1А ідеальній частині житлового будинку з
відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за даною адресою,
заповіли йому.

Після смерті батьків він фактично вступив у володіння спадковим майном,
проживає в даному будинку, доглядає за ним, обробляє земельну ділянку, сплачує
всі обов'язкові платежі.

Однак, до смерті батьки не оформили право власності на будинок. Разом з
тим, він самовільно здійснив перебудову даного будинку, чим збільшив його
розміри до розмірів 10,86 х 11,30 м кв. Згідно інвентаризаційної справи на
даний будинок, будівлі, якими він фактично користується після смерті батьків, і
які є ним перебудовані, складаються з: житлового будинку, загальною площею 97,1
кв.м. літ. А-1, сараю літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, сараю літ. Д,
огорожі - літ. 1, 2, замощення літ. І-ІІ.

Згідно довідки, виданої Дрогобицьким РВ ГУ МНСУ в Львівській області, встановлено, що порушень протипожежних вимог діючих
норм та правил не виявлено. Оскільки самочинне будівництво здійснено без
порушення будівельних норм і правил, є таким, що не суперечить суспільним
інтересам та не порушує прав інших осіб, просить суд постановити рішення, яким
визнати за ним, як спадкоємцем по заповіту після смерті батьків, право
власності на будинковолодіння по вул. Дрогобицькій, 254 в м. Стебнику, що
складається з житлового будинку, загальною площею 97,1 кв.м. літ. А-1 та
господарських будівель - сараю літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, сараю
літ. Д, огорожі - літ. 1, 2, замощення літ. І-ІІ.

В судовому засіданні позивач доповнив, що володіючи та користуючись
батьківським будинком, він не має офіційно зареєстрованого права власності на
нього. З метою належного оформлення своїх спадкових прав, він звернувся до
Стебницької державної нотконтори, однак отримав відмову в цьому, оскільки
відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок. Більше того, самочинно
добудова без належного дозволу вважається самочинним будівництвом, і особа, яка
його здійснила, не набуває права власності на нього. Однак, у відповідності до
п.5 ст. 376 ЦК
України на вимогу власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності не нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Для визнання в
судовому порядку права власності на це нерухоме майно, він звернувся в КП
"Планування та Архітектура", де була виготовлена
архітектурно-планувальна пропозиція на користування самовільно побудованими
будівлями по АДРЕСА_1. В ній, зокрема, зазначено, що земельна ділянка, на якій
розташовано будівля, знаходиться поза межами гірничого відводу Стебницького
державного гірничо-хімічного підприємства "Полімінерал". В частині
пожежних вимог самовільне будівництво погоджено з головним державним
інспектором з пожежного нагляду м. Дрогобича та Дрогобицького району. Крім
того, самовільне будівництво здійснено без порушення будівельних норм і правил,
тому Стебницька міська рада не заперечує проти узаконення самочинного
будівництва, про що стверджується її листом від 20.07.2007 року за № 1481. З
часу свого народження і по теперішній час він постійно проживає в АДРЕСА_1,
відтак користується цим будинком, належними до нього господарськими спорудами,
землею, утримує це нерухоме майно в належному стані, сплачує необхідні платежі,
хоча і не має офіційно зареєстрованого права власності на нього. Після смерті
своїх батьків він, як спадкоємець за заповітом, фактично прийняв спадщину, оскільки
постійно проживав із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявив про
відмову від неї, а тому просить позов задоволити.

Представник відповідача -ОСОБА_4 не заперечила проти задоволення позову,
оскільки наявні матеріали справи вказують на підставність позову.

Наслідки визнання позову відповідачу роз'яснені. Визнання позову не
суперечить закону, не порушує нічиї права, свободи та інтереси, а тому підстав
для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове
рішення про задоволення позову.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174, 209,
212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 346, 376, 1222, 1233, 1235, 1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітами від 10.10.1983 року,
посвідчених секретарем Стебницької міської ради, після смерті батьків -
ОСОБА_2, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. А-1 загальною
площею 97,1 кв.м. та господарських будівель - сараю літ. Б, сараю літ. В, сараю
літ. Д, вбиральні літ. Г, огорожі - літ. 1, 2, замощення літ. І-ІІ Львівської
області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.