Справа 2- 312
РІШЕННЯ

І МЕНЕМ                       УКРАЇНИ

26 червня 2007 року Ніжинський міськрайонний суд в
складі: головуючого - судді СКАЛОЗУБА О.М. при секретарі -       ПОЛЄТАВКШОЇ М.О, за участю позивача
-відповідача ОСОБА_1. Представник позивача-адвокат ОСОБА_2.
Відповідача-позивача Бабича О.В. та його представника -адвоката ОСОБА_3
роглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ніжин цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ПРОСВІТНЬО-ВИРОБНИЧА КОМЕРЦІЙНА ФІРМА " СЯЙВО
" про зміну формулювання причини звільнення і стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу в сумі 3458 грн.21 коп та за зустрічною позовною
заявою ТОВ ПРОСВІТНЬО-ВИРОБНИЧА КОМЕРЦІЙНА ФІРМА " СЯЙВО " до ОСОБА_1
про стягнення шкоди в сумі 33 грн.76 коп ,завданої підприємству внаслідок
порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в своїй позовній заяві і
уточнюючи свої позовні вимоги в судовому засіданні просить змінити формулювання
причин його звільнення з роботи з ТОВ ПВКФ " Сяйво " із " ст.40
п.З КзпП України,за систематичне невиконання працівником без поважних причин
обов'язків покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього
трудового розпорядку на " Звільнення за власним бажанням,ч.1 ст. 38 Кзп П
України "назначивши
дату звільнення з 13 листопрада 2006 року,стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу
в сумі 3458 грн.21 коп.,800 гривень витрат понесених ним на отримання
правової допомоги,а також допустити негайне виконання рішення суду в частині
стягнення заробітної плати,але не більше
ніж за один місяць ,посилаючись на слідуючі обставини : з 22 липня 2005
року по 13 листопада 2006 року він працював начальником відділу олієжирової
промисловості у ТОВ ПВКФ " Сяйво " м.Ніжин. 10 листопада 2006 року
він подав заяву про звільнення за власним бажанням. Дану заяву він послав
поштою,так як відповідач відмовився її зареєструвати.Привод
ом до звільнення за власним бажанням було неправомірне позбавлення його
заробітної плати за жовтень місяць 2006 року особисте неприязне ставлення до
нього з боку керівника відповідача та необхідністю по догляду за 8-річною
дитиною. Проте наказом від 10.11.2006 року
без номеру ,ввідповідач з 13 длистопада 2006 року звільнив його з роботи на
підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗ
п 11 України з вище викладеним

2

формулюванням.Приводом до звільнення його
на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗП П України відповідач називає систиматичне
невиконання ним обов'язків за трудовим договором та правил внутрішнього
трудового розпорядку,оскільки до нього раніше застососвувалися заходи
дисциплінарного стягнення.Цими заходами відповаідач називає наказ від
07.11.2006 року,за яким йому оголошено догану. Відповідно до рішення
апеляційного суду Чернігівської області від 18.04.2007 року цей наказ
скасований.Інші докази систематичного невиконання трудових обов'язків чи правил
внутрішнього трудового розпорядку,за які до нього застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення відсутні. Він важає,що формулювання причини
звільнення є неправильним і таким,що не відповідає обставинам справи з
наступних причин : в даному наказі
зазначено,що його звільнено в зв'язку з порушенням ним " Інструкції про забезпечення
захисту інформації,що є комерційною таємницею від 28 жовтня 2004 року,п.3.2
Трудового договору,п."А" та " г" розділу 4 " Правил
внутрішнього трудового розпорядку від 04.04.2002 року ".Підставою для
застосування звільнення з роботи за таким формулюванням названа доповідна
записка комісії зі службової перевірки щодо витоку інформації,що становить комерційну
таємницю.Тобто його вина,відповідно до вищевказаного наказу полягала в
тому,щоним без відома та участі відповідача04-05 листопада 2006 року було
придбано та відвантажено сільгосппродукцію,зокрема боби люпину.Відповідач
вважає за власну комерційну таємницю відомості про публічний продаж одним з
сільгосппідприємств своєї продукції,а його звинувачує
у розголошенні даної таємниці та кваліфікує його дії,як порушення внутрішніх
нормативів підприємства.Він не розголошував комерційної таємниці відповідача,не
порушував вище зазначених нормативів підприємства відповідача,ним не було допущено систиматичного невиконання без
поважних причин обов'язків,покладених трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,тому вважає,що формулювання причини
звільнення його з роботи є неправильним.Це фомулювання в його трудовій книжці
стало перешкодою для його працевлаштування на іншу пристойну роботу протягом
останніх шести місяців,псує його імідж,як відповідального старанного працівника,тому в зв'язку з цим він
вважає,що має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Вимоги
відповідача викладені в зустрічній позовній заяві не визанає повністю
і просить в задоволенні їх відмовити.

Представник позивача -адвокат
ОСОБА_2 його позовні вимоги підтримав і просить їх задовільнити в тому обсязі
які заявив позивач ,а в задоволенні позовних вимог відповідача просить
відмовити.

Представник відповідача  Бабич О.В позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав
,важає їх необгрунтованими,безпідставними із слідуючих підстав інформація про
позбавлення позивача заробітної плати за жовтень місяць 2006 року є
неправдивою,так як із зарплати ОСОБА_1 було утримано тільки частково 384 грн.69
коп за неналежне виконання ним трудових
обов'язків,що завдало підприємству матеріальної шкоди.Твердження позивачем
про неприязне ставлення до нього з боку керівництва^ саме

3

ОСОБА_4 не відповідажє дійсності та жодними доказами позивачем не
обгрунтовується,а навпаки  з боку
керівництва була довіра ОСОБА_1 займати ним визначальні керівні посади на
підприємстві. Про необхідність догляду за 8 річною дитиною позивач керівництву
не повідомляв. Приводом для написання заяви ОСОБА_1.були зовсім інші підстави .
Відповідно до ст. 149 КЗ п П України під час проведення службового
розслідування 10 листопада 2006 року ОСОБА_1 було запропоновано написати
пояснення щодо його участі у відвантаженні бобів люпину04-05 листпдада 2006
року з м.Остер ПОСП " Колос ".Він відмовився від надання будь-яких
пояснень,що зафіксовано в акті від 10 листопалда 206 року, за мість надання
пояснень написав заяву про звільнення за власним бажанням без визначення у ній
будь-яких пояснень,підстав та обгрунтувань.Подача заяви про звільнення його за
власним бажанням була не іначе як бажанням уникнути відповідальності за винні
дії.За результатами проведеної службової перевірки щодо витоку інформації,що
становить комерційну таємницю, було встановлено ,що ОСОБА_1 як начальник
відділу ОЖП,заступник начальника відділу заготівель за суміцниством
користуючись своїм посадовим становищем в особистих корисливих цілях без відома
підприємства скористався інформацією,що становить комерційну таємницю
підприємства та придбав зерно люпину поза основним договором фірми,що завдало
шкоду підприємству.

Позивач був звільнений з роботи
відповідно до наказу №251/1 від 10.11.2006 року за ст.40 п.3 КЗ п 11 України за
порушення правил внутрішнього трудового розпорядку,в тому числі за розголошення
комерційної таємнмиця законно,оскільки до нього раніше застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення як догана  за
дві незадовльні організовані ним операції із закупівлі товару   .Доказом систиматичного невиконання ОСОБА_1
обов'язків ,покладених на нього Трудовим договором є зафіксований факт про
те,що позивач у робочий час по декілька разів на день виходив з офісу і
спілкувався по особистому мобільному телефону,хоча відповідно до інструкції
працівникам фірми забороняється це робити і про це позивач в установленому
порядку був ознайомлений з з інструкцією про забезпеечення
захисту інформації ,що є комерційною таємницею від 28.10.2004 року та
Трудовим договором .

Представник відповідача вважає,що
посилання позивача в зв'язку з даним записом у трудовій книжці він не може
працевлаштуватися на пристойну роботу,псує
його імідж як відповідального і старанного працівника , а також
стягнення     заробітної плати за час
вимушеного прогулу є неналежно доказаним ,так як відповідно до довідок ,які
надав позивач йому було відмовленно в принятті на роботу в зв'язку з
відсутністю вакансій на інженерні посади.

Він важає,що позивач також порушив
строк звернення до суду , так як відповідно
до ст. 233 КЗ п 11 України йому необхідно було
звернути з заявою до суду з даним спором в місячний строк.
Відповідно до акту від 10.11.2006 року йому було вручено копію наказу про
звільнення 10

4

листопада 2006 року.Тому подавши даний позов він фактично порушив всі процесуальні строки
звернення до суду і не має права на задоволення своїх вимог.Доказів
щодо наявності поважних причин пропуску місячного та трьохмісячного строку з
обгрунтуванням їх поважності позивач не надав.

ТОВ   ПВКФ "
Сяйво " в своїй позовній заяві до ОСОБА_1
просить стягнути з нього 33,76 грн. шкоди ,завданої підприємству
внаслідок порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків.

В результаті використання ОСОБА_1 у власних цілях
господарської операції вони не отримали прибуткуй прямі збитки склали 33,76
гр.,т.я для проведення службового розслідування в м.Остер виїздив у відрядження
їхній працівник-комерційний агент Кулик Г.В. і на цю поїздку було затрачено
зазначену вище суму,що підтверджується документально.

Представник відповідача- позивача
адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав
,иосилаючись на слідуючі обставини : в листопаді 2006 року до них
надійшла інформація,що їхнє підприємство замовляло автотранспорт у ПП ОСОБА_6
для отримання 04.11.2006 року та 05.11.2006 року у ПОСП " Колос "
м.Остер бобів люпину. Так як вони автотранспорт не замовляли,товирішили цю
ситуацію

перевірити.Представниками
господарства ПОСП " Колос " було підтверджено , що 04-05.11.2006
року було відпущено 22800 кг і 17000 кг бобів люпину фірмі "
Марсел-Агро" через особу,який представився ОСОБА_7.   Представники ПОСП " Колос "
впізнали його на колективній фографії і як виявилося ним був ОСОБА_1. .
Тому     в результаті використання
ОСОБА_1 у власних цілях господарської операції за договором № 2006 -229 від
19.10.2006 року між ТОВ ПВКФ " Сяйво " і ПОСП " Колос
"   вони не отримали прибуткуй прямі
збитки склали 33,76 грн.Крім того ,ОСОБА_1 була завдана підприємству немайнова
шкода внаслідок зловживання комерційною таємницею та службовим становищем,що
тягне за собою відповідальність щодо відшкодування такої шкоди. Хоча вважає,що
поданий позов про відшкодування збитків є не суттєвим,однак його підтримує і
просить задовільнити.Головне в тому,що ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову взагалі,так як ним пропущений тримісячний
строк звернення до суду за захистом своїх прав.Наказ про його звільнення було
видано 10 листопада 2006 року,однак ОСОБА_1 відмивився від пидпису з
його ознакомлениям і тоді
було складено про це акт,Підстав недовіряти тим особам,які підписали акт,не
мая,так як це всі працівники підприємства і є порядними людьми.До суду ОСОБА_1
звернувся лише 13 лютого 2007 року,тобто більше ніж через три місяці.Про
поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 не просить,да якби це питання
ним і ставилось,то він цей строк пропустив без поважних причин.Посилання на
те,що він не може працевлаштуватись на роботу їз-за того,що його не приймають
на роботу з таким формулюванням є безпідставнимидак як ним про це не надано
доказів,навпаки в довідках зазначено,що його не приймали за відсутністю таких
посад.

Вислухавши позивача ,його
представника та представника відповідача ,дослідивши інші матеріали ,суд
приходить до слідуючого

5

висновку -.відповідно до наказу від 10.11.2006 року
ОСОБА_1 було звільнено з посади за ст.40 п.3 КзпП України з
13.11.2006 року за систематичне невиконання працівником без поважних
причин обов"язків,покладених на нього трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку,оскільки до нього застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення.

Наказом за №250/1-к
ОСОБА_1 оголошено догану.Однак рішенням
апеляційного суду Чернігівської області
від 18 квітня 2007 року даний наказ скасовано.Рішення набрало
законної сили.

За передбаченими ст.40п.З КзпП
України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на
роботі,вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського
стягнення.У таких випадках враховується стягнення ,яке не втратило юридичної
сили за давністюб або не зняте достроково.В судовому ж засіданні встановленого
накладене на ОСОБА_1
дисциплінарне стягнення у вигляді догани втратило юридичну силу,т.я наказ
про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення рішенням апеляційного суду
скасовано і рішення набуло законної сили.

В судовому засіданні також було встановленого ОСОБА_1 подав заяву про
звільнення з роботи за власним бажанням в зв"язку з необхідністю по
догляду за дитиною до досягнення нею 14 років з 13 листопада 2006 року.

Відповідно до ст.38 КзпП України з таких підстав власник
або уповноваженний ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк,про який просить працівник.

Свідоцтвом І-БК №077577
підтвердженого ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітнього сина
ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитаний як свідок ОСОБА_4
пояснив,що до нього дійсно звертався ОСОБА_1 з заявою про
звільнення за власним бажанням,однак він не прийняв заяву і сказав,що цим не
займається і сказав,щоб він подумав.

Заявою ОСОБА_1 від 10.11.2006 року
підтвердженого вона поштою надіслана відповідачу.На наказі про звільнення від
10.11.2006 року є підпис ОСОБА_1
про ознайомлення з даним наказом 13 листопада 2006 року. Суд піддає сумніву
складений акт про те,що ОСОБА_1 відмовився 10.110.2006 року віп підпису наказу
про звільнення і що був ознайомлений з даним наказом,так як наказ не
зареєстрований 10 листопада 2006 року і міг бути скаладений 13 листопада 2006
року або іще пізніше.Особи,які його підписали
при дачі пояснень в суді не впевнено назвали день коли ознайомили ОСОБА_1
з наказом.Так свідок ОСОБА_9 показала,що це був понеділок чи віторок,ОСОБА_10
вказала,що мабуть було в п"ятницю.А в понеділок було 13 листопалда.Крім
того, зазначені в акті працівники є начальниками відділів або родичами директора підприємства і прямо чи
опосередковано можуть бути зацікавлені в складенні акту,щоб не псувати
стосунки з керівництвом підприємства. Крім того встановленого 10 листопада 2006
року було складено акт про те,що ОСОБА_1 написав заяву на звільнення за власним
бажанням.

6

Судом
встановленого ОСОБА_1 не пропустив
строк звернення до суд,так як доказами доведено,що він
ознайомився з наказом 13 листопада 2006 року,а в суд звернувся
13 лютого 2007
року ,тобто в тримісячний строк.Невірним є
твердження представника відповідача,що строк звернення до суду в таких
справах встановлено в один місяць,так як даний строк встановлено при вирішенні
спорів про звільнення і поновлення на роботі.В даному ж випадку мова йде не про
звільнення і поновлення,а про зміну формулювання причин звільнення.

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача зарплату за час
вимушеного прогулу в сумі 3458 гр.21 коп ,так як йому неможливо
працевлаштуватись на роботу з таким формулюванням звільнення.Однак суд
вважає,що дані вимоги не можуть бути задоволеними,так як позивач не надав
достатніх доказів про це.Надані ним довідки не можуть бути прийняті за
докази,так як в них зазначено,що позивачу було відмовлено в прийнятті на роботу
за відсутністю таких посад.Покази ж свідка ОСОБА_11 суд не приймає до уваги і
вважає їх сумнівними,так як на суді він заявив ,що позивача не прийняли на
роботу у зв"язку з таким формулюванням звільнення^ до цього суду була
надана довідка іншого змісту і ним же підписана. В іншій частині позов ОСОБА_1
підлягає задовленню.Таким чином,позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ Просвітньо-виробничої
комерційної фірми " Сяйво " про зміну формулювання причини звільнення
і стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу в сумі 3458 грн.21 коп . слід задовільнити частково.

Змінити
формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з ТОВ ПВКФ " Сяйво " із
" За систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків
покладених на нього трудовим договором та
правилами внутрішнього трудового розпорядку на " Звільнення за власним
бажанням,ч.1 ст. 38 Кзп П України "«зазначивши дату звільнення з 13
листопрада 2006 року.

Стягнути з ТОВ ПВКФ " Сяйво " на користь
ОСОБА_1 судові витрати понесені ним на отримання правової допомоги в сумі 400
гривень.

Стосовно
позовних вимог ТОВ ПКВКФ"Сяйво" до ОСОБА_1 про стягнення 33гр.56 коп. за завдану шкоду
підприємству внаслідок порушення працівником покладених на нього
трудових обов'язків - відмовитидак як ці вимоги
не обгрунтовані і стосуються зовсім інших питань,а саме:відрядження працівника
підприєства по виробничих питаннях ,крім того, звільнення ОСОБА_1 було
проведено з порушенням трудового законодавства.

Керуючись ст. ст. 38,232
ч.1.п.2,233,235 ч.3 КЗпП України,ст.ст.209, 213-215,218,223 ЦПК України-,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ
Просвітньо-виробничої комерційної фірми " Сяйво " про зміну формулювання

7

причини звільнення і стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу в сумі 3458 грн.21 коп . задовільнити частково.

Змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 з ТОВ ПВКФ " Сяйво " із " За систематичне
невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку на " Звільнення за власним
бажанням,ч.1 ст. 38 Кзп П України '^зазначивши дату звільнення з 13 листопрада 2006 року.

Стягнути з ТОВ ПВКФ " Сяйво
" на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені ним на отримання правової
допомоги в сумі 400 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

В зустрічному позові ТОВ ПРОСВІТНЬО-ВИРОБНИЧОЇ
КОМЕРЦІЙНОЇ ФІРМИ " СЯЙВО " до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в сумі 33
грн. 76 коп ,завданої підприємству внаслідок порушення працівником покладених
на нього трудових обов'язків - відмовити.

На рішення може бути подано до
Чернігівського апеляційного суду через
Ніжинський міськрайсуд заяву про апеляційне оскарження рішення протягом
10 днів після його проголошення ,а апеляційну скаргу протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо заяву про апеляційне
оскарження рішення не подано протягом 10 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження рішеннядо воно набуває законної сили після закінчення
цього строку.

Якщо заяву про апеляційне
оскарження рішення подано протягом 10 днів після його проголошення^ апеляційну
скаргу не подано протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження рішення,то рішення набуває законної
сили після закінчення 20 денного строку.