Справа №2-1587 2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02 жовтня   2007 року                                                                         Біляївський
районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді
- Трушиної О.І. при секретарі - Коваленко Н. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.  Біляївка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
виселення,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить
виселити відповідачів з житлового будинку по АДРЕСА_1,  без надання іншого житла.

Свої вимоги мотивує тим,  що вказаний будинок належить їй на праві
приватної власності,  згідно свідоцтва
про право на спадщину. У вересні 2004 році вона мала намір продати будинок
відповідачеві ОСОБА_2  за 4000 доларів
США,  отримала від нього завдаток у
розмірі 500 доларів США,  і дозволила
йому вселитися в будинок,  але угода між
ними укладена не була,  про що були
винесені рішення апеляційного суду Одеської області та ухвала апеляційного суду
Харківської області з касаційного розгляду справ. 22 листопада 2006 року вона
надіслала листа відповідачам з проханням звільнити будинок. 10 червня 2007 року
позивачка повернула суму завдатку відповідачеві і вони з дружиною пообіцяли
виселитися з будинку наступного дня,  але
до теперішнього часу продовжують проживати в будинку,  чим порушують її права як власника.

У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні
позовних вимог і пояснила,  що вона
власник житлового будинку по АДРЕСА_1,
будинок їй потрібен для проживання своєї сім»ї,  про що вона попереджала відповідачів,  також повернула ОСОБА_2  500 доларів США,  які вона
отримала в рахунок продажу будинку,  але
відповідачі відмовляються добровільно виселитися з будинку.

У судовому засіданні представник відділу опіки та
піклування Біляївської районної державної адміністрації позовні вимоги не
підтримала,  посилаючись на те,  що неповнолітніх дітей не можна залишити без
житла.

Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали,  подали заперечення на позов,  у якому просили у задоволенні позовних вимог
відмовити. По справі неодноразово - 26.07.2007 p.,  14.08.2007 p.,  22.08.2007 p.,  06.09.2007 p.,  10.09.2007 p. за клопотанням відповідачів про надання їм часу для
укладення договору з адвокатом,  через
хворобу ОСОБА_3,  об»являлася
перерва,  01.10.2007 року від відповідача
ОСОБА_2  надійшла заява про відкладення
слухання справи,  до якої додані
направлення Біляївської ЦРЛ ОСОБА_3 на консультацію до невропатолога Одеської
клінічної лікарні та виписку-епікриз на ОСОБА_3,  але з наданих документів незрозуміло,  коли саме ОСОБА_3 направлялася на
консультацію. Разом з тим,  згідно
довідки лікаря неврологічного відділення Біляївської ЦРЛ від 27 вересня 2007
року ОСОБА_3 на засіданні суду може бути присутньою. А тому суд вважає причину
неявки відповідачів до судового засідання неповажною і вважає можливим вирішити
справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивачки,  представника відділу опіки та піклування
Біляївської районної державної адміністрації,
вивчивши матеріали справи,
оцінивши надані докази,  суд
вважає,  що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,  житловий будинок по АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 2004
року (а.с. 6).

У вересні 2004 року ОСОБА_1.  домовилася з ОСОБА_2  про продаж вказаного будинку і в рахунок
цього останній передав позивачці 500 доларів США.

У
2006 році ОСОБА_2  звернувся до
суду з позовом до
ОСОБА_1.  про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною і рішенням Біляївського райсуду від 29 червня 2006 року його позовні вимоги були
задоволені,  за ОСОБА_2  було визнано право власності на спірний
будинок (а.с. 11).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27
вересня 2006 року рішення Біляївського райсуду від 29 червня 2006 року
скасоване,  у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2  про визнання угоди дійсною
відмовлено (а.с. 12).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області з
касаційного розгляду цивільних справ рішення апеляційного суду Одеської області
від 27 вересня 2006 року залишено без змін (а.с. 13-14),  тобто власником будинку є позивачка.

22 листопада 2006 року позивачка надіслала відповідачам
листа з проханням добровільно виселитися з будинку,  так як він потрібен їй для проживання (а.с.
15),  але до теперішнього часу
відповідачі відмовляються добровільно виселитися з будинку.

10 червня 2007 року позивачка повернула ОСОБА_2  аванс у розмірі 500 доларів США у присутності свідка,
про що свідчить розписка (а.с.  13
).

Відповідно до  ст.  41
Конституції України право власності є непорушним.

Згідно  ст.  317 ЦК України власникові належать права володіння,  користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до
ст.  383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім»ї і інших осіб.

Згідно до  ст.  391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод й здійсненні ним
права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до
ст.  48 Закону України «Про
власність»,   ст.  386 ЦК України власник вправі вимагати усунення будь-якого порушення свого права
шляхом звернення до суду.

Суд вважає,  що
відповідачі порушили права ОСОБА_1.
володіти,  користуватися,  розпоряджатися будинком,  внаслідок чого вона не має можливості
проживати у будинку,  безпідставно проживають
у будинку,  і підлягають судовому
захисту.

Керуючись  ст.  41,  47
Конституції України,   ст.   ст.
317,  319,  383,
386,  391 ЦК України,   ст.  48 закону України «Про власність»,   ст.
ст.  10,  11,
60,  209,  212-215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

Позов   ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2,  ОСОБА_3
виселити з житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1,  що
належить ОСОБА_1 на праві приватної власності,
без надання іншого житла.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня його проголошення,  апеляційна скарга на рішення суду подається
до апеляційного суду Одеської області протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України,  через
Біляївський райсуд.