Справа №2-1139/2007 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 вересня 2007
року        Черкаський районний суд
Черкаської області у складі:

головуючого-судді   Пономаренка В.В.

при
секретарі                                                         Безуглій
C.O.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, по якій третьою особою є ОСОБА_3, про визнання
договору купівлі-продажу садиби дійсним та визнання права власності на садибу,-

встановив:

23 липня
2007 року ОСОБА_1звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, по якій третьою особою
є ОСОБА_3, про визнання права власності на садибу вказуючи, що на підставі
свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.05.2007 року відповідачу
ОСОБА_2 на праві власності належить садиба (будинок з господарськими спорудами)
по АДРЕСА_1 Позивач з відповідачем домовилась про укладення між ними договору
купівлі-продажу належної відповідачу садиби, передавши при цьому останній 12
вересня 2005 року гроші в сумі 3000 грн. Відповідач в свою чергу передала
позивачу правовстановлюючі документи на будинок, вселила її в будинок та
зареєструвала в ньому, а сама виселилась з будинку. Сторони домовились
нотаріально оформити договір купівлі-продажу даної садиби, однак, нотаріально
оформити договір купівлі-продажу садиби вони не змогли, так як формально
свідоцтво про право власності на вказану садибу відповідачці видано в той час
як вона перебувала в шлюбі і для продажу будинку потрібна згода її чоловіка, з
яким вона не проживає, тому позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду
про визнання права власності на вказану садибу.

Хоча
свідоцтво про право власності було видано в період перебування відповідача в
шлюбі, але позивач вважає, що дана садиба є її приватною власністю відповідно
до ст. 57 СК України. Відповідно до довідки сільської ради вказаний будинок
відповідач купила та являється його власником з 1967 року. Так як у відповідача
не виникала необхідність, свідоцтво про право власності на садибу не
отримувалося до 2007 року. Як вбачається з паспорту відповідача в шлюбі вона перебуває
з 1970 року, тобто будинок було придбано до реєстрації шлюбу і тому він є
приватною власністю відповідача. Оскільки позивач ОСОБА_1 з відповідачем
ОСОБА_2 за будинок повністю розрахувалась, вона бажає, щоб за нею було визнано
право власності на нього. Позивач просила суд постановити рішення, яким визнано
за нею право власності на садибу (будинок з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1

23
серпня 2007 року позивачем ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву про визнання
договору купівлі-продажу садиби по АДРЕСА_1 укладений між нею та відповідачем
ОСОБА_2, дійсним та визнання права власності на вказану садибу.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої уточнені позовні вимоги підтримала та
просила їх задоволити в повному обсязі.

В
судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_4Позовні вимоги
позивача визнала та просила їх задоволити в повному обсязі.

Залучений
до участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета
спору ОСОБА_3 в судові засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце
розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши
позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_4, у відсутності третьої особи, що не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, який в судові засідання не з'явився, хоча
про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не є
перешкодою для розгляду справи і ухвалення рішення при наявності у справі
доказів, не заперечення проти цього позивача та представника відповідача,
визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб, вивчивши матеріали справи, суд
знаходить, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

У
відповідності зі ст.3 ЦПК України звернутися до суду з позовом має право кожна
особа за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом вважаючи, що право
власності позивача на майно порушене, оскільки із-за відсутності згоди чоловіка
відповідача, в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу відмовлено,
що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на належне оформлення у
свою власність будинку з надвірними спорудами, тому порушене право позивача
ОСОБА_1 підлягає судовому захисту відповідно до ст.16 ЦК України.

Судом
достовірно встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 11.05.2007 року відповідачу ОСОБА_2 на праві власності
належить садиба (будинок з господарськими спорудами) по АДРЕСА_1 Позивач з
відповідачем домовилась про укладення між ними договору купівлі-продажу
належної відповідачу садиби, про що свідчить передача відповідачу 12 вересня
2005 року грошей в сумі 3000 грн. Відповідач в свою чергу передала позивачу
правовстановлюючі документи на будинок, вселила її в будинок та зареєструвала в
ньому, а сама виселилась з будинку. Сторони домовились нотаріально оформити
договір купівлі-продажу даної садиби, однак, нотаріально оформити договір
купівлі-продажу садиби вони не змогли, так як свідоцтво про право власності на
вказану садибу відповідачу видано в той час як вона перебувала в шлюбі і для
продажу будинку потрібна згода її чоловіка, з яким вона не проживає тривалий
час. Хоча свідоцтво про право власності було видано в період перебування відповідача
в шлюбі, але дана садиба є її приватною власністю відповідно до ст. 57 СК
України, оскільки придбана до шлюбу в 1967 року, а шлюб зареєстровано в 1970
році.

Згідно
ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Встановлено, що між позивачем та відповідачем було
досягнуто згоди, щодо продажу будинку, всі потрібні для даного договору умови
позивач виконала, а саме вона належним чином розрахувалась за вказаний будинок
з власником, вселилась, проживає в будинку та утримує його, з чого можливо
зробити висновок, що між сторонами досягнуто згоди щодо ціни, передачі будинку
з надвірними спорудами у власність. З наведеного випливає, що укладений
правочин відповідав волі покупця та продавця.

Відповідно
до ч.2 ст.220 ЦК України,
якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним.

Відповідно
до ч.3 ст.334 ЦК України
право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної
сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним,
тому вимоги про визнати договору купівлі-продажу АДРЕСА_1з надвірними
спорудами, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, 12 вересня 2005 року, дійсним та
про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок з надвірними
спорудами (садибу) підлягають до задоволення.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,16,208,209,220,334,392,626,638,640,655 ЦК України,
ст.ст.3,10,11,130,174,208,209,212-215,294,295 ЦПК України, Постановою
Пленуму  Верховного  Суду
України  "Про  судову
практику у  справах  про
визнання

правочинів недійсними" від 28.04.1978 року зі
змінами від 25.12.1992 року, суд, -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2, по якій третьою особою є ОСОБА_3, про визнання договору
купівлі-продажу садиби дійсним та визнання права власності на садибу -
задовольнити.

Визнати
договір купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1з надвірними спорудами, що зазначено
в технічному паспорті літ. "А-1"- жилий будинок з прибудовою; літ.
"Б.б1,В"-сарай; літ. "б"- літня кухня; літ. "Г"-
погріб; літ. №1-2- огорожа; літ. №3- колодязь, укладений між ОСОБА_1та
ОСОБА_212 вересня 2005 року, дійсним.

Визнати
за ОСОБА_1право власності на АДРЕСА_1з надвірними спорудами, що зазначено в
технічному паспорті літ. "А-1"- жилий будинок з прибудовою; літ.
"Б.б1,В"- сарай; літ. "б"- літня кухня; літ. Т"-
погріб; літ. №1-2- огорожа; літ. №3-колодязь.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано до
апеляційного суду Черкаської області, через суд, що його ухвалив, протягом десяти
днів з дня проголошення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.