Справа №2-33
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 липня
2007 року                                                                               місто
Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області

в складі:
головуючого - судді Поповича С. С.

з участю
секретаря Черкес У.О.

адвокатів
ОСОБА_1,  ОСОБА_2

сторін та
представників сторін : представника позивачів-відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4-
ОСОБА_5,  представника

позивачки-відповідачки   ОСОБА_6 -
ОСОБА_7,

позивачки
ОСОБА_8,  представника третьої особи
органу опіки та

піклування
Івано-Франківського міськвиконкому Тупяк Тетяни Романівни

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4 до
Першої Івано-Франківської міської державної нотаріальної контори,  неповнолітньої ОСОБА_6,  від імені якої діє ОСОБА_7 згідно з яким
позивачі просять постановити рішення котрим визнати за ними право власності на
28/100 частин житлового будинку за адресою м.
Івано-Франківськ,  АДРЕСА_1,  зобов'язати Першу Івано-Франківську міську
державну нотаріальну контору вжити заходів до охорони спадкового майна в
інтересах спадкоємців до прийняття спадщини,
заборонити ОСОБА_7 яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_6 провадити
дії щодо користування житлом 28/100 частин будинковолодіння посторонніми
особами ( квартирантами ) та особисто членами її сім"ї,  визнати в рівних долях - частках по 14/100
кожному за заповітом від 21 серпня 1979 року за позивачами право власності на
28/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1,
що в м.  Івано-Франківську яке
належало померлому ОСОБА_9,  зменшити
розмір обов"язкової частки у спадщині ОСОБА_6 з урахуванням відносин між
спадкоємцями та спадкодавцем згідно
ст.  1241 ЦК України,  зокрема половину частки 1/3 =1/6+1/6 тобто
1/6 майна в грошовому еквіваленті,
зобов"язати ОСОБА_3. та ОСОБА_4. сплатити компенсацію в грошовому
еквіваленті за половину частки визначену судом ОСОБА_6 від суми 23641
грн.,  тобто 1/6,  а саме 3940 грн. та позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4згідно з яким позивачка просить
постановити рішення котрим визнати за нею право власності на 14/300 частин
будинку в порядку спадкування,  позовом
ОСОБА_7,  що діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4згідно з яким позивачка просить постановити рішення котрим
припинити право відповідачів на їх частку в спадковому майні,  визнати за ОСОБА_6 право власності на 28/100
частин будинку,  тобто на все спадкове
майно,  покласти на неї обов"язок
відшкодувати відповідачам вартість їх частки в спадковому майні,  визнати за ОСОБА_6 право на 14/300 будинку в
порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  визнати за ОСОБА_6 право власності на все
спадкове майно,  тобто на 28/100 частин
будинковолодіння по АДРЕСА_1 яке належало її батькові ОСОБА_9.,
внаслідок припинення права інших осіб ( ОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,
ОСОБА_8. ) на їх частки та виплату нею грошової компенсації,  припинити право ОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,
ОСОБА_8. на їх частки у спільній власності в спадковому будинку по
АДРЕСА_1,  -

установив:

Вказані
вище особи як відповідачі чи як представники відповідачів заявлених до них чи
осіб яких вони представляють вимог не визнали по тих підставах по яких вважають
що підлягають до задоволення їх вимоги.

Перша
держнотконтора подала суду заяву про слухання справи без участі їх
представника.

Вислухавши
сторін та їх представників,  вивчивши
матеріали справи суд вважає,  що у
задоволенні позовних вимог заявлених сторонами по справі слід відмовити
виходячи з наступного.

Відповідно
до змісту  ст.  ст.
10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах
змагальності сторін,  в межах заявлених
вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками,  докази повинні подаватись належні,  тобто містити інформацію щодо предмета
доказування,  кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень,  доказуванню
підлягають обставини,  які мають значення
для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,  які беруть участь у справі,  виникає спір,
доказування не можу грунтуватися на припущеннях.

Перша
державна нотаріальна контора міста Івано-Франківська на запит суду надіслала
копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_9. І з матеріалів цієї
справи вбачається,  що всі сторони по
справі подали в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини та видачу їм
свідоцтв про право на спадщину,  кому
згідно з заповітом,  кому згідно з
вимогами чинного законодавства ( обов'язкова частка ),  долучили до заяв ряд документів (а.с.  37-50).

Нотаріус
держнотконтори зверталась до начальника ОБТІ про видачу видачу з реєстру прав
власності на нерухоме майно спадкодавця ( а.с.
5 ). Але чи виконано запит невідомо,
даних про це сторони не надали.

По
зверненню представника перших позивачів було проведено перевірку і листом від
05 вересня 2003 року начальник обласного управління юстиції повідомив ОСОБА_10 ,
що з заявами про оформлення спадщини звернулись сторони
по справі і що нотаріус на той час не може видати свідоцтва про право на
спадщину так як спадкоємці не представили документи власності на житловий
будинок та витяг з реєстру прв на нерухоме майно,  що після подачі цих документів буде видано
свідоцтво про право на спадщину і за законом на обов'язкову долю непрацездатній
матері,  неповнолітній доньці та
свідоцтво на спадщину спадкоємцям по заповіту ( а.с.  6 ). Тобто всім сторонам по справі могло бути
в добровільному,  позасудовому порядку
видано свідоцтва про право на спадщину. Але вони замість того щоб надати
нотаріусу необхідні документи та отримати вказані свідоцтва 29 жовтня 2003 року
звернулися до суду ( перші позивачі ОСОБА_3. та ОСОБА_4.) і просять суд визнати
за ними таке право судовим рішенням !? Після аналогічно оступають і другі
позивачі-відповідачі !?

А чому не
отримали свідоцтва через нотконтору ніхто з них не вказує.

ст.
ст.  66-69 Закону країни „Про
нотаріат" передбачають,  що на
майно,  що переходить за правом
спадкоємства до спадкоємців,  які
прийняли спадщину ( подача заяви в нот контору теж є таким фактом ) державним
нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на
спадщину у встановленому цими статтями Закону порядку.

Пленум
Верховного Суду України у своїй Постанові від 24 червня 1983 року № 4 ( з
наступними змінами станом на даний час ) „Про практику розгляду судами України
справ про спадкування",  пункт
2,  з посиланням на  ст.  7
раніше чинного Закону України „Про

нотаріат"
вказав,  що свідоцтво про право власності
на спадщину видається громадянам держнотконторами за заявами спадкоємців які
прийняли спадщину у встановленому порядку і за наявності умов для одержання в
нот конторі свідоцтва про право спадщини вимоги про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. А встановивши що питання про право на
спадщину може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом одержання свідоцтв
про право на спадщину суд відмовляє у прийнятті заяви або закриває провадження
по справі.

По
справі вбачається,  що свідоцтва можуть
бути видані нотаріусом,  про проблеми з
цього приводу сторони не вказують,  тих
чи інших конкретних дій нотаріуса у відмові видати свідоцтво не оскаржують.

АОСОБА_8
в судовому засіданні пояснила,  що після
смерті матері ОСОБА_10. вона вже отримала в нот конторі свідоцтво про право на
спадщину  то для чого заявляти ті чи інші
вимоги в суд

Крім
визнання права на спадкове майно сторони також заявили і ряд інших вимог.
Зокрема,  про припинення права іншої
сторони на частку у спільному спадковому майні після смерті ОСОБА_9.. Про
визнання права власності на частку іншої сторони. Але ж ні самі не надали суду
документ як доказ того що вони є власником тієї чи іншої частини спадкового
майна чи що інша сторона має в ньому частку. То як же ж можна ставити такі
питання не маючи таких елементарних даних !? Про що спорять сторони !?

Чи як
можна ставити питання про вжиття заходів до охорони спадкового майна не навівши
дані та не подавши докази про те що є підстави для вирішення такого питання !?
А перед цим слід було б вивчити зміст Закону України „Про нотаріат" який
передбачає порядок вирішення такого питання.

Всі
заявлені вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві,  не підтверджуються доказами. А тому в
сукупності з всіма обставинами суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні
заявлених вимог. Виходить з того,  що
сторони повинні в позасудовому порядку отримати свідоцтва про право на
спадщину. І тільки після якщо вважатимуть за необхідне то можуть вирішувати
спірні між собою питання в порядку передбаченому чинним законодавством ( в тому
числі і про припинення права на частку у спірному будинковолодінні тоді хоч
будуть бачити хто і чого є власником в дійсності).

При
викладених вище обставинах не підлягають до задоволення і всі інші із заявлених
сторонами вимог.

На
підставі викладеного,   ст.  ст.
10, 11, 58-61 ЦПК України,
ст.  ст.  66-69 Закону України „Про
нотаріат",  керуючись  ст.
ст.  208-218 ЦПК України,  суд -

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_3,  ОСОБА_4до
Першої Івано-Франківської міської державної нотаріальної контори,  неповнолітньої ОСОБА_6,  від імені якої діє ОСОБА_7згідно з яким
позивачі просять постановити рішення котрим визнати за ними право власності на
28/100 частин житлового будинку за адресою м.
Івано-Франківськ,  АДРЕСА_1,  зобов"язати Першу Івано-Франківську
міську державну нотаріальну контору вжити заходів до охорони спадкового майна в
інтересах спадкоємців до прийняття спадщини,
заборонити ОСОБА_7 яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_6 провадити
дії щодо користування житлом 28/100 частин будинковолодіння по сторонніми
особами ( квартирантами ) та особисто членами її сім"ї,  визнати в рівних долях - частках по 14/100
кожному за заповітом від 21 серпня 1979 року за позивачами право власності на
28/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1,
що в м.  Івано-Франківську яке
належало померлому ОСОБА_9,  зменшити
розмір обов"язкової частки у спадщині ОСОБА_6 з урахуванням відносин між
спадкоємцями та спадкодавцем згідно  ст.
.  1241 ЦК України,  зокрема
половину частки 1/3 =1/6+1/6 тобто 1/6 майна в

грошовому еквіваленті,  зобов'язати ОСОБА_3. та ОСОБА_4. сплатити
компенсацію в грошовому еквіваленті за половину частки визначену судом ОСОБА_6
від суми 23641 грн.,  тобто 1/6 а саме
3940 грн. - відмовити.

У
задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4згідно з яким позивачка просить постановити рішення котрим
визнати за нею право власності на 14/300 частин будинку в порядку спадкування -
відмовити.

У
задоволенні позову ОСОБА_7,  що діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4згідно з яким позивачка просить постановити рішення котрим
припинити право відповідачів на їх частку в спадковому майні,  визнати за ОСОБА_6 право власності на 28/100
частин будинку,  тобто на все спадкове
майно,  покласти на неї обов'язок
відшкодувати відповідачам вартість їх частки в спадковому майні,  визнати за ОСОБА_6 право на 14/300 будинку в
порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_9який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  визнати за ОСОБА_6 право власності на все
спадкове майно,  тобто на 28/100 частин
будинковолодіння по АДРЕСА_1 яке належало її батькові ОСОБА_9.,  внаслідок припинення права інших осіб (
ОСОБА_3. ОСОБА_4.,  ОСОБА_8.) на їх
частки та виплату нею грошової компенсації,
припинити право ОСОБА_3.,
ОСОБА_4.,  ОСОБА_8. на їх частки у
спільній власності в спадковому будинку по АДРЕСА_1,  - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення,  апеляційна скарга на рішення подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд
першої інстанції.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.

У разі
подання заяви про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк,  рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку.