Справа № 2-484007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2007
року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в
складі: головуючого - судді      Кихтюка P.M.

при
секретарі                                Мелих
Л.В.

з участю
позивача                        ОСОБА_1

відповідача                                    ОСОБА_2

представника
відповідача            ОСОБА_3

представника
третьої особи         ОСОБА_14

прокурора                                       Клок О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про відібрання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася в суд з позовом до відповідача про відібрання дітей. Свій позов
мотивує тим,  що рішенням Луцького
міськрайонного суду від 03.04.2007 року задоволено її позов,  яким визначено місця проживання їх дітей:
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та
ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_2народження з нею.
Відповідач добровільно виконати рішення не бажає та чинить їй перешкоди у
цьому,  так як в рішенні суду не вирішено
питання про відібрання дітей і воно не виконується.

В
судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з
підстав викладених у заяві,  просили її
задовольнити.

Відповідач
та представник відповідача позовні вимоги не визнали. Відповідач суду
пояснив,  що не чинить перешкод позивачу
у виконанні рішення суду,  оскільки діти
самі не бажають проживати з матір'ю,  яка
намагалась із застосування сили забрати їх. Просили у позові відмовити.

Представник
третьої особи в судовому засіданні пояснила,
що в наявності рішення суду про визначення місця проживання дітей,  яке набрало законної сили. Однак,  вона притримується висновку,  що дітям краще проживати разом з батьком.

Заслухавши
пояснення осіб,  які беруть участь у
справі,  покази свідків,  дослідивши матеріали справи,  суд приходить до висновку,  що позов підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом
встановлено,  що від шлюбу у сторін є
двоє дітей: ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1
народження та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2народження(а.с.    ).

Відповідно
до с т. 162
Сімейного кодексу України якщо один із батьків,
без згоди другого з батьків,  з
якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина,  змінить її місце проживання,  суд за позовом заінтересованої очоси має
право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення тому,  з ким вона проживала.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 03.04.2007 року визначено місце проживання
дітей разом з матір'ю - позивачем по справі(а.с.  5-6). Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 19.06.2007 року вказане рішення залишено без змін.(а.с. 60-7).

Із
вказаного рішення суду вбачається,  що
судом враховано особисту прихильність дітей зі слів батька як результат дій
останнього у вихованні дітей за період відсутності матері,  вік дітей та їх інтереси,  ставлення батьків до виконання своїх батьківських
обов'язків.

Крім
цього,  в судовому засіданні відповідач
не представив суду доказів та не довів всупереч
ст. 60 ЦПК України неналежне виховання та не виконання своїх
батьківських обов'язків зі сторони матері,
тим самим підтвердивши вище встановлені рішенням суду обставини
справи,  які згідно  ст. 61 ЦКП України доказуванню не підлягають.

Не
заслуговують на увагу та не приймаються судом до уваги пояснення відповідача та
його представника про застосування 14.07.2007 року позивачем фізичної сили до
виконання рішення суду,  оскільки вони
спростовуються поясненнями позивача,
матеріалами перевірки,  проведеної
Луцьким MB УМВС України у Волинській області,  за наслідками якої відносно брата позивача -
ОСОБА_6. у порушенні
кримінальної справи відмовлено.

Поряд з
цим,  з повідомлення прокуратури м.
Луцька від 06.08.2007 року вбачається,
що вказана

постанова
Луцького MB від 20.07.2007 року з приводу подій,  які мали місце 14.07.2007 року скасована як
незаконна(а.с.   ).

Крім
цього,  суд також не враховує твердження
відповідача та його представника про неналежне утримання матір'ю дітей,  з якої рішенням суду постановлено стягувати
аліменти,  оскільки з матеріалів
цивільної справи №2-293/06 вбачається,
що ухвалене заочне рішення суду 26.01.2006 року скасоване судом
13.10.2006 року і ухвалою суду від 17.11.2006 року позовна заява про стягнення
аліментів залишена без розгляду за заявою ОСОБА_2

Покази свідків
ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8,  ОСОБА_9,
ОСОБА_10ОСОБА_11,  ОСОБА_12,  ОСОБА_13 не спростовують вище викладені
висновки суду.

Таким
чином,  дослідивши та оцінивши
представлені суду докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку,  що
заявлений позивачем позов підлягає до задоволення з наведених вище підстав.

У
відповідності до п.5 ч.1  ст. 367 ЦПК
України рішення суду підлягає до негайного виконання.

Оскільки
позивач не наполягала на відшкодуванні судових витрат,  то їх стягнення з відповідача на її користь
проводити не слід.

Керуючись  ст.
ст.  3, 4,  8,  10,  11,
58-61,  209,  213,
214,  215,  367 ЦПК України,   ст.
162 СК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Відібрати
неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2народження від ОСОБА_2і передати їх ОСОБА_1

Рішення підлягає
до негайного виконання.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст. 295 ЦПК України.