Справа №2-651/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 серпня 2007
року місцевий Малиновській районний суд міста Одеси,  в складі

головуючого -
судді Буран О.М.

при
секретарі - Коровіній Л.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Одесі,  цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та

моральної шкоди
причиненого в наслідку ДТП,  суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1звернулась із позовом до суду до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної
шкоди у розмірі 25 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.,  спричинених їй внаслідок дорожньо -
транспортної пригоди,  посилаючись на
наступні підстави:

29
березня 2002р. приблизно о 23.30 на вул.
Ришельєвській в м.  Одесі на
тротуарі автомобілем марки «Сузукі» держ. номер НОМЕР_1за кермом якого
знаходився мешканець м.  Одеси,  неповнолітній ОСОБА_2на ОСОБА_1,  був здійснений наїзд. З місця ДТП ОСОБА_2. вкрився
не викликавши карету швидкої допомоги та не повідомивши про ДТП в органи ДАЇ і
залишивши потерпілу ОСОБА_1 без допомоги. В результаті ДТП ОСОБА_1 було
нанесено тілесні ушкодження (черепно - мозкова травма) середній важкості про що
свідчить висновок судово - медичної експертизи № 3487 від 12.08.2002р. У
зв'язку із травмами голови ОСОБА_1 було втрачено деякі життєві функції,  а саме: повністю пропав нюх,  впав зір на 70%,  погіршився загальний стан здоров'я,  її постійно переслідують сильні головні болі
і до теперішнього часу вона вимушена була 9 разів проходити курс лікування в
неврологічному відділенні стаціонару Міської клінічної лікарні №10,  крім того,
19.06.07р. ОСОБА_1 отримала третю групу інвалідності.

По факту
ДТП СВ по
ДТПОМУ УМВС України в Одеській області в серпні 2002 року було порушено карну
справу № у відношенні ОСОБА_2 за ознаками  ст.
286 ч.1. КК України,  однак було
припинено за  ст.  6 п.2 КПК України. Ухвалою Апеляційного суду
Одеської області від 06.11.2003р.,
постанова Київського районного суду м.
Одеси від 16.09.2003р.,  яким
ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні скарги про скасування постанови слідчого
від 26.06.2003р. про припинення карної справи у відношенні ОСОБА_2.,  було скасовано та надіслано Прокурору м.  Одеси для поновлення досудового слідства.
Постановою Слідчого СВ по ДТПОГУ УМВД України в Одеській області від 29.12.
2003р. карну справу знов було закрито на підставі  ст.  6
п.2 КПК України. Постановою Київського райсуду
м.  Одеси від
03.05.2006р. вищезазначену постанову було скасовано і справу знов надіслано
Прокурору м.  Одеси для поновлення
досудового слідства (постанова оскаржена не була). Однак в порушення вимог цієї
постанови,  щодо необхідності проведення
судово - медичної експертизи за участю ОСОБА_1 Постановою Слідчого СВ по ДТПОГУ
УМВД України в Одеській області від 10.11. 2006р. карну справу знов було
закрито на підставі  ст.  6 п.2 КПК України. Постановою Київського
районного суду м.  Одеси від 14.03.2007р.
Постанову Слідчого СВ по ДТПОМУ УМВС України в Одеській області від 10.11.
2006р. було скасовано,  але Ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від 28.04.2007р. Постанову Київського
районного суду м. Одеси від 14.03.2007р. було скасовано,  а справу направлено до того ж суду в іншому
складі суду. Постановою Київського районного суду м.  Одеси від 20.07.2007р. Постанову Слідчого СВ
по ДТПОМУ УМВС України в Одеській області від 10.11. 2006р. знов було
скасовано,  але вищезазначена постанова
була оскаржена Прокуратурою м.  Одеса і в
зв'язку із чим надіслана до Апеляційного суду Одеської області для розгляду
справи по суті.

В
обґрунтування стягнення моральної шкоди позивачка посилається на те,  що після ДТП,  що
трапилось із вини ОСОБА_2.,  їй було
причинені тілесні ушкодження ,  в
результаті яких вона отримала сильний нервовий стрес,  були повністю порушені її життєві
функції,  вона отримала

інвалідність
та продовжує лікування до теперішнього часу. Наслідком ДТП було ушкодження
мозку,  що призвело до втрати нюху та
смакових рецепторів,  погіршення
зору,  порушення сну,  постійного стресу та головних болей,  все це спричиняє їй моральні
страждання. Крім того,  те що справа
слухається судом вже протягом чотирьох років,
та примушує ОСОБА_1 перебувати у постійному стресі від невирішеності та
браку коштів,  а також постійної боротьби
за власну гідність та здоров'я.

Позивачка
ОСОБА_1 та її представник в ході судового засідання уточнили свої позовні
вимоги та просили суд стягнути з ОСОБА_2. 27 000 матеріальної шкоди,  60 000 грн. -моральної шкоди та 10 000 грн. -
витрати на послуги адвоката.

Представник
відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково,  а саме 383 грн. - матеріальної шкоди та 1 500
грн. моральної шкоди. Свої твердження представник відповідача ОСОБА_2.
обґрунтувала тим,  що відповідно до
постанови слідчого СВ по ДТПОМУ УМВС України в Одеській області від 10.11.2006р.
карну справу було закрито на підставі проведеної комплексної судово - медичної
експертизи,  якою,  було встановлено,  що ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження
легкого ступеня і що нанесена потерпілій травма та наступні розлади здоров'я
між собою не пов'язані.

Суми,  які були визнані відповідачем,  пов'язані на думку його представника з
періодом з 30.04.2002р. по 12.05.2002р.,
коли позивачка ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікування у Міській
клінічній лікарні №11.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд вважає,  що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає
задоволенню частково,  за наступних
підстав.

Судом
встановлено,  що 30.03.2003р. в 00 год. 30 хв. водій
ОСОБА_2в порушення вимог п. п. 2.1,
2.10. „Правил дорожнього руху",
не маючи посвідчення водія,
посвідчення на право керування транспортним засобом та доручення на
право керування автомобілем „Сузукі" д/н НОМЕР_1,  що належить його матері ОСОБА_1,
також в порушення п.10.1,
п.10.9 „Правил дорожнього руху" почав пересування заднім
ходом,  не пересвідчившись у безпеці та в
тому,  що він не складе перепонів іншим
учасникам дорожнього руху скоїв на вказаному автомобілі ДТП в результаті якого
постраждала позивачка ОСОБА_1,  після
чого скрився з місця ДТП,  не визвав карету швидкої допомоги для
надання потерпілій медичної допомоги,  не
повідомив про скоєне ДТП
в органи МВС.

За
фактом ДТП що
трапилось 30.03.2002р. в 00 час.  ЗО хв.
СВ по ДТП ОМУ УМВС
України в Одеській області 01.08. 2002р. була порушена карна справа у
відношенні ОСОБА_2. за ознаками  ст.  286 ч.1 КК України. Справу було тричі
припинено слідчими СВ по ДТПОМУ УМВС України в Одеській області,  а саме 26.06.2003р.,  29.12.2003р. та 10.11.2006р. на підставі
висновків судово - медичної експертизи,
якими встановлено про нанесення потерпілій тілесних ушкоджень легкої
ступені тяжкості.

Однак за
скаргами потерпілої ОСОБА_1 всі три постанови слідчих СВ по ДТПОМУ УМВС України
в Одеській області було скасовано Постановами суду від 06.11.2003р.,  03.05.2006р.,
та 14.03.2007р. і 20.07.2007р. відповідно. На час розгляду цивільної
справи стало відомо про те,  що постанова
Київського районного суду м.  Одеси не
набрала законної сили у зв'язку із подачею Прокуратурою м.  Одеси апеляційної скарги на неї. Причинами
оскарження та скасування постанов прокуратури про закриття провадження у карній
справі стало недотримання Прокуратурою вимог
ст. 22 КПК України та постанов суддів місцевого суду і проведення судово
-медичної експертизи для встановлення ступеню тяжкості нанесених тілесних
ушкоджень без участі потерпілої ОСОБА_1

Після ДТП ОСОБА_1 була
поміщена у МКЛ № 11 м.  Одеси,  де проходила курс лікування з 30.03.2002р. по
12.04.2002р. з діагнозом закрита черепно - мозкова травма,  струс головного мозку,  травматичний артрит висково -
ниженьочелюстних суглобів,  ссадина теменно -потиличної
області. З 15.04.2002р. по 25.04.2002р. ОСОБА_1 проходила курс лікування в
Одеській міській поліклініці № 6 з діагнозом струс головного мозку. Після чого
ОСОБА_1 проходила курси лікування у МКЛ №10 у період з 21.05.02р по
07.06.2002р.,  з 02.09.2002р. по
27.09.2002р.,  з 17.02.2003р. по
28.02.2003р.,  з 06.10.2003р. по
17.10.2003р.,  з 07.06.2004р. по
18.06.2004р.,  з 17.11.2004р. по
30.11.2004р.,  з 30.08.2005р. по
09.09.2005р.,  з діагнозом наслідки
важкої закритої черепно - мозкової травми у вигляді одиничних органічних
ознак,  помірно вираженого
астеновегетативного синдрому,  аносмії.
Розлад функцій обонятельного
та зорового нервів,  що підтверджується
наданими до матеріалів справи копіями виписок з історії хвороби. В перервах між
стаціонарним лікуваннями ОСОБА_1 продовжувала за проходити курс лікування

під
доглядом невропатолога за місцем проживання з дотриманням раціонального режиму
праці та відпочинку.

З
направленням участкового
невропатолога ОСОБА_1 знов проходила курс лікування у МКЛ №10 в період з
25.05.2007р. по 31.05.2007р. за результатами якого була направлена на
проходження МСЕК з ціллю визначення умов та характеру праці. Відповідно до акту
огляду МСЕК від 19.06.2007р. ОСОБА_1 була дана третя група інвалідності з
діагнозом МСЕК „Последствия
перенесенной ЗЧМТ в виде кистозно - слипчивого арахноидита с микро -органическими знаками остено -
вегетативного и гипертензионно
- микрозного синдрома"
.

За
період з дня ДТП по теперішній
час,  на знаходження позивачки ОСОБА_1 в
медичних установах та на лікування,  а
також на нагляд лікарів Позивачкою було витрачено 19 972 (дев'ятнадцять тисяч
дев'ятсот сімдесят дві)грн. 78 коп,  що
підтверджується копіями чеків та довідками медичних установ.

Відповідно
до вимог  ст.  1166 ЦК
України,  майнова шкода,  задана неправомірними діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи,  відшкодовується в повному обсязі особою,  яка її завдала.

Враховуючи
те,  що до теперішнього часу залишається
невирішеним питання стосовно розслідування карної справи,  в матеріалах справи відсутні докази
проведення судово - медичної експертизи за участю потерпілої ОСОБА_1,  окрім акту судово - медичного огляду №3135 від
22.07.2002р.,  яким підтверджено,  що травма,
яку отримала потерпіла ОСОБА_1 спричинила розлад здоров'я більш ніж 21
день. Крім того такі дані підтверджені висновком Обласної МСЕК від 19.06.2007р.
Розглянувши всі надані до суду матеріали,
та дослідивши виписки з історії хвороби ОСОБА_1 та експертні висновки
суд дійшов висновку,  що між ДТП,  що сталося 30.03.2002р. та розладом
здоров'я,  що наступив у потерпілої
ОСОБА_1 з того періоду,  є причинний
зв'язок,  і що саме ДТП що його було
скоєно ОСОБА_2. 30.03.2002р. спричинило розлад здоров'я ОСОБА_1

Суд не
може прийняти до уваги як доказ відсутності зв'язку між ДТП та розладом
здоров'я ОСОБА_1 постанову Слідчого СВ по ДТПОМУ УМВС України в Одеській
області від 10.11.2006р.,  оскільки в ній
йдеться про експертизу,  що її було
проведено у відсутність потерпілої ОСОБА_1,
що також підтверджено двома постановами Київського райсуду від
14.03.2007р. та 20.07.2007р. Про такі обставини йдеться мова й у всіх інших
постановах Київського районного суду м.
Одеси,  про поновлення
попереднього слідства а також Ухвалі апеляційного суду Одеської області від
06.11.2003р.,  в зв'язку із тим,  що слідство велося із порушенням  ст.  22
КПК України.

В
зв'язку із чим суд вважає,  що позовні
вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2. матеріальної
шкоди причиненої їй внаслідок ДТП,  підлягають
задоволенню частково у сумі 19 972 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят
дві)грн. 78 коп,  оскільки після
ДТП,  що трапилось 30.03.2002р. позивачка
вимушена була проходити двічі на рік курси стаціонарного лікування та постійно
проводе амбулаторне лікування із діагнозом наслідки важкої закритої черепно -
мозкової травми у вигляді одиничних органічних ознак,  помірно вираженого астеновегетативного
синдрому,  аносмії,  розлад функцій обонятельного та зорового
нервів і по теперішній час перебуває під постійним наглядом невропатолога.
Матеріальна шкода позивачки складається з розходів,  що витрачені на неї на медичні обстеження та
на придбання медичних препаратів,  в
період її знаходження на стаціонарному та амбулаторному лікування та по
рецептам невропатолога. Інші копії чеків,
за придбані медикаменти суд не приймає до уваги так як в матеріалах
справи відсутні будь - які призначення та рекомендації лікарів щодо прийму цих
препаратів.

Також
позивачці ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду,  яка виразилась у тому,  що вона внаслідок причинених їй тілесних
ушкоджень після ДТП,  була примушена знаходитись на частих лікуваннях у
лікарнях міста,  втратила деякі життєво
важливі функції та отримала інвалідність в 25 років,  що порушило її життєвий уклад.

Відповідно
до вимог  ст.  1167 ЦК
України,  моральна шкода,  завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями,  діями чи
бездіяльністю,  відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності її вини. Вина відповідача
ОСОБА_2. у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 не оскаржувалась ним і не
потребує додаткових доказів.

Моральну
шкоду суд оцінює в 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень,  оскільки в результаті,  причинених позивачці тілесних ушкоджень,  після ДТП,  вона вимушена була неодноразово знаходитись на лікування
в медичних установах,  що доставляло їй
багато моральних та фізичних

страждань,  порушило її життєвий уклад. Крім того,  справа вже тягнеться більш ніж п'ять
років,  з вини Відповідача,  який постійно ухиляється від участі у
справі,  що також примащує ОСОБА_1 нести
моральні страждання в зв'язку із необхідністю постійного ходіння по різних
інстанціях для відновлення справедливості,
та своїх порушених прав.

Суд
вважає можливим частково задовольнити вимоги ОСОБА_1 стосовно сплати послуг
адвоката,  а саме у сумі 5 000 (п'ять
тисяч) грн.,  відповідно до вимог  ст.  88
ЦПК України. Так відповідно до вимог Постанови Верховного суду України від
01.10.2002р. у справі № 30/63 Верховний суд звернув увагу,  що судові витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише у тому випадку,  якщо вони сплачені адвокату стороною,  якій такі послуги надавались та їх сплата
підтверджується відповідними фінансовими документами. Представником позивачки
ОСОБА_3 в судове засідання було надано до матеріалів справи копію квитанції до
прибуткового касового ордеру від 03.04.2006р.,
що підтверджує сплату адвокатові ОСОБА_3 суму гонорару в 5 000
грн.,  по сплаті інших сум докази по сплаті
в матеріалах справи відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11,  60, 88,
212-115,  209 ч.3. ЦПК
України,   ст. 1167,  1168 ЦК
України,  суд

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди
- задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1матеріальну шкоду у розмірі 19 972 (дев'ятнадцять
тисяч дев'ятсот сімдесят дві)грн. 78 коп,
моральну шкоду у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.,  розходи на послуги адвоката у сумі -5 000
(п'ять тисяч) грн.,  а всього - 74 972
(сімдесят чотири тисячі дев'ятсот сімдесят дві) грн. 78 коп.

В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення,  якщо
його не скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.