Справа № 2-42
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
серпня 2007 року                                                                                         м.  Івано-Франківськ

Тисменицький
районний суд Івано-Франківської області

в
складі: головуючої - судді                              Хоминець
М. М.

секретаря                                                            Гундич
Г.В.

з участю
представника відповідачки -

адвоката                                                             ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  виконавчого комітету
Тисменицької міської ради про визнання недійсними договорів дарування,  державного акту на право приватної власності
на землю,  рішення виконкому Тисменицької
міської ради,  визнання права власності
на будинковолодіння та усунення перешкод в його користуванні,  -

встановив:

Позивачка
31.10.2006 р. звернулася в суд з позовом до відповідачки,  де просила визнати недійсними: договір
дарування 1/2 частини не закінченого будівництвом житлового будинку з
господарськими будівлями від 28.02.1995 p.,
договір дарування земельної ділянки від 02.11.1996 p.,
державний акт на право приватної власності на землю,  виданий 15.10.1996 р. Тисменицькою міською
радою на ім'я ОСОБА_4 ; визнати за позивачкою право власності на ціле
будинковолодіння; зобов'язати відповідачку не чинити позивачці перешкод в
користуванні будинком; поновити строк позовної давності на оскарження договорів
дарування і державного акту. 20.06.2007 р. позивачка збільшила свої позовні
вимоги і просила також визнати недійсним рішення виконкому Тисменицької міської
ради від 01.10.1996 р. щодо переоформлення за ОСОБА_4  державного акту та зобов'язати виконком
закріпити за позивачкою земельну ділянку 0, 3375 га.

Свої
позовні вимоги обґрунтовувала тим,  що
рішеннями виконкому Тисменицької селищної ради від 20.10.1976 р. та виконкому
Івано-Франківської районної ради від 24.12.1976 р. позивачці та
ОСОБА_4дозволено будівництво двохповерхового двохквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1  для чого була відведена
земельна ділянка площею 0, 07 га. Будівництво проводила позивачка зі своїм
чоловіком ОСОБА_5,  який працював на
шахті у Луганській області,  заробляв
багато грошей,  вкладаючи кошти і свою
фізичну працю у будівництво; бетон,  ліс
і цеглу купили на місці,  всі решту
будівельні матеріали привозили з Луганська. Другий співзабудівник ОСОБА_4  лише формально рахувалась
співзабудівником,  оскільки у 1976 р.
одному забудівнику не давали дозвіл на будівництво,  ніякої участі у будівництві не брала у
зв'язку зі своїм похилим віком і поганим станом здоров'я. 28.02.1995 р.
ОСОБА_4  подарувала відповідачці ОСОБА_2
1/2 частину не закінченого будівництвом спірного житлового будинку готовністю 65%
з господарськими будівлями. 15.10.1996 р. ОСОБА_4  передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0, 3375 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і
ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_2,  а 02.11.1996 р. вона подарувала відповідачці
земельну ділянку площею 0, 2675 га,  що
знаходиться за цією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4  померла. На даний час будівництво фактично
закінчено,  однак,  будинок в експлуатацію не зданий. Про
існування вказаних договорів дарування та державного акту на ім'я покійної на
право власності на всю

земельну
ділянку,  якому передувало рішення
виконкому Тисменицької міської ради від 01.10.1996 р. про переоформлення за
ОСОБА_4  державного акту,  позивачка довідалась весною 2006 р.,
тому просила поновити строк позовної давності для їх
оскарження в судовому порядку. Просила визнати недійсними вказані договори
дарування,  державний акт на ім'я
покійної ОСОБА_4  та рішення виконкому
Тисменицької міської ради від 01.10.1996 p.,  що стало підставою для видачі державного
акту; визнати за нею право власності на ціле будинковолодіння,  зобов'язати відповідачку не чинити їй
перешкод в користуванні будинком та зобов'язати виконком закріпити за нею
земельну ділянку 0, 3375 га.

Позивачка
та її представники в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і
просили їх задовольнити.

Відповідачка
в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала і пояснила,  що покійна ОСОБА_4 ,  яка була її родичкою,  у 1993 р. захворіла. Син позивачки
ОСОБА_6,  який проживав разом з
бабою,  залишив її напризволяще. Тому
вона,  відповідачка,  на початку вересня 1993 р. викликала
телеграмою з Луганська чоловіка позивачки ОСОБА_7,  який приїхав через кілька днів,  побув лише два дні,  позабирав з хати всі документи і поїхав,  попросивши її,  щоб вона кілька днів доглянула за бабою,  доки не приїде хтось з їх рідні. Однак,  ніхто не приїхав і не цікавився бабою.
Вона,  відповідачка,  давала телеграми позивачці та її
чоловікові,  замовляла з ними переговори,  але вони не відкликались. Тоді вона написала
їм листа,  що ОСОБА_4  запише їй 1/2 частину будинку,  якщо вона,
відповідачка,  буде доглядати за
бабою. Деколи навідувався син позивачки ОСОБА_6,  якого вона просила,  щоб хтось з родичів приїхав,  бо їй важко самій доглядати бабу,  однак,
ніхто не приїжджав. Гроші для догляду за бабою їй не висилали. Вона
продовжувала сама доглядати ОСОБА_4 ,
яка 28.02.1995 р. подарувала їй 1/2 частину не закінченого будівництвом
спірного житлового будинку з господарськими будівлями,  про що вона повідомила ОСОБА_6у у 1996 р. та
позивачці у 1999 p.,  коли остання приїжджала в Тисменицю. Покійна ОСОБА_4  була фактичним співзабудівником,  вкладала у будівництво значні кошти,  які у неї були; всі витрати на будівництво
вона записувала в окремий зошит,  який
забрав ОСОБА_7; у свій час вона працювала в колгоспі,  їй було надано в користування 0, 2675 га
землі,  яку покійна 02.11.1996 р.
подарувала їй,  відповідачці. Просила у
задоволенні позову відмовити.

Представник
відповідача - виконкому Тисменицької міської ради - у судовому засіданні
позовну вимогу про визнання недійсним рішення виконкому від 01.10.1996 р.
визнала частково і пояснила,  що
оскаржуване рішення дійсно є юридично неграмотним,  так як вирішено переоформити державний акт
ОСОБА_4  згідно паспорта. Оскільки під
забудову спірного будинковолодіння було виділено земельну ділянку 0, 07
га,  то ця ділянка належить покійній і
позивачці пополовині як співзабудівникам,
тому міська рада визнає позов про визнання недійсним рішення в частині 0,
035 га,  належних позивачці. Проти
часткового задоволення позову не заперечувала.

Вислухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до висновку,  що позовні вимоги не підлягають до
задоволення,  крім вимог про визнання
недійсними рішення виконкому Тисменицької міської ради від 01.10.1996 р. та
виданого на його підставі державного акту,
що підлягають до часткового задоволення,
виходячи з наступних підстав.

Встановлено,  що рішеннями виконкому Тисменицької селищної
ради від 20.10.1976 р. (а.с. 27) та виконкому Івано-Франківської районної ради
від 24.12.1976 р. (а.с. 20) ОСОБА_4та ОСОБА_1 - позивачці по справі - дозволено
будівництво двохповерхового двохквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1  для чого 04.02.1977 р. була відведена земельна
ділянка площею 0, 07 га (а.с. ЗЗ). Будівництво проводилось силами і коштами
обох співзабудівників.

Твердження
позивачки та її представників про те,  що
будівництво велось фактично лише позивачкою та членами її сім'ї,  а ОСОБА_4
тільки формально рахувалась співзабудівником,  не знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні. При цьому суд приймає до уваги надані позивачкою та її представником
документи (квитанції,  накладні,  рахунки),
що підтверджують придбання цим співзабудівником будівельних матеріалів
та

оплату за проведення будівельних робіт. Наявні також квитанції про
оплату будівельних робіт другим співзабудівником ОСОБА_4 ,  що збереглись після її смерті (а.с. 89-90).
Оглянуті в судовому засіданні ощадні рахунки,
що були відкриті останньою,
свідчать про те,  що у неї мались
значні грошові заощадження,  які
дозволяли їй вести будівництво (а.с. 99-101). Тому суд вважає безпідставною
вимогу позивачки про визнання за нею права власності на ціле будинковолодіння.

Встановлено,  що 28.02.1995 р. ОСОБА_4  подарувала відповідачці ОСОБА_2,  яка доглядала її,  1/2 частину не закінченого будівництвом
спірного житлового будинку готовністю 65% з господарськими будівлями,  про що складено відповідний договір,  який належно посвідчений державним нотаріусом
Тисменицької держнотконтори (а.с. 21-22). Суд не вбачає жодних підстав для
визнання недійсним вказаного договору. ОСОБА_4
як співзабудівник - учасник спільної часткової власності мала право
згідно вимог ч.4  ст. ПЗ чинного на той
час ЦК УРСР (в
редакції 1963 р.) на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки
у спільному майні. Посилання представника позивачки на те,  що оспорюваний договір укладений ОСОБА_4  на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу
тяжких обставин,  є надуманим і нічим не
підтвердженим.

Так само
безпідставною є вимога про визнання недійсним договору дарування земельної
ділянки від 02.11.1996 p.,  згідно якого ОСОБА_4
подарувала відповідачці земельну ділянку для ведення особистого
підсобного господарства площею 0, 2675 га,
що знаходиться у АДРЕСА_2(а.с. 25). Будь-яких доказів того,  що вказана земельна ділянка надавалась у
користування позивачці і що оспорюваним договором порушені права останньої як
землекористувача,  суду не надано.

Позовна
вимога про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням не підлягає до
задоволення у зв'язку з недоведеністю.

Оскільки
встановлено,  що під будівництво спірного
будинковолодіння двом співзабудівникам відведено по АДРЕСА_2 земельну ділянку
площею 0, 07 га,  що належить їм у рівних
частках,  є підстави для визнання
недійсними державного акту на право приватної власності на землю,  що виданий ОСОБА_4  15.10.1996 р. та зареєстрований під № 593
(а.с. 24),  у частині передачі їй у
приватну власність земельної ділянки площею 0, 07 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку та рішення виконкому Тисменицької міської ради
від 01.10.1996 р. № 64 (а.с. 88) у частині оформлення права власності за
ОСОБА_4  на вказану земельну ділянку.
Пропущений позивачкою з поважних причин трьохрічний строк позовної давності для
оспорювання державного акту та рішення виконкому слід поновити.

Що
стосується останньої позовної вимоги про зобов'язання виконкому Тисменицької
міської ради закріпити за позивачкою земельну ділянку,  встановлено,
що позивачка з подібною заявою до відповідача не зверталась,  тому вказана вимога є безпідставною.

На
підставі наведеного,  відповідно до  ст.
ст.  203,  215,
267,  321,  386 ЦК
України,  ч.4  ст. 113 ЦК
УРСР (в редакції 1963 p.),   ст.  ст.
78,  81,  152,
153,  155 ЗК України,  керуючись
ст.  ст.  213-215 ЦПК України,  суд -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1задовольнити частково.

Поновити
пропущений позивачкою строк позовної давності.

Визнати
недійсним державний акт на право приватної власності на землю,  виданий ОСОБА_415 жовтня 1996 року,  реєстраційний номер 593,  у частині передачі їй у приватну власність
земельної ділянки площею 0, 07 га для будівництва і обслуговування житлового
будинку.

Визнати
недійсним рішення виконкому Тисменицької міської ради від 01 жовтня 1996 року №
64 у частині оформлення за ОСОБА_4права власності на земельну ділянку площею 0,
07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. У разі подання заяви про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана в строк,  рішення набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються через Тисменицький районний суд.