№ 2-895/07
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2007 року           Костянтинівській міськрайонний суд
Донецької області

в складі:

головуючого судді                                         Нейло В.В.

при секретарі                                                Донській Ю.В.

з участю:

позивача                                                       ОСОБА_1

представника позивача                               ОСОБА_2

представника відповідача                           Мосієнко І.О.

представників третіх осіб                            Мірошниченко І.В.

Жукова Н.О. Гришина О.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Закритого
акціонерного товариства „Мініметалургійний завод „Істіл (Україна)", треті
особи - ВАТ „Рутченківський завод „Гармаш", ВП „Шахта ім. О.О.
Сочинського" ДП „Донецька вугільна енергетична компанія", ВАТ
„Донецький металургійний завод", відділення виконавчої дирекції
Ленінського району м. Донецька Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2007
року в Костянтинівський міськрайонний суд із позовною заявою звернувся ОСОБА_1і вказав, що 01
серпня 1999 року він був прийнятий на роботу в ТОВ „Істіл-ДМЗ" в обжимний
цех слюсарем-ремонтником 5-го розряду. 01 лютого 2000 року підприємство було
перейменовано в ЗАТ „ММЗ Істіл (Україна), азі
вересня 2002 року йому було присвоєно 6-й розряд слюсаря-ремонтника. В цеху, де
він працював, машини та механізми видавали дуже
багато шуму. Він став страждати втратою слуху та звертатися за дослідженням
стану здоров"я у різні медичні заклади. 25 березня 2005 року в
лікувально-профілактичному закладі центральної міської лікарні № 24 м, Донецька
Лікувально-консультативна комісія надала йому висновок № 649, згідно якого йому
було протипоказано роботу на висоті, з шумом та механізмами, які рухаються.
Діагноз: „хронический двусторонний неврит". В серпні 2005 року він був
досліджений в клініці профзахворювань в Інституті медицини праці АМН України, де йому
було встановлено діагноз: „хроническая
двусторонняя сенсоневральная тугоухость с легкой степенью снижения слуха".
Захворювання є професійним. Про це 15 серпня 2005 року адміністрації
підприємства було направлено повідомлення про професійне захворювання. 7
вересня 2005 року було складено Акт за формою П-4 розслідування хронічного
професійного захворювання, в п. 16.2 якого вказано причини виникнення
захворювання, а саме: не забезпечення засобами індивідуального захисту органів
слуху. 23 вересня 2005 року МСЕК йому було встановлено безстроково 10 % втрати
професійної працездатності, після чого Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні став
здійснювати щомісячні страхові виплати відповідно втраті його працездатності.
Неправомірні дії відповідача щодо незабезпечення його засобами індивідуального
захисту від шуму призвело не тільки до заподіяння позивачу матеріальної, але й
і моральної шкоди. З підприємства, в якому
він працював раніш, він був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України через
професійну непридатність. Фактично він втратив роботу через отримане з вини
відповідача професійне захворювання. В теперішній час він не може
працевлаштуватися. З втратою слуху його не приймають на роботу навіть
охоронцем, а до роботи за фахом його не можуть допустити, оскільки вона
пов"язана з механізмами. Шкідливі шумові впливи призвели до зруйнування
слухового нерву, що посилюється поразкою судин головного мозку. Шум та дзвін у
вухах переслідує його 24 години на добу. У нього порушився сон, без снодійного
він практично не може заснути. Через втрату слуху йому стало небезпечно
пересуватися на вулиці. Він не чує транспорту, що наближається, якщо він не
знаходиться у полі його зору. В результаті чого він не може нормально
спілкуватися з людьми: він погано чує те, про що йому кажуть, при цьому сам
значно підвищує голос під час розмови, чим викликає до себе підвищений інтерес
з боку оточення. Ця обставина його дуже пригнічує. В теперішній час він продовжує
звертатися в медичні заклади за допомогою.
Він став дратівливим та перебуває на консультативному обліку у психіатра в м.
Донецьк.

2

Його невроз
позначився на відносинах у сім'ї', що у кінцевому результаті призвело до її
зруйнування. Він розірвав шлюб з дружиною та змінив місце проживання. Таким
чином, в результаті отриманого професійного захворювання порушилися його
нормальні життєві зв"язки, що потребує він нього і додаткових зусиль для
організації свого життя. У відповідності до ст. 1. З, 21, 43 ч. 4, ст. 46 ч. 1
Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст та спрямованість якої
визначають права та свободи людини та їх гарантії, визнає право громадян на
належні, безпечні та здорові умови праці, соціальний захист. Державна політика
в області праці базується на засадах пріоритету життя та здоров"я
робітників, повної відповідальності роботодавця за утворення належних,
безпечних та здорових умов праці, повного відшкодування шкоди особам, які стали
потерпілими від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Позивач прийшов до висновку, що в результаті отриманого професійного
захворювання відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яку він оцінює в 30000
грн. та просить стягнути з відповідача на його користь. У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали та просили стягнути на
користь позивача з відповідача ЗАТ «Мініметалургійний завод «Істіл (Україна)»
моральну шкоду в розмірі 30000 грн. в зв"язку з отриманим професійним
захворюванням на виробництві. Представник відповідача ЗАТ «Мініметалургійний
завод «Істіл (Україна)» Мосієнко І.О. в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила що ЗАТ „Мініметалургійний завод „Істіл
(Україна)" позовні вимоги не визнає та зазначив, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення 30000 грн. вважає необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з наступного. ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ЗАТ „Мініметалургійний завод „Істіл
(Україна)" з 16.02.2001 р. по 26.10.2005 р. За цей період позивач
працював в обжимному
цеху слюсарем-ремонтником 5 розряду, а потім слюсарем-ремонтником 6 розряду.
Позивач зазначає, що саме на підприємстві відповідача він отримав професійне
захворювання. Однак, це ствердження є необгрунтованим тому, що актом розслідування
хронічного професійного захворювання від 07.09.2005 p.,
затвердженого державним санітарним лікарем Ленінського району м. Донецька
зафіксовано, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло при виконанні своїх
функціональних обов"язків в процесі трудової діяльності. Позивач
знаходився під впливом шкідливих виробничих факторів на ВАТ „Рутченківський
завод „Гармаш" та на шахті ім. А.А. Сочинського". З трудової книжки
позивача вбачається, що ОСОБА_1
також працював на Донецькому металургійному заводі в обжимному цеху слюсарем-ремонтником
з 1995 року по 1999 рік. Цей факт не було зафіксовано у акті розлічування
хронічного професійного захворювання від 07.09.2005
р. Позивач на ЗАТ „Мініметалургійний завод „Істіл (Україна)" працював у
тому ж цеху та тій же посаді, що і на ВАТ „Донецький металургійний
завод". Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України „Про охорону праці"
від 14.10.1992 р. № 2694 (зі змінами та доповненнями) відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків
відповідно до закону України „Про загальнообов*язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності». У позовній заяві позивач не зазначає в
чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується і чому саме, ЗАТ «Мініметалургійний завод «Істіл
(Україна)» заподіяло моральну шкоду позивачу, оскільки ОСОБА_1 довгий час
працював ще на інших підприємствах, в яких
шкідливі виробничі фактори перевищують допустимі величини, а саме: 1 рік
10 місяців - на ВАТ «Рутченківський завод «Гормаш», 13 років 6 місяців - на
шахта ім. А.А. Скочинського», 4 роки - на ВАТ «Донецький металургійний завод».
З огляду на наведене вище та згідно із ст.ст. 213, 214 ЦПК України просив
відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ЗАТ
«Мініметалургійний завод «Істіл (Україна)» моральної шкоди у розмірі 30000 грн.
Представник третьої особи на стороні відповідача ВАТ «Донецький металургійний
завод» Мірошніченко І.В. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню оскільки відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я або у разі смерті
працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків
відповідно до закону України „Про загальнообов*язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності». Представник третьої особи на стороні
відповідача відділення виконавчої дирекції Ленінського району м. Донецька Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві Гришина О.О. в
судовому засіданні пояснила, що Третя особа на стороні відповідача -відділення
виконавчої дирекції Ленінського району м. Донецька Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві вказала, що ОСОБА_1 дійсно
знаходився на обліку у

3

відділенні Фонду
Ленінського району м. Донецька, акт по формі П-4 розслідування хронічного професіонального захворювання було складено 7
вересня 2005 року. Фондом призначено одноразову допомогу у сумі 8522,70
грн. та щомісячну грошову суму в розмірі 85,23 грн. згідно довідки МСЕК від 23
вересня 2005 року, яким встановлено 10 % професійної працездатності
безстроково. Зазначені суми своєчасно виплачені. З 1 березня 2007 року згідно
постанови відділення Фонду № 2150 перерахована щомісячна сума ОСОБА_1 складає
121,29 грн. Тобто Фонд виконав усі обов"язки перед позивачем, які передбачені чинним законодавством. Тому Фонд не
може бути відповідачем по цій справі з наступних підстав. По-перше, Фондом
не порушено його прав та не завдано ніяких страждань; по-друге, згідно закону
України про внесення змін до Закону України «Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого
2007 року № 717 V виключені зі ст.ст. 1, 21, 28, 34 і 35 базового закону
норми щодо обов"язку Фонду соціального страхування від нещасного випадку
на виробництві і професійного захворювання України виплачувати грошову суму за
моральну шкоду потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Представник третьої особи на стороні відповідача ВАТ
«Рутченківський завод «Гормаш» Онікієнко Є.А. в судовому засіданні пояснив, що
згідно ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що моральна
(немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати
потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку
медичних органів. Крім того, Верховний суд України в своїх роз"ясненнях
від 20.05.2002 р. вважає, що в разі заподіяння моральної шкоди потерпілому її
відшкодування повинно проводитися Фондом соціального страхування від нещасних
випадків на підставі ст.ст. 1. 28, 34 вищевказаного Закону незалежно від втрати
потерпілим професійної працездатності. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про охорону праці» в редакції від 21.11.2002 р. відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я здійснюється
Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону
України «Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності" передбачають відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків шкоди - шляхом надання потерпілим соціальних
послуг та виплат, у тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Представник третьої особи на стороні відповідача ВП «Шахта ім. О.О.
Скочинського» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» Міміношвілі Н.М. в
судове засідання не з"явилась, а заявила клопотання про розгляд справи у
її відсутність надавши письмові заперечення проти вимог ОСОБА_1 вказавши, що
позивач дійсно працював на їхньому підприємстві з 05.09.1984 п. по 11.09.1994 р. на посаді гірничого майстра на
ділянці шахтного транспорту. Відповідно до ст.ст. 14, 15 Закону України
«Про охорону праці», ст.ст. 159, 169 КЗпП України працівники їх підприємства
проходять обов"язкові періодичні огляди. Після проходження працівниками
підприємства періодичного медичного огляду
складається заключний акт за результатами періодичного медичного огляду
робітників шахти. В заключних актах „профогляду" робітників підприємства за
1990, 1992, 1993, 1994 роки позивач у списках хворих або уперше захворівших не
видзначений. Крім того, відповідно до картки умов праці, що складаються для
всіх цехів, ділянок та відділів підприємства, на ділянці шахтного транспорту шахти рівень шуму при нормативному значенні
80 дБА складає 78 дБА. Тобто виходячи з вказаного можливо зробити
висновок, що позивач за роки роботи на шахті ім. О.О. Скочинського не придбав професійного захворювання та, навіть, були
відсутні умови для придбання такого профзахворювання. За змістом ч. 1
ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі,
відшкодовується особою, що її заподіяла при наявності її вини. Оскільки позивач
не придбав на їх шахті профзахворювання та були відсутні умови для придбання такого
профзахворювання, вина шахти ім. О.О.
Скочинського відсутня, і відшкодовувати моральну шкоду їх підприємство
не повинно. Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з наступних підстав. Так по справі встановлено, що
лікувально-консультативна комісія надала ОСОБА_1
висновок № 649, згідно якого йому було протипоказано роботу на висоті, з
шумом та механізмами, які рухаються і був встановлений діагноз „хронический двухсторонний неврит".
В серпні 2005 року він був досліджений в клініці профзахворювань в Інституті
медицини праці АМН України,
де йому було встановлено діагноз: „хроническая
двусторонняя сенсоневральная тугоухость с легкой степенью снижения слуха".
Про що 7 вересня 2005 року було складено Акт за формою П-4 розслідування
хронічного професійного захворювання, в п. 16.2 якого вказано причини
виникнення

4

захворювання, а
саме: не забезпечення засобами індивідуального захисту органів слуху. 23
вересня 2005 року рішенням МСЕК йому було встановлено безстроково 10 % втрати
професійної працездатності, після чого Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні став
здійснювати щомісячні страхові виплати відповідно втраті його працездатності.

Позивач
посилається в позовній заяві на те що згідно ст. 237-1 КЗПП України
передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної
шкоди працівникові провадиться у випадку, якщо порушення його законних прав
привели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Але частина
другої вказаної статті передбачає, що порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Тому вимоги ст. 237-1 КЗПП України не розповсюджуються на ці
правовідносини, оскільки є спеціальні норми які регулюють ці правовідносини.

Оскільки згідно
вимог ч. 1 ст. 9 цього Закону України „Про охорону праці" передбачено,
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його
здоров"я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків
відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку.

Відповідно до
ст.13 цього Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинило застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин зазначених у Законі, з настанням яких
виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення або
соціальних послуг.

Страховий
випадок позивача настав 23 вересня 2005 року коли рішенням МСЕК йому було
встановлено безстроково 10 % втрати професійної працездатності у зв"язку з
професійним захворюванням із цього часу у нього виникло право на відшкодування
моральної шкоди.

Однак до Закону
України „Про загальнообов"язкове соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.02.2007 року внесено зміни до ст.1, частини 3 ст.28
Закону України „ Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який передбачав, що „за наявності факту заподіяння
моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну
шкоду", і частина 3 ст.34, частина 1 абзац другий ст. 35 цього Закону про
порядок сплати моральної шкоди - які виключені із цього Закону, тому суд не має
можливості задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
оскільки це не передбачено Законом.

Окрім того
Згідно Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік " п. 22,
ст.71 -зупинено на 2007 рік дію: абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від
часу настання страхового випадку), підпункту "є" пункту 1 частини
першої статті 21, частини третьої статті 28, Закону України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"

Керуючись ст.ст.
60,79,177, 212-215, 218 ЦПК України, згідно Закону України „ Про охорону
праці", Закону України „Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", Закону України „Про державний
бюджет України на 2007 рік " , суд

ВИРІШИВ:

В задоволені
позову ОСОБА_1до
закритого акціонерного товариства „Мініметалургійний завод „Істіл
(Україна)" про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копій до
апеляційної інстанції і в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.