Справа № 22-ц-3410 2007р.                                     Головуючий
1-ї інст. БОЖКО В.В.
Доповідач - ЗАЗУЛИНСЬКА Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007
року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
ТАБАЧНОЇ Н.Г.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КОРОВІНА С.Г.

при секретарі -
Коваленко Д.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 27
квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, -

встановила:

У березні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до
Київського районного суду міста Харкова з позовом доОСОБА_3, ОСОБА_1 про
відшкодуваання шкоди.

Позивач
зазначала, що 15 вересня 2004 року в місті Харкові на вулиці Чернишевського,
біля будинку № 86 сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобілів
під керуванням відповідачів.

Внаслідок
взаємодії цих транспортних засобів був пошкоджений автомобіль ВАЗ-2106,
державний знак НОМЕР_1, що належить їй і був припаркований біля вказаного
будинку № 86.

Посилаючись на
те, що діями відповідачів їй була заподіяна матеріальна шкода, яка складається
зі збитків від пошкодження автомобіля, судових витрат, а також і моральна
шкода, оскільки вона будучи інвалідом 2-ї групи була позбавлена можливості
користуватися автомобілем, маючи у цьому шоденну потребу, позивач просила
стягнути з відповідачів 4575,31 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди: 5000
грн. - у відшкодування моральної шкоди і 1200 грн. - витрат на послуги
адвоката.

У порядку
забезпечення позову просила накласти арешт на майно, що належить відповідачу
ОСОБА_3.

Ухвалою судді
Київського районного суду міста Харкова від 25 березня 2005 року був накладений
арешт на автомобіль „ ДЭУ-Ланос" державний знак НОМЕР_2 та 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1.

У лютому 2006
року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування вжитих заходів
забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль, посилаючись на
те. що він не є його і дружини власністю, а належить його доньці ОСОБА_4.

Ухвалою
Київського районного суду міста Харкова було скасовано ухвалу цього ж суду від
25 березня 2005 року в частині накладення арешту на автомобіль.

Рішенням
Київського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2007 року позов ОСОБА_2
задоволено частково: стягнуто на її користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно
5826,31 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди, та 3000 грн. - у
відшкодування моральної шкоди.

Додатковим
рішенням цього ж суду з відповідачів на користь держави стягнуто 51 грн.
державного мита.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та постановити нове, яким
позов ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме: відмовити в частині стягнення з
неї матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що до
участі у справі не була притягнута донькаОСОБА_3, яка є власницею автомобіля;

Її вина у ДТП не була встановлена
і до адміністративної відповідальності вона не була притягнута, а за висновком
автотехнічної експертизи від 16 лютого 2007 року та висновком
спеціаліста-автотехніка в її діях не вбачається невідповідності вимогам ПДР
України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв"язку з
настанням ДТП.

Шкоду ОСОБА_2
вона не заподіяла ні самостійними ні сумісними з ОСОБА_3 діями і не повинна
нести солідарну з ним відповідальність.

Порушення судом
норм матеріального права полягає у висновку про її винність у скоєнні ДТП та спричинення
шкоди позивачці.

ОСОБА_3 подав
заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в яких посилається на
необґрунтованість її доводів і просить залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судовим
розглядом встановлено і не заперечується сторонами, що 15 вересня 2004 року на
перехресті вулиць Маяковського та Чернишевського у напрямку вул. Каразіна
сталося зіткнення транспортних засобів ВАЗ-21099 державний знак НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_1 і ДЕУ-ЛАНОС державний знак НОМЕР_2 під керуваннямОСОБА_3 .

Внаслідок цієї
ДТП був пошкоджений автомобіль ВАЗ-2106 державний знак НОМЕР_1, що належить
позивачці ОСОБА_2 і був припаркований біля будинку № 86 на вул.Чернишевського.

Відповідно до
ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

У даному випадку
зіткнулися два автомобілі, які знаходилися у правомірному володінні відповідачів,
що не оспорюється , а внаслідок зіткнення цих транспорних засобів був
пошкоджений автомобіль позивачки ОСОБА_2, який був припаркований біля будинку №
86 по вул.Чернишевського і учасником дорожнього руху не був.

Відсутність
порушень Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_6 відповідачами не
оспорюється.

Матеріальні
збиткі від пошкодження автомобіля, що належить позивачці, за висновком
спеціаліста автотоварознавця ТОВ „ Радар"складає -4390,31 грн.

За проведення
автотоварознавчих дослідженнь позивачкою сплачено 185 грн., що підтверджується
відповідною квитанцією (а.с.7-13,16)

При зверненні до
суду з позовом позивач сплатила 51 грн. державного мита ( судового збору), та
користувалася послугами адвоката, витрати на які склали 1200 грн. і підтверджені
квитанцією № 111 від 12.02.2005 року(а.с.2, 18)

Відповідно до
ч.2 ст.1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки
було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані
її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За таких
обставин суд дійшов обгрунтованого висновку щодо обов'язку відповідачів
відшкодувати позивачці у солідарному порядку матеріальну шкоду, заподіяну
внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.

В подальшому
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право у порядку
ст.1191 ЦК України
звернутися до винної особи зі зворотньою (регресною) вимогою.

Посилання
апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права у вигляді
висновків про її винність у скоєнні ДТП
та спричинення шкоди позивачці є необгрунтованими, оскільки судом не
досліджувалося та не вирішувалося питання про доведеність вини кожного з
відповідачів в порушенні конкректних вимог ПДР, не визначалася ступень вини
кожного з них у настанні ДТП.

Зазначення в
рішенні суду про те, що в діях відповідачів маються порушення Правил дорожнього
руху, які знаходяться у причинному зв'язку з виникненням данної пригоди, не є
преюдицією для вирішення у подальшому спору між учасниками ДТП про вину та
матеріальну відповідальність кожного з них.

Погоджується
судова колегія і з висновком суду про те, що позивачці заподіяна і моральна
шкода, яка підлягає стягненню з відповідачів у тому ж порядку що і матеріальна.

Позивач є
інвалідом 2-ї групи. Внаслідок пошкодження належного їй автомобіля була
позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, у чому за станом
здоров'я має потребу, змушена була докладати додаткових зусиль для організації
свого життя, відчувала незручності.

Межі, правові
підстави заявленого позову та встановлені судом обставини по справі свідчать
про необґрунтованість доводів апелянта про обов'язок суду щодо притягнення до
участі у справі в якості свіввідповідача власника джерела підвищеної небезпеки
ОСОБА_5.

Судова колегія
визнає що суд повно і всебічно дослідив обставини, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень та надані сторонами докази і в цілому
вирішив справу згідно із законом, але при цьому вважає, що визначена в рішенні
сума стягнення у відшкодування заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди не
відповідає, через її завищення, характеру і об'єму моральних страждань
позивачки, в зв'язку з чим змінює рішення суду в цій частині і зменшує суму
стягнення до двох тисяч грн.

Керуючись ст.ст.
303,304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313,314,316,319 ЦПК України, судова
колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2007 року змінити,
зменшивши суму солідарного стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди до 2000 ( двох тисяч) грн.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржене у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до
Верховного Суду України.