Справа № 2-322 2007 рік
РІШЕННЯ

Іменем України

«27 »
червня  2007 року Баришівський районний
суд Київської області в складі

головуючого
судді   Лисюк О.Д.

при секретарі                        Ющенко Л.А.

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1
доОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання угоди частково недійсною

Встановив:

ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання угоди купівлі - продажу
житлового будинку по вул.АДРЕСА_1 в с
Морозівка Баришівського району частково недійсною. Свою заяву обґрунтовує
тим, що 24 вересня 2002 року за власні кошти, вона придбала будинок по
вул.АДРЕСА_1 в с Морозівка
Баришівського району, який належав ОСОБА_4.
Враховуючи ту обставину, що відповідачка по справі ОСОБА_2. мала намір залишити
квартиру в якій вона проживала по вул. АДРЕСА_2 ОСОБА_1. та перейти жити в
куплений будинок, то договір купівлі-продажу будинку за домовленістю був
оформлений безпосередньо на неї. Проте, своїх зобов'язань ОСОБА_2. не виконала
та ставить питання про звільнення квартири сім'єю ОСОБА_1., що і змусило
останню звернутися до суду з названим позовом.

В судовому
засіданні ОСОБА_1 свою заяву підтримала в повному об'ємі та просить суд
постановити рішення , яким визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку від
24 вересня 2002 року частково недійсною в частині покупця.

Заперечуючи
проти заявленого позову, представник відповідачки - ОСОБА_5 зазначив, що
позивачка незаконно заявляє свої вимоги, оскільки договір купівлі-продажу
житлового будинку від 24 вересня 2002 року був вчинений у письмовій формі та
підписи сторін на даному договорі були засвідчені нотаріусом. Таким чином,
волевиявлення учасників правочину було вільним, відповідало їх внутрішній волі
і право власності відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України
вважається набуте правомірно.

Окрім того, в
своїх поясненнях ОСОБА_1. зазначає, що кошти за даний будинок вона платила
особисто власниці будинку ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_6. та ОСОБА_7.
Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки грошові кошти за будинок були
сплачені в присутності нотаріуса. Звідси й витікає те, що позивачка можливо й
платила якісь кошти ОСОБА_4., але
не за договором купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться в с Морозівка, вул.
АДРЕСА_1, Баришівського району Київської області.

Відповідно до
ст. 218 Цивільного кодексу України, заперечення однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису. Рішення суду не може ґрунтуватися

2

на свідченнях свідків. Свої ж
позовні вимоги позивачка підтверджує показаннями свідків, що прямо заборонено
законом, та письмовими доказами, яким нібито є Акт Морозівської сільської ради.

Заперечуючи в
подальшому проти позовних вимог, представник відповідача зазначав, що якщо й
припустити, що даний правочин є удаваним і якщо він був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, то відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позивачка ж свої вимоги заявляє після спливу 4 (чотирьох) років і 6 (шести)
місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення
свого права. З позовної заяви витікає, що позивачка знала про порушення її прав
з моменту укладення договору.

Відповідно до ч.
1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 319 Цивільного
кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які
не суперечать закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу
України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 29 січня 2007 року за
реєстровим № ІНФОРМАЦІЯ_1, що посвідчений приватним нотаріусом Баришівського
районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8. житловий будинок, що
знаходиться за адресою: с. Морозівка, вул. АДРЕСА_1, Баришівського району
Київської області, був відчужений за даним договором. Згідно з договором
купівлі-продажу земельної ділянки від 02 квітня 2007 року за реєстровим № 1557,
що посвідчений приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_8. земельна ділянка площею 0,0569 га, що
розташована за адресою: с
Морозівка, вул. АДРЕСА_1, Баришівського району Київської області, була
відчужена за даним договором.

В зв'язку з
вищенаведеним просить суд постановити рішення, яким відмовити ОСОБА_1. в
задоволенні її позовних вимог.

Заслухавши
пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і давши їм
належну оцінку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення
виходячи з наступних міркувань.

У відповідності
до ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України
передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину, а саме :

Зміст правочину
не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі

Правочин має вчинятися у формі встановленій законом.

Правочин має
бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В судовому
засіданні встановлено, що 24 вересня 2002 року міжОСОБА_4 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу житлового будинку згідно якогоОСОБА_4.
продала, а ОСОБА_2. купила житловий будинок, що знаходиться в с Морозівка вул.
АДРЕСА_1 Баришівського району Київської області та належав продавцю на підставі
свідоцтва про право на спадщину, виданого Баришівською державною нотаріальною
конторою 28.09.1993 року та зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому БТІ
24.09.2002 року за № 350. Даний договір був посвідчений 24.09.2002 року
державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори та внесений в
реєстр Баришівського бюро технічної інвентаризації за № ІНФОРМАЦІЯ_2.

3

Будь-яких
порушень ст.203 ЦК України
при укладенні даного правочину, судом встановлено не було.

В своїх
поясненнях по суті заявленого позову ОСОБА_1. стверджує, що кошти за вказаний
будинок платила вона особисто власниці будинку ОСОБА_4. в присутності свідків ОСОБА_6. та ОСОБА_7., а
тому, дійсним покупцем за вказаним договором є вона.

В судовому
засіданні дійсно знайшло своє підтвердження факт передачі однієї тисячі доларів
США ОСОБА_1.
власниці будинку №АДРЕСА_1 с
Морозівка Баришівського районуОСОБА_4.

Допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що дійсно разом із
ОСОБА_1. ходили до ОСОБА_4. і в їх
присутності , позивачка сплатила одну тисячу доларів США ОСОБА_4. за будинок по
вул. АДРЕСА_1, яка та продавала .

Даний факт
підтвердила в суді і свідок ОСОБА_4, яка стверджувала, що гроші за будинок в
сумі 1000 доларів США їй сплачувала ОСОБА_1. в присутності покійного чоловіка
відповідачки - ОСОБА_2 І. та ще якогось мужчини, який нині також помер. Після
отримання грошей, зробивши висновок, що будинок ОСОБА_1. купила для подружжя
ОСОБА_2, ОСОБА_4.
дозволила проживати в ньому, а ще через деякий час, не ставлячи до відому
ОСОБА_1., без будь-якого злого умислу, у Баришівській нотаріальній конторі
оформила договір купівлі - продажу будинку на ОСОБА_2. Ніяких грошей за
будинок, у нотаріальній конторі ніхто не платив.

Таким чином,
покази даного свідка спростовують заперечення представника відповідача про те,
що кошти за придбаний будинок по вул.АДРЕСА_1 ОСОБА_2. сплатила
особистоОСОБА_4. в нотаріальній конторі.

Окрім того, за
правилами ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог. Стаття 57 ЦПК України встановлює, що
доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та
інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Оскільки в своїй
позовній заяві позивачка ОСОБА_1. не ставить питання визнання правочину
недійсним в зв'язку з недодержанням вимоги щодо його письмової форми, то
виходячи з положень чинного цивільно-процесуального законодавства, суд вважає
помилковим в даному випадку твердження представника відповідача ОСОБА_5. про те
, що у відповідності до ст.218 ЦК
України суд, в обґрунтування свого рішення не може посилатися на покази
свідків.

Звертаючись до
суду із зазначеним позовом ОСОБА_1. посилається на п.75 правових позицій ,
висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в
зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у 1993 році де сказано, що
якщо при вирішенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу з
підстав, що дійсним покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно
було придбано за кошти іншої особи і для неї і що інших підстав для визнання
цієї угоди недійсною немає, цей договір визнається недійсним в частині покупця
і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої
фактично укладався цей договір.

В судовому
засіданні встановлено, що наприкінці 2002 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. та її
покійним чоловіком ОСОБА_2 І. була укладена угода згідно якої, подружжя ОСОБА_2
зобов'язувалося продати ОСОБА_1.  за 2800
доларів США

4

квартиру № 5 в с. Морозівка по вул.АДРЕСА_2 та підшукавши для себе якесь житло, звільнити
дану квартиру.

Маючи намір оселитися в с Морозівка Баришівського району,
сім'я Дубрових продала свій будинок, який знаходиться в с. Лукашах Баришівського
району та виконуючи домовленість, сплатила
подружжю ОСОБА_2 певну суму. Факт отримання грошей від ОСОБА_1., підтверджувала в судовому засіданні і сама
відповідачка ОСОБА_2. , але при цьому
стверджувала, що гроші в сумі 2700 доларів США вона дійсно отримала від позивачки за найм її квартири
на невизначений період. Ніякого питання
про продаж квартири не стояло. Однак, суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_2. оскільки, в судовому засіданні було
достеменно встановлено, що в 2002 році
покійний ОСОБА_2 І. та відповідачка ОСОБА_2. мали намір продати свою квартиру та неодноразово пропонували жителям села
Морозівка, в тому числі і свідкам ОСОБА_6. та ОСОБА_7., які були допитані в судовому засіданні з цього
приводу, купити у них квартиру за 1500
доларів США оскільки станом на 2002 рік така
була дійсна вартість житла.

Аналізуючи покази ОСОБА_1. в частині купівлі нею будинку для своїх потреб суд вважає, що дані пояснення не відповідають фактичним
обставинам справи. Так, в своїй позовній заяві датованій
18.08.2006 року про визнання угоди укладеною та визнання права власності на квартиру, ОСОБА_1. стверджувала, що після отримання
коштів за квартиру, подружжя ОСОБА_2 знайшло
собі будинок для проживання та після оплати його вартості
перейшли в нього проживати.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт придбання
будинку по вул. АДРЕСА_1 в с Морозівка Баришівського району для проживання сім'ї ОСОБА_2. оплату за який здійснювала ОСОБА_1., а тому
цивільне право позивачки в даних правовідносинах не було
порушено і як наслідок цього, заявлений позов не може бути
задоволений.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.202,203,218,235 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 доОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3   про  визнання угоди  частково недійсною,

залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або
в порядку п.4 ст. 295 ЦПК України.