Справа №
22- 6636                                                 Головуючий
у 1-й інстанції - Волкова
Доповідач - Кабанченко О.А.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМУКРАЇНИ

26 жовтня 2007
року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста
Києва в складі:

головуючого -
Кабанченко О.А.

судців-                    Коротуна В.М..

Пікуль А.А. при секретарі -     Кузнєцовій З.В.

:  розглянула у відкритому судовому засіданні в
залі суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - представника акціонерного товариства закритого типу «Українська
незалежна телевізійна корпорація» на рішення Печерського районного суду м..
Києва від 22 травня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
акціонерного товариства закритого типу «Українська незалежна телевізійна
корпорація» про захист честі, гідності, ділової репутації, , спростування
недостовірної інформації.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь
у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги,

встановила:

Рішенням
Печерського районного суду м.. Києва від 22 травня 2007 року позов

ОСОБА_4 задоволений
частково. Визнано поширені ОСОБА_518 вересня

2006 року
відомості на телевізійному каналі «Інтер» в програмі «Подробиці» :

«Уряд
ОСОБА_4 спровокував ситуацію з підняттям цін на газ в Україні, і я

вважаю, що несе політичну відповідальність, що це так
сталося в нашій державі» такими, що є недостовірними та принижують честь,
гідність і ділову репутацію ОСОБА_4

Зобов'язано
акціонерне товариство закритого типу «Українська незалежна телевізійна корпорація»
протягом п'яти днів з дня набрання рішенням законної сили на телевізійному
каналі «Інтер» в програмі «Подробиці» спростувати поширені щодо ОСОБА_4
відомості шляхом оголошення резолютивної частини рішення суду.

В апеляційній
скарзі представник відповідача ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на
порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що
судом порушені положення ст..
277 ч. 4 ЦК України,
оскільки інформація була поширена посадовою особою при виконанні посадових
обов'язків, в зв'язку з чим відповідачем по справі повинна бути юридична особа,
де працює відповідач. Суд вийшов ~ -Гза межі позовних вимог, зобов'язавши
телеканал «Інтер» спростувати недостовірну інформацію. Позивачкою не доведено,
що інформацію, яку вона просила спростувати, було поширено відповідачем
ОСОБА_5- не надано оригінал запису телевізійної передачі, не доведено факт
виходу її в ефір. Судом не враховано, що оспорювана інформація стосувалась не
фізичної особи, а була критичною оцінкою діяльності попередніх Урядів.

В апеляційній
скарзі представник АТЗТ «Українська незалежна телевізійна корпорація» просить
скасувати рішення суду в частині зобов'язання цього відповідача спростувати поширені
щодо ОСОБА_4 відомості
з ухваленням   нового рішення

2

про відмову в задоволенні позову в цій частині. При цьому
посилається також на те, що належним відповідачем в даній справі є юридична
особа, де працює відповідач ОСОБА_5; судом порушені норми матеріального закону
- положення ст.. 277 п. 4 ЦК України, ст.. 67 Закону
України «Про телебачення та радіомовлення» та покладено обов'язок по
спростуванню недостовірної інформації не на поширювача такої інформації, а на
засіб поширення інформації - телеканал.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до рішення, судом було встановлено, що 18 вересня 2006 року о
21-00 годині на телевізійному каналі «Інтер» в програмі «Подробиці» у сюжеті
про перебування Премїєр-міністра України ОСОБА_5 з робочим візитом у м.
Луганську міститься висловлювання ОСОБА_5 наступного змісту: «Уряд ОСОБА_4 спровокував ситуацію з підняттям цін на газ в Україні, і я
вважаю, що несе політичну відповідальність, що це так сталося в нашій
державі».

Задовольняючи
частково позов та покладаючи на відповідачів обов'язок по спростуванню
зазначеної інформації, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем
ОСОБА_5були поширені відомості, які є відображенням фактів, що мали та мають
місце в житті позивача; поширена відповідачем інформація є негативною, порочить
честь, гідність, ділову репутацію позивача та завдає шкоди її інтересам.

Проте такий
висновок суду не можна визнати обґрунтованим, оскільки він не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до
положень ст.. 47-1
Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлювання оціночних суджень, якими є висловлювання, що
не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ст.. 277 ч.1 ,
ч. 4 ЦК України право на спростування недостовірної інформації має фізична
особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та
(або) членів її сім'ї недостовірної інформації.

Поширювачем
інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових
(службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Аналізуючи зміст
висловлювання відповідача, який містить оспорювану інформацію, судова колегія
приходить до висновку, що дане висловлювання є оціночним судженням, виражає
особисту думку відповідача щодо діяльності попереднього Уряду України, про що
свідчить наявність в тексті висловлювання слів «я вважаю», «спровокував». У
висловлюванні відповідача відсутнє посилання на будь-які дискредитуючи факти з
особистого життя позивача.

Такими ж є і
висновки спеціалістів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз
з лінгвістичного дослідження, якими 15 січня 2007 року було проведене
лінгвістичне дослідження висловлювання відповідача (а. с. 82-87).

В рішенні суд
першої інстанції, оцінюючи даний висновок спеціалістів та вказавши, що він не
приймається до уваги, послався на ст..
212 ЦПК України, проте в порушення вимог ч. 4 цієї норми закону, не навів
мотивів, з яких відмовив у прийнятті цього доказу.

До того ж судом
не враховано, що за ст..
277 ЦК України
відповідальність за поширення недостовірної інформації настає в разі поширення
такої інформації про фізичну особу або членів її сім'ї. В даному випадку
висловлювання відповідача стосувалось дій Уряду України, а ім'я позивача
використане для визначення уряду, діяльність якого оцінюється у висловлюванні.

В порушення
положень ст.. 277 ч. 4 ЦК України судом визнано поширювачем інформації
відповідача ОСОБА_5 без врахування тієї обставини, що інформація була поширена
ним як посадовою особою при виконанні своїх посадових обов'язків.

З огляду на
наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, як  постановлене
з   порушенням   матеріального   та
процесуального   права,   підлягає

3

скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведені
позовні вимоги про поширення про неї відповідачем Януковичем В;Ф. недостовірної
інформації.

Керуючись ст.. 277 ЦК України, ст.. 47-1 Закону
України «Про інформацію», ст..
ст.. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника акціонерного
товариства закритого типу «Українська незалежна телевізійна корпорація»
задовольнити.

Рішення
Печерського районного суду м.. Києва від 22 травня 2007 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні
позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, акціонерного товариства закритого типу «Українська незалежна
телевізійна корпорація» про захист честі, гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення
шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.