Справа№2-1133/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2007
року

Чугуївський
міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Бондар СБ.,
за участю секретаря судових засідань - Тугусовій
Т.С,  адвоката - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до
ОСОБА_4про скасування

аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

17 квітня 2007
року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про скасування
аліментів на користь відповідачці на утримання сина ОСОБА_5,  1994 року народження.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те,  що з 1992 року перебував з відповідачкою в
зареєстрованому шлюбі,  від якого є
дитина - інвалід,  з цього приводу син
виховується в інтернаті. У 2001 році шлюб з відповідачкою було розірвано,  однак вона тимчасово повернулася в
сім'ю,  але в 2002 році пішла к іншому чоловіку
та ухилялася від виховання дитини,  яка
на той час знаходилася на утриманні його родини. Рішенням Зміївського районного
суду Харківської області від 22 березня 2004 року визначено порядок і способі
участі сторін в вихованні дитини. Позивач в визначені дні бере дитину до себе і
батьків,  які також приймають участь в
вихованні дитини,  надають матеріальну
допомогу. ОСОБА_3 у позові зазначав,  що
йому було невідомо про ухвалення рішення Чугуївського міського суду Харківської
області від 13 липня 2000 року про стягнення з нього аліментів на користь відповідачці.
Про існування зазначеного рішення йому стало відомо у березні 2007 року,  тому,
враховуючи,  що участь в вихованні
дитини і він і відповідачка здійснюють порівну,
просить скасувати стягнення аліментів щодо утримання малолітнього сина.

У
судовому засіданні позивач та його представник за дорученням - ОСОБА_2 повністю
підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідачка та
її представник позов не визнали за його безпідставністю та просили відмовити в
його задоволенні. ОСОБА_4. поясніла суду,
що у 2000 році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з
ОСОБА_3.,  оскільки він матеріальної
допомоги на утримання їх малолітнього сина не надавав. Вона сплачувала за
навчання сина в державному закладі по 20 грн. щомісячно,  купувала одяг,  годувала сина,  вважає,
що позивач повинен сплачувати на її користь аліменти,  про стягнення яких йому було відомо,  однак в добровільному порядку він їх не
сплачував,  хоча мав таку
можливість,  як працездатна особа.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони
від зареєстрованого шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження - а.с.  29,
який знаходиться на утриманні відповідачці - а.с.  49,  50
та виховується у спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів
№55 для дітей з вадами розумового розвитку м.
Харкова,  згідно

довідки цього закладу на неповному держзабезпеченні - а.с.  13. За рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 01 березня 2001 року шлюб між сторонами було
розірвано,  дитину залишено проживати з
відповідачкою - а. с.  31. За постановою
Чугуївського міського суду Харківської області від 13 липня 2000 року,  з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4були стягнути
аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1А частини усіх видів
доходів позивача. Відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської
області від 22 березня 2004 року - а.с.
4-6,  між сторонами встановлені
умові спілкування сторін з сином та встановлено графік періодичних побачень
батька ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_6 з неповнолітнім ОСОБА_5.  В ході судового розгляду справи свідок
ОСОБА_6 пояснила суду,  що забирала внука
із інтернату на відхідні,  своєчасно повертала
його до зазначено закладу,
годувала,  купувала одяг,  відповідачка перешкоджала побаченням батька з
сином та бабусі із внуком.  Свідки
ОСОБА_7.,  ОСОБА_8.,  ОСОБА_9. підтвердили суду той факт,  що дитина періодично знаходилась за місцем
проживання батька та бабусі,  однак ця
обставина не є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів,  оскільки у відповідності до вимог  ст.
180 Сімейного Кодексу України,
батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття,  тобто піклуватися дитиною та утримувати
неповнолітню дитину це є обов'язком батьків.

Посилання
позивача про те,  що йому було невідоме
про рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідачці,  спростовуються документами про рух
виконавчого провадження,  довідкою з
закритого акціонерного товариства «Турбоатом»,
в якої зазначено розмір сплачених позивачем аліментів,  що засвідчує факт стягнення аліментів і не
знати про нарахування із його заробітній платі аліментів за місцем роботі,  ОСОБА_3 не міг - а.с.  40. Крім того,  опитана в судовому засіданні в якості свідка
державний виконавець Ляшенко І.Г. пояснила суду,  що особисто попереджала боржника ОСОБА_3 про
кримінальну відповідальність про його ухилення від сплати аліментів на
утримання дитини. Позивач не надав суду доказів щодо ухилення відповідачки від
обов'язку утримання та виховання дитини,
зазначені посилання позивача спростовуються його ж поясненнями про
те,  що обидва порівну приймають участь в
утриманні та вихованні їх малолітнього сина. Надані в судовому засіданні
представником позивача акт,  довідка та
заява в прокуратуру про рівну участь сторін в вихованні дитині є доказом
виконання рішення Зміївського районного суду від 22.03.04 р.

На
підставі викладеного,  суд вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_3. не знайшли свого
підтвердження в ході судового розгляду,
домовленості щодо витрат на дитину між сторонами судом не
встановлено,  вимоги в позові не
конкретизовані,  у заяві відсутні
посилання на закон,  який регулює данні
правовідносини,  крім того,  влаштування дитини до державного закладу не
припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків,  з ким проживає дитина,  та не суперечить вимогам  ст.
193 СК України.

Таким
чином,  заслухавши пояснення сторін,  свідків,
дослідивши матеріали справи,  суд
дійшов висновку,    що позивачем не
надано доказів в підтвердження позову,
тому є підставі відмовити в його задоволенні. Керуючись  ст.
ст.  10,  11, 209, 212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  150,  180,
193 СК України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про скасування аліментів на утримання неповнолітньої дитини -
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської
області через міський суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції,  або в порядку
ч. 4  ст.
295 ЦПК