Апеляційний суд Миколаївської області
вул.  Садова 2 "а" тел. 35-64-41.
Справа № 33ц-446
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

24
грудня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

Паліюка В.П.,

Довжук Т.С.
,  Колосовського С. Ю.,  Козаченка B.J.,
Шолох З.Л.

розглянувши
в судовому засіданні в м.  Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця (далі - ГШ) ОСОБА_2 про захист прав
споживача,  за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31
березня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22
червня 2005 року,

встановила:

У
листопаді 2004 року ОСОБА_1. 3вернулась в суд до ГШ ОСОБА_2 з позовом про
захист прав споживача.

Позивачка
зазначала,  що купила в вересні 2004 року
у відповідача чоботи,  в яких протягом
гарантійного строку були виявлені недоліки.

Посилаючись
на те,  що відповідач ці недоліки не
визнає,  просила зобов'язати останнього
прийняти від неї недоброякісне взуття та повернути 266 грн. вартості
товару,  а також стягнути 5 тис.  грн. моральної шкоди.

Рішенням
Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2005
року,  залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської області від 22 червня 2005 року,  у задоволені позову відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1.,  посилаючись
на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального
права,  просила змінити судові рішення та
задовольнити її вимоги.

Заслухавши
доповідача,  вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи,  викладені в
касаційній скарзі,  колегія суддів,  дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суди першої та
другої інстанції виходили з того,  що
позивачка не має права пред'явити претензію до продавця щодо недоліків товару,  які не є дефектами виробничого характеру.

Проте з
такими висновками погодитись не можна,
оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства.

Судами
встановлено,  що 26 вересня 2004 року
ОСОБА_1. придбала у ПП ОСОБА_2  чоботи
вартістю 266 грн. з гарантійним терміном 45 діб. Однак до спливу гарантійного
терміну,  10 жовтня того ж року,  позивачка звернулась до 1111 ОСОБА_2  з претензією щодо недоліків товару,  оскільки чоботи,  які вона придбала при ходьбі дуже скрипіли.

За
висновками товарознавчої експертизи,
чоботи придбані позивачкою мають приховані недоліки,  які не є дефектами виробничого характеру.

Між тим,  відповідач відмовився прийняти товар та
повернути його вартість.

Відповідно
до вимог  ст.  12 Закону України „Про захист прав
споживачів" від 12 травня 1991 року,
в редакції до 1 грудня 2005 року (далі - Закон) що був чинний на час
укладання договору купівлі-продажу,
споживач має право на придбання товару належної якості.

Згідно
п. 1  ст.
14 Закону споживач при виявленні недоліків чи фальсифікації товару
протягом гарантійного терміну в порядку та строки,  встановлені законодавством,  і на підставі обов'язкових для сторін правил
чи договору,  має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника:

а)       безоплатного усунення
недоліків товару або відшкодування витрат на їх виправлення

споживачем чи третьою особою;

б)      заміни на товар аналогічної марки
(моделі,  артикулу,  модифікації) належної якості;

в)      відповідного зменшення його купівельної
ціни;

г)       заміни на такий же товар
іншої марки (моделі,  артикулу,  модифікації) з відповідним

перерахуванням купівельної ціни;

д)      розірвання договору та відшкодування
збитків,  яких він зазнав.

Вказані
вимоги споживач за своїм вибором пред'являє продавцеві за місцем купівлі
товару,  виробнику або підприємству,  що виконує їх функції за місцезнаходженням
споживача. Продавець,  виробник
(підприємство,  що виконує їх функції)
зобов'язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його
вимоги.

Суд
першої інстанції встановивши факт продажу позивачці товару неналежної
якості,  в порушення зазначених вимог
Закону відмовив їй в задоволенні позову.

Проте
апеляційний суд не звернув уваги на ці порушення і залишив рішення районного
суду без зміни.

Враховуючи
викладене,  судами повно і правильно
встановлені обставини справи щодо придбання позивачкою товару неналежної
якості,  але не застосовано закон,  який підлягав застосуванню,  а тому судова колегія вважає за
необхідне,  на підставі  ст.
341 ЦПК України,  оскаржувані
судові рішення скасувати,  а по справі
ухвалити нове рішення,  яким задовольнити
позов ОСОБА_1. в частині вимог про розірвання договору купівлі-продажу та
повернення сплаченої за товар суми.

Водночас,  відмовляючи в задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди,  районний
суд не врахував роз'яснень Пленуму Верховного Суду України,  даних у п. 2 постанови від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) про те,  що спори про відшкодування заподіяної
фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються,  зокрема при порушенні зобов'язань,  які підпадають під дію Закону "Про
захист прав споживачів" чи інших законів,
що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Відповідно
до  ст.
24 вказаного Закону моральна шкода може полягати,  зокрема у порушенні прав,  наданих споживачам.

Вирішуючи
спір,  місцевий суд на вказані вимоги
Закону уваги не звернув. Крім того,  на
порушення статей 15,  202,  202і ЦПК України 1963 року,  суд не дав оцінку показанням позивачки про
те,  що неправомірними діями відповідача
їй завдано моральних страждань.

Оскільки
зазначені порушення норм матеріального і процесуального права,  на які не звернув увагу суд апеляційної
інстанції,  призвели до неправильного
вирішення справи,  відповідно до ч.
2  ст.
338 ЦПК України,  колегія суддів
вважає,  що судові рішення в частині
відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди підлягають
скасуванню,  з передачею справи в цій
частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України та Законом України «Про
судоустрій України» (із змінами від 22 лютою 2007 року),  колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Миколаївської області

вирішлила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2005
року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 червня 2005
року -скасувати.

Позов
ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 в частині вимог про розірвання
договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар суми задовольнити.

Розірвати
договір купівлі-продажу чобіт вартістю 266 грн.,  укладений 26 вересня 2004 року між приватним
підприємець ОСОБА_2
та ОСОБА_1.

Стягнути
з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 266 грн. вартості чобіт.

Зобов'язати
ОСОБА_1 повернути приватному підприємцю ОСОБА_2 чоботи,  придбані за вказаним вище договором.

В
частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди,  справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.