УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
грудня 2007 року                                                                                                  м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
Процик М. В.,  Кварталової A.M.,
Вадовської Л.М. ,

розглянувши
у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
треті особи: приватні нотаріуси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору дарування,  договору
купівлі-продажу,  визнання права
власності на квартиру в порядку спадкування за законом та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2003 року ОСОБА_1 3вернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним з підстав,
передбачених  ст.  55 ЦК
України (в редакції 1963р.)

У
листопаді 2003 p.,  березні 2004р.,
листопаді 2005р. ОСОБА_6 доповнив позов вимогами до ОСОБА_2 і ОСОБА_3
про визнання недійсними договору купівлі-продажу спірної квартири,  укладеного відповідачами у вересні
2000р.,  про визнання за ним права
власності на квартиру в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
Просив також стягнути з ОСОБА_2 6000 грн. у відшкодування моральної шкоди та
судових витрат в сумі 2592, 86 грн.

Рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2006 року позов ОСОБА_1 було задоволено
частково.

Встановлений
факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_6,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнано
недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 31.10.1999р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Визнано
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,  укладений 21.09.2000р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Решта позовних
вимог залишена без задоволення.

ОСОБА_1
роз'яснено право вимагати відшкодування вартості майна,  відчуженого за недійсною угодою.

ОСОБА_3
як добросовісному набувачу роз'яснено право звернутися до суду з вимогою про
визнання права власності на спірну квартиру.

Головуючий
у першій інстанції Амброскін В.Л.                                 Справа
№ 33ц-1398/07

Доповідач
Процик М. В.                                                                                  Категорія
ЦП: 27

Рішенням
апеляційного суду Запорізької області від 11 жовтня 2006 року рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 21 лютого 2006 року в цій справі в частині визнання
недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 31.10.1999р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 21.09.2000р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи: приватні нотаріуси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору дарування,  договору
купівлі-продажу,  визнання права
власності на квартиру в порядку спадкування за законом та відшкодування
моральної шкоди залишено без задоволення.

В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду обставинам справи,  в зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2006року
та залишення в силі рішення Комунарського районного суду м.  Запоріжжя від 21 лютого 2006 року.

Колегія
суддів дійшла до висновку,  що підстави
для перегляду рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня
2006року відсутні.

Судами
встановлено,  що позивач є сином померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6,  яка 31 березня 1999 року подарувала належну їй квартиру
АДРЕСА_1 своїй онучці (доньці позивача) ОСОБА_2,  остання
21 вересня 2000 року продала цю квартиру ОСОБА_3

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові
ОСОБА_1,  колегія суддів виходила з того,  що в період укладення договору дарування
квартири в 1999 році ОСОБА_6 могла розуміти значення своїх дій та керувати
ними,  а тому відсутні підстави для
визнання недійсним договору дарування за
ст.  55 ЦК України 1963 року.
Оскільки ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на спірну
квартиру і розпорядилась нею на свій розсуд,
то відсутні також підстави для позбавлення ОСОБА_3 права власності
відповідно до  ст. 55 Закону України „Про
власність" та  ст. 145 ЦК України
1963 року.

Відповідно
до ч2  ст. 324 ЦПК України,  підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно  ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу,  про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Підстави для обов'язкового скасування судового рішення,  передбачені ч.1  ст. 338 ЦПК України,  відсутні.

Наведені
в касаційній скарзі доводи висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись  ст.  ст.
332,  336, 337 ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.