Справа №2-1773-1/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007
року Святошинський районний суд м.  Києва
в складі: головуючого   Морозова М О.

при секретарях
Устименко О.В.,  Костюк Ю.В.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.  Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  ОСОБА_3про   вселення,
усунення   перешкод   у користуванні житловим приміщенням та
встановлення конкретного порядку користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1  діючи в своїх інтересах та в
інтересах своєї малолітньої

доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
звернулася до суду з

позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3  про вселення її разом з

неповнолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,  в

АДРЕСА_1зобов'язання

не
чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням,  встановлення конкретного порядку користування
житловим приміщенням в квартирі,
виділивши у користування їй разом з неповнолітньою донькою ізольовану
кімнату площею 16, 6 кв.м,  в
користування відповідачів виділити ізольовані кімнати площею 13, 2 кв.м та 10,
7 кв.м,  місця загального користування
залишити у користуванні сторін по справі. При цьому,  посилається на те,  що вказана квартира належить на праві
власності їм,  сторонам по справі та її
неповнолітньої доньки ОСОБА_4. їй належить 3/10 частини квартири,  її неповнолітній донці-1/10 частина
квартири,  інша частина квартира належить
відповідачам.  Відповідачка по справі є
колишньою дружиною її чоловіка ОСОБА_5,
а відповідач-його сином від першого шлюбу. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 З
ОСОБА_5 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 6.12.2003 p.,  від якого народилася донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина,  але колишня його дружина не виявила бажання
вирішувати з нею питання про поділ спадкового майна мирним шляхом,  хоча мала від покійного достатньою
житла,  і тоді вона вимушена була
звернутися з позовом до суду. На підставі судових рішень в 2006 р. за нею було
визнано право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на 3/10 частини АДРЕСА_1,  за ОСОБА_4-на 1/10 частини даної квартири. Ці
частки були зареєстровані за ними в Київському міському бюро технічної
інвентаризації. 23.03.2007 р. спірна квартира складається з трьох роздільних
кімнат жилою площею 40, 5 кв.м.  і відповідно
16, 6 кв.м,  13, 2 кв.м,  10, 7 кв.м,
з яких кімната 16, 6 кв.м майже відповідає її та донці ідеальній частці
в спірній квартирі. Загальна площа квартир становить 73, 9 кв.м.  Вона бажає користуватися разом з дитиною
своєю часткою квартири,  але відповідачі
заперечують проти її проживання в квартирі,
чим порушують її та її дитини законні права,  мирно спірне питання відмовилися вирішувати.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала,
пояснивши,  що у позивачки є інше
житло,  її ідеальна частка у спільній
частковій власності на квартиру не відповідає тій частці,  яку вона реальна просить виділити у
користування,  з врахуванням проведених в
квартирі,  але не узаконених,  перепланувань. Не вирішено всі питання по
оформленню спадщини після померлого в 2004 р. ОСОБА_5 стосовно їх сина ОСОБА_3.
Спільне користування квартирою в подальшому є неможливим,  бо вони є різними сім'ями,  і в разі вселення позивачки разом з дитиною в
квартиру почнуться суперечки і негаразди,
що призведе до конфліктів із-за несумісності та відчуженості.
Представники відповідачки заперечують проти задоволення позову з тих же
підстав,  що і відповідачка.

Відповідач
ОСОБА_3  проти позову не заперечує,  вважаючи,
що позивачка разом з донькою мають право на проживання в квартирі як її
співвласники,  враховуючи що ОСОБА_1 вже
жила в квартирі разом з його батьком ОСОБА_5 до його смерті.

Суд,  вислухавши пояснення сторін,  їх представників,  з'ясувавши обставини справи,  дослідивши письмові докази по справі,  прийшов до висновку,  що позов підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом
встановлено,  що спірним жилим
приміщенням є трикімнатна ізольована АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох
ізольованих кімнат загальною жилою площею 40, 5 кв.м,  жила площа яких складає відповідно: 16, 6
кв.м,  13, 2 кв.м,  10, 7 кв.м,
а також-кухні 16, 5 кв.м,  ванної
кімнати 4, 7 кв.м,  санвузла 1, 7
кв.м,  коридору 9, 7 кв.м.  Квартира обладнана балконом,  що прилягає до кімнати в 16, 6 кв.м.  та кухні. Загальна площі квартири складає 73,
9 кв.м.  В квартирі зроблено
перепланування,  яке неузаконеним.  Квартира належала на праві спільної сумісної
власності відповідачці по справі та її покійному колишньому чоловікові ОСОБА_5
згідно договору міни від 4.07.1998 р. 6.12.2003 р. ОСОБА_5 вступив у новий шлюб
з позивачкою по справі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його
смертіІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4. Згідно рішень Святошинського райсуду м.  Києва від 13.04.2006 p.,
Апеляційного суду м.
Києва від 5.07.2006 р. визнано право на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_5: за ОСОБА_1 на 3/10 частини квартири,
за ОСОБА_4 на 1/10 частину квартири (а.с. 5-12,  37).

Згідно  ст. 356 ЦК
України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно  ст. 358 ЦК
України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за
їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та
користування майном,  що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому
у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі,  яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності.

Як
зазначено в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р.
№7 (із змінами і доповненнями) "Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
власності громадян на жилий будинок",
якщо виділ частки будинку в натурі неможливий,  суд має право за пред*явленим позовом
визначити порядок користування окремими приміщеннями. В цьому випадку окремі
підсобні приміщення (кухня,  коридор та
ін.) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної
часткової власності.

В квартирі проживають відповідачі по справі. Позивачка та її малолітня
дитина зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2

Як
вбачається з пояснень сторін,  між ними
існують суперечки в користуванні квартирою як спільним майном.

Кімната
жилою площею 16, 6 кв.м фактично відповідає ідеальній частці ОСОБА_1 та її
малолітньої доньки ОСОБА_4у спільній частковій власності-квартири і не
набагато-на 0, 40 кв.м.  перевищує частку
з врахуванням житлового метражу всієї квартири (40, 5 кв.м. х4/10=16, 20 кв.м).
Тому,  при таких обставинах встановлення
порядку користування квартирою,  коли
ОСОБА_1 та її дитині можливо виділити в користування кімнату в 16, 60
кв.м,  а відповідачам дві інші кімнати в
13, 2 кв.м,  10, 7 кв.м,  то такий порядок користування житлом є
доцільним і буде відповідати дійсним обставинам справи,  враховуючи що позивачка вже проживала в
квартирі до смерті її чоловіка та користувалася вказаною нею жилою площею,  а відповідачі по справі є однією сім'єю. При
цьому,  допоміжні приміщення (місця
загального користування) квартири необхідно залишити у спільному користуванні
як необхідні для нормального співмешкання в квартирі та їх обслуговування.
Згідно  ст.  386 ЦК України власник,  який має підстави передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,  може
звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,  які можуть порушити його право,  або з вимогою про вчинення певних дій діл
запобігання такому порушенню. Згідно  ст.
391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки
ОСОБА_1 разом з дитиною не може вільно вселитися в квартиру,  і їй в цьому чиняться перешкоди з боку
відповідачів через відсутність ключів від вхідних дверей квартири,  наявність встановленої ними
сигналізації,  то вселення позивачки та
її дитини повинно відбутися в судовому порядку,
а відповідачів зобов*язано
не чинити перешкод в користуванні квартирою.

Суд
критично оцінює твердження відповідачки про те,
що встановлення порядку користування квартирою не вирішить спору між
ними по суті. Як зазначено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
4.10.1991 р. № 7 „Про практику застосування судами законодавства,  що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок" (із змінами і доповненнями) при неможливості виділу
частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним,  власнику,
що виділяється,  за його згодою
присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за
угодою сторін,  а при відсутності такої
угоди-судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною
вартістю будинку розуміється грошова сума,
за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості.
Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках
суд може,  враховуючи конкретні обставини
справи,  і при відсутності згоди
власника,  що виділяється,  зобов *язати решту учасників спільної
власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов*язковим
наведенням відповідних мотивів. Зокрема,
це може мати місце,  якщо частка у
спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи
за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе,  а власник в будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.

ОСОБА_1 разом з
своєю малолітньою дитиною є співвласниками спірної квартири,  вона не бажає припинення її права на частку у
спільній власності,  бажає проживати в
квартирі,  в якій до смерті її чоловіка
також мешкала,  вела господарство,  то її не можна позбавляти можливості та права
проживання в спірній квартирі й права користування цим жилим приміщенням,  тому вона та її дитина має всі законні
підстави користуватися своєю часткою у спільній власності,  з правом проживання в квартирі. При
цьому,  суд виходить також і з того,  що частка позивачки та її доньки у спільній
частковій власності є значною,  а суду не
надано доказів про наявність на праві власності у ОСОБА_1 такої іншої значної
жилої площі,  яка б не дозволяла претендувати
на проживання у спадковій квартирі.

Наявність
в квартирі внутрішніх перепланувань не є підставою для відмови у задоволенні
позову,  бо такі перепланування не
узаконені та не впливають на суть правильності вирішення спору,  коли спірне питання стосується порядку
користування квартирою,  з зазначенням
метражу жилих кімнат,  визначеному у
первинних базових документах житлового органу та органу БТІ. Твердження
відповідачки на неурегулювання остаточно питання зі спадщиною на користь
ОСОБА_3  після смерті його батька ОСОБА_5
як на підставу,  що унеможливлює
задоволення позову,  суд вважає
безпідставними,  т.я. ніщо не заважало і
не заважає відповідачам по справі оформити таке право у встановленому законом
порядку через нотаріальний орган,  про що
було вказано і у рішенні апеляційного суду м.
Києва від 5.07.2006 р. Крім того,
судовими рішеннями по справі підтверджено право власності позивачки по
справі та її малолітньої дитини відповідно на 3/10 частини та 1/10 частини
спірної квартири.

Згідно  ст. 61 ЦПК України обставини,  встановлені судовим рішенням у цивільній
справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших справ,  у яких беруть участь ті самі особи або
особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 356,  358,  386,
391 ЦК України,   ст.
ст. 10,  60, 61,  212,
214, 215 ЦПК України,  суд

вирішив:

Позов
задовольнити. Вселити ОСОБА_1разом з залежною від неї малолітньою донькою
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1. народення,  в АДРЕСА_1. Зобов*язати ОСОБА_2,  ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1разом з
залежною від неї малолітньою донькою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. народження,  у
користуванні АДРЕСА_1

Встановити
конкретний порядок користування АДРЕСА_1,
виділивши у користування. ОСОБА_1разом з залежною від неї малолітньою
донькою ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1.
народження,  окруму ізольовану кімнату
жилою площею 16, 60 кв.м,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3-окремі ізольовані кімнати жилою
площею 13, 2 кв.м та 10, 7 кв.м,  місця
загального користування: кухню,
коридор,  ванну

кімнату,  санвузол залишити в спільному користуванні
сторін та малолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. народження. Рішення може бути оскаржено до апеляційного
суду м.  Києва через районний суд. Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.