Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №
22ц-775/2007р.                                             Головуючий
40                                                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13
червня 2007 року колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
міста  Севастополя в складі:

головуючого      -  Клочка В.П.,

суддів                                           -  Колбіної Т.П.,  Сундукова
В.М. ,

при
секретарі    -  Федоніні Є.О.,

за участю
позивачки ОСОБА_1 ,  представника
відповідача Луцкової Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення місцевого суду
Балаклавського району м.  Севастополя від
13 квітня 2007р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
унітарного підприємства м.  Москви
„Московське лікувально-санаторне об'єднання" про поновлення на
роботі,  сплати вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

У липні
2006р. ОСОБА_1  звернулась до суду із
позовом до Державного унітарного підприємства м.  Москви „Московське лікувально-санаторне
об'єднання" про поновлення на роботі,
сплати вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що вона написала
заяву про звільнення з посади медичної сестри санаторію „Мелас" Державного
унітарного підприємства „Московське лікувально-санаторне об'єднання" під
тиском посадових осіб. Просить стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі
2000грн.,  середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Рішенням
місцевого суду Балаклавського району м.
Севастополя від 13 квітня 2007р. у задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує,  що суд не дав оцінку тому факту,  що під впливом адміністрації вона вимушена
була подати заяву про звільнення,
приниження під час звільнення привело до погіршення стану її здоров'я.
Крім того,  суд не долучив до участі в
справі належного відповідача.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення осіб,  що з'явились у судове засідання,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Постановляючи
рішення,  суд першої інстанції виходив з
того,  що позивач звільнена відповідно до
чинного законодавства і порушення трудових прав позивача з боку відповідача при
звільненні не допущено.

2

З  такими
висновками  суду погоджується
судова колегія.

Відповідно
до ч.1  ст.  38 КЗпП України,  працівник має право розірвати трудовий
договір,  укладений на невизначений
строк,  попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі,  коли заява працівника про звільнення з роботи
за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу,  власник або уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк,  про
який просить працівник.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1  31.03.200бр.,  у якої згідно з графіком обліку робочого часу
(арк.с. 132) був вихідний день,  надала
заяву про звільнення з посади медичної сестри санаторію „Мелас" державного
унітарного підприємства „Московське лікувально-санаторне об' єднання" за власним
бажанням (арк.с. 133); в той же день отримала трудову книжку,  що підтверджується її розпискою (арк.с.
105),  та повний розрахунок.

Після
звільнення позивачка до роботи не приступила,
заяву про небажання звільнятися не надала.

Через
чотири місяці з дня звільнення - в липні 2006р.,  тобто з пропуском встановленого  ст. 233 КЗпП України місячного строку
звернення за захистом своїх прав,
ОСОБА_1  подала до суду позов про
її поновлення на роботі.

Доводи
позивача про те,  що строк для звернення
до суду з позовом про поновлення на роботі пропущено з поважної причини,  так як первинний позов подано своєчасно
28.04.200бр.,  однак в ньому невірно
вказано відповідача - санаторій „Мелас",
судова колегія не може прийняти до уваги,  оскільки ухвалою Балаклавського районного
суду м.  Севастополя від 27.06.2006р.
позов залишено без розгляду,  що не
перериває строк позовної давності та не є поважною причиною його пропуску.

Судом
правильно було оцінені вищевказані факти,
а також те,  що:

·       доказів
примушення адміністрацією санаторію до звільнення позивачки з займаної нею
посади не надано;

·       ОСОБА_1  добровільно,
самостійно у свій вихідний день вийшла на роботу для здачі заяви про
звільнення в адміністрацію підприємства;

звільнення  проведено
з  дотриманням  вимог
ст. 38  КЗпП України в день
виявлення бажання припинити роботу;

-       строк звернення до суду з
позовом позивачкою пропущено без

поважних причин,  підстав для його
поновлення в матеріалах справи

немає;

Державне
унітарне підприємство м.  Москви
„Московське лікувально-санаторне об'єднання" є належним відповідачем по
справі,  на момент розгляду спору воно
ліквідоване не було,

що в
сукупності стало підставою для залишення позову без задоволення.

Доводи
ОСОБА_1  щодо порушення роботодавцем
двотижневого строку звільнення з дня подання відповідної заяви не можуть бути
прийняті до уваги,  оскільки закон не
забороняє звільняти працівника до сплину вищевказаного строку при наявності
відповідних обставин. Так,  в суді першої
інстанції позивачкою в якості такої обставини вказано припинення трудових
відносин її чоловіком.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не є підставами для
висновку про неправильне застосування судом

з

першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли б призвести до
неправильного вирішення справи,  що,  в силу
ст. 308 ЦПК України,  тягне
відхилення скарги.

Керуючись  ст.
ст.  304,  1  ст.
307,  308,  313,
п.1  ст. 314,  315,
317,  319 ЦПК України,  судова колегія,  -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
місцевого суду Балаклавського району м.
Севастополя від 13 квітня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із  дня набрання законної сили.