АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
22ц-548/2007/р.                                                              Головуючий
з правовідносин                                                              Зайончковська
право власності                                                                         Доповідач   в
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23   березня
2007   р.   колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                             Храпка В.Д.

судців                                        Магди
Л.Ф. Сіренка Ю.В.

при
секретарі                            Шульзі
Я.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Смілянського міськрайонного суду від 11 січня 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове
майно, поділ домоволодіння, встановлення порядку користування земельною
ділянкою, усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та за зустрічним
позовом про визнання права власності на спадкове майно, відмову в поділі
земельної ділянки і стягнення витрат по утриманню спадкового майна, вивчивши
матеріали справи, -

встановила:

ОСОБА_2
20 липня 2005 р. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно, поділ домоволодіння, встановлення порядку
користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні нерухомим
майном. В позовній заяві вказувала, що батьки сторін побудували будинок з
надвірними спорудами в АДРЕСА_1, який являвся спільним майном подружжя.

В
ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті батька відкрилася спадщина на 1/2 частину цього
будинку, яку прийняли у встановленому законом порядку по 1/6 частині позивачка,
відповідач та їх мати. Таким чином матері сторін ОСОБА_4 стало належати 2/3
частини будинку. В жовтні 1980 р. позивачка подарувала матері

2

свою 1/6 частину і частка матері в будинку збільшилась до 5/6
частини, 1 частина будинку належала відповідачу.

До своєї
частини будинку брат прибудував нові приміщення і згідно мировою угодою,
укладеною між матір'ю та відповідачем, затвердженої ухвалою Смілянського
міського суду від 11 лютого 1991 р. матері в будинку булі: виділені приміщення
№№: 1-1, площею 5,8 кв.м, 1-2, площею 3,2 кв.м, 1-3, площею 17,2 кв.м, 1-4,
площею 7,3 кв.м, загальна площа приміщень в будинку склала 33,5 кв.м, з
надвірних споруд: гараж «В», сарай «Б» і погріб. Братові були виділені інші
приміщення в будинку, загальною площею 79,7 кв.м, а також гараж «Г» і частину
сараю-літню кухню.

В
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 - мати сторін, померла, свою частину домоволодіння вона
заповіла позивачці, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної
контори, однак отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно вона не
може в зв'язку з тим, що після укладення мирової угоди в 1991 р. не були
уточнені частки в будинку, що були виділені покійній та відповідачу, не було
визнано за ними право власності на відповідні частки домоволодіння і такі
частки не були зареєстровані в Смілянському БТІ. До цього часу за ОСОБА_4
рахується право власності на 5/6 частин домоволодіння.

В
зв'язку з наведеним позивачка просила суд визнати за нею право власності в
порядку спадкування за заповітом на 3/10 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 і
виділити їй в будинку приміщення: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 35,6
кв.м, з надвірних споруд гараж «В», сарай «Б» і погріб, за відповідачем визнати
право власності на 7/10 частин домоволодіння і виділити йому решту приміщень та
надвірних споруд, розділити між сторонами прибудинкову земельну ділянку, площею
850 кв.м, порівну, виділивши кожному по 425 кв.м, зобов'язати ОСОБА_1 не чинити
їй перешкод у користуванні належною їй частиною домоволодіння, стягнути з
відповідача на її користь судові витрати по справі.

ОСОБА_1
звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права
власності шляхом вступу в права на спадщину та про відмову в поділі земельної
ділянки. Мотивував свої вимоги тим, що відповідачка за зустрічним позовом
ніколи в спірному будинку не проживала, незаконно в 1982 р. отримала квартиру
після знесення будинку їх бабусі ОСОБА_5,
за будинком не доглядала, не ремонтувала. Всі добудови та переобладнання в
будинку, проведення газу та водогону було здійснено за його рахунок.

Земельна
ділянка була виділена в його користування при отриманні дозволу на добудову,
розділити цю ділянку з врахуванням розташування на ній споруд та комунікацій
неможливо. ОСОБА_2
обманним шляхом отримала від матері заповіт на своє ім'я, скориставшись
неадекватним сприйняттям літньої

3

жінки реалій
буття, шляхом обману умовила його відмовитися від свого права на частину
спадщини після смерті матері.

В
зв'язку з наведеним позивач за зустрічним позовом просив суд задовольнити його
законну вимогу щодо відкликання його заяви, поданої Смілянському державному
нотаріусу під час нотаріального оформлення ОСОБА_2 одноособового вступу у права
спадщини в липні 2003 p., визнати його законне право на рівну з відповідачкою за
зустрічним позовом частину спадщини після смерті матері, відмовити ОСОБА_2 в
задоволенні її вимог щодо користування частиною домоволодіння та розділу
земельної ділянки, стягнувши на її користь об'єктивну вартість належної їй
частини будинку.

В разі
задоволення вимог ОСОБА_2 просив суд про відшкодування йому вартість витрат,
пов'язаних з утриманням спадкового майна на протязі 25 років домоволодіння по
АДРЕСА_1, стягнути з відповідачки за зустрічним позовом на його користь
моральну шкоду та судові витрати по справі.

ОСОБА_3
звернулася до суду з заявою про вступ у справу в-якості третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Зазначала, що суд притягнув її
до участі у справі за клопотанням ОСОБА_2
в якості співвідповідача, що вона вважала неправильним.

У своїй
заяві від 11 серпня 2006 р. ОСОБА_3 поставила питання про вступ у справу в
якості особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, посилаючись на
те, що як дружина ОСОБА_1, має право на 50 % частини даного домоволодіння і
просила суд виділити їй у самостійне володіння відповідної частини земельної
ділянки, при цьому заявила про свою згоду на спільне з ОСОБА_1 користування
цією ділянкою. В заяві від 26 вересня 2006 р. ОСОБА_3 просила суд скасувати
протокольну ухвалу суду в частині притягнення її до участі у розгляді справи в
якості відповідача.

26
вересня 2006 р. ОСОБА_1 подав позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання права
на спадщину, вступ у права спадщини за законом та визнання відмови від
прийняття спадщини недійсною.

Під час
розгляду справи, ОСОБА_2 змінила свої вимоги відносно розділу земельної ділянки
і просила суд встановити порядок користування нею згідно з частками сторін в
домоволодінні, які існують на час розгляду справи.

Рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 11 січня 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, за
нею визнано право власності в порядку спадкування на 3/10 частини будинку
АДРЕСА_1 з відповідними надвірними спорудами, а саме: приміщення в будинку 1-1,
1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 35,6 кв. м., частину приміщення сараю «Б»,
площею 9,5

4

кв. м, загальною вартістю 16900 грн. Встановлено порядок
користування присадибною земельною ділянкою відповідно до часток у праві
власності на будинок згідно з варіантом № 1 висновку судово-технічної
експертизи від 30 вересня 2005 p.,
зобов'язано відповідача: ліквідувати вхід до погреба 3 частини земельної
ділянки позивачки, обладнавши його в іншому місці, перенести альтанку з
земельної ділянки позивачки на свою, зобов'язано ОСОБА_2 обладнати стіну
в приміщенні сараю «Б» відповідно до виділеної їй частини приміщення.

Зобов'язано
ОСОБА_1 не чинити позивачці перешкод в користуванні частиною домоволодіння та
земельної ділянки. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 135 грн.
судового збору, 650 грн. витрат на проведення судово-технічної експертизи, 300
грн. за надання юридичної допомоги, на користь держави 33 грн. 90 коп. судового
збору та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій
просить про скасування рішення суду і скерування справи на новий судовий
розгляд з тих підстав, що суд невірно застосував норми матеріального права,
висновки суду не ґрунтуються на доказах по справі, суд не надав належної оцінки
наданим відповідачем доказам, зокрема поясненням допитаних судом свідків.

Заслухавши
суддю-доповідача, апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в
ході розгляду справи встановлено, що мати сторін у справі ОСОБА_4 заповіла
належну у їй частину будинку АДРЕСА_1 своїй дочці, позивачці по справі ОСОБА_2. На час складання
заповіту в 1990 р. частина спадкодавця в домоволодінні складала 5/6 частин.

Ухвалою
Смілянського міського суду від 11 лютого 1991 р. була затверджена мирова угода
між ОСОБА_4 і відповідачем по справі, згідно з якою визначено які приміщення в
будинку належать кожній стороні, враховуючи, що ОСОБА_1 здійснив прибудову до
своєї частини будинку. ОСОБА_4 були виділені приміщення 1-1, 1-2, 1-3 і 1-4 в
будинку, загальною площею 33,5 кв.м, з надвірних споруд їй було виділено гараж
«В», сарай «Б» та погріб.

Згідно з
висновком будівельно-технічної експертизи від 22 вересня 2005 p., проведеної судом
у встановленому законом порядку, на час розгляду справи суді, спадкова частина
будинку, а саме приміщення 11-1, 1-2, 1-3, 1-4, складає 3/10 частини,   про
визнання   права  власності
на  які  в
порядку  спадкування     з

5

відповідною
частиною надвірних споруд і просила суд позивачка суд. Тому суд на законних
підставах задовольнив її позов в цій частині вимог.

Обґрунтовано
суд задовольнив її вимоги і в частині визначенні порядку користування земельною
ділянкою, виходячи з прохання позивачки про виділення їй частини цієї ділянки
відповідно до частки в будинку.

Відповідає
вимогам чинного матеріального та процесуального законодавства рішення суду і в
частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, в яких він по
суті заперечує право ОСОБА_2
на право власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Доводи
апелянта про те, що він поряд з позивачкою має рівне право на отримання
спадщини після смерті матері, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав,
що ОСОБА_2 успадкувала частину будинку, що належала ОСОБА_4, за заповітом.
ОСОБА_1 права на обов'язкову частку у спадщині відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України (ст. 535
ЦК України в
редакції 1963 р.) не має, заповіт у встановленому законом порядку не оспорював.

Не
можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про порушення судом вимог ч. 5
ст. 1224 ЦК України,
з огляду на те, що дана норма закону стосується усунення від права на спадщину
за законом, а не за заповітом.

Виходячи
з наведеного колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

А тому керуючись
ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Смілянського міськрайонного суду від 11 січня
2007 р. залишити без змін.

Ухвала
судової палати набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з
моменту її проголошення.