Справа № 2-5474/07
року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
судді Дрішлюка А.І.,
судового засідання Іскрич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради
про визнання права власності на домоволодіння, -
районний суд м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради про
визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи заявлені
вимоги позивачка посилалась на те, що в порядку обміну вона отримала та
проживала в зазначеному будинку, який вона здала в експлуатацію відповідно до
рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.09.2006 року № 458.
Разом з тим, в отримані свідоцтва про право власності їй було відмовлено з
підстав знаходження будинку АДРЕСА_1 в комунальній власності.

Відповідач у
судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання
повідомлявся належним чином. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку
статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення по справі, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши
пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням
Ленінської райради депутатів трудящих № 62 від 16.02.1948 року громадянину
ОСОБА_2 було надано право забудови, а також встановлено звернення до міського
архітектора виділити ОСОБА_2 земельну ділянку. 25.03.1948 року між Управлінням
Головного Архітектора м. Одеси виконкому міської ради та ОСОБА_2 було укладено
договір на право забудови земельної ділянка у м. Одесі, по вул. Парковій,
загальною площею 576 кв.м. Вказана земельна ділянка разом домоволодінням були
передані ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про право спадкування за законом
від 17.01.1973 року оформлене Северовой Н.В, нотаріусом П'ятої Одеської
державної нотаріальної контори. З вказаного свідоцтва вбачається, що єдиним
спадкоємцем після померлої 30.03.1972 року громадянки ОСОБА_3, є Держава в
особі Іллічівської райради депутатів трудящих м. Одеси, при цьому спадкова маса
включала будинок, що знаходиться АДРЕСА_1 (колишній АДРЕСА_1), який не був
введений в експлуатацію, але належав померлій на підставі договору
купівлі-продажу посвідченого четвертою державною нотаріальною конторою
22.09.1953 року, за реєстром № 9570.

Рішенням
виконкому Іллічівської райради трудящих №72 від 02.02.1973 року було вирішено
взяти на баланс Місцевих Рад будівлю АДРЕСА_1, відкрити на лицевий рахунок
ОСОБА_4, склад сім'ї якої 1 люд., 1 кімн. 18,6 кв.м, а також вирішено дозволити
продаж домоволодіння як нерентабельного.

У встановленому
раніше законодавством порядку бюро обміну житловими приміщеннями видало ордер
від 04.06.1976 року, яким підтверджується, що ОСОБА_1 та членам її сім'ї
ОСОБА_5, ОСОБА_6, які проживали з нею в порядку обміну з громадянкою ОСОБА_4,
була передана житлова площа АДРЕСА_1 у вигляді одної кімнати, розміром 18,6 кв.
м.

Рішення
Іллічовської районної ради народних депутатів третьої сесії 21 скликання від 26
вересня 1990 року були визначенні межи житлового масиву Сухарний у межах таких
вулиць, як: Бр.Ачканових, Поштової, 1-ий Деревообробний провулок, Танкістів,
Хімічна, Промислова; дозволено виконкому Іллічівської райради народних
депутатів вирішити питання визнання права власності у кожному випадку за
громадянами житлового масиву на самовільно побудовані житлові будинки в
індивідуальному порядку, при умові відсутності у них домоволодінь на праві
особистої власності і здачі житлової площі, займаної в домах місцевих Рад;
Виконкому Іллічівськом районної Ради народних депутатів було вказано вирішити
питання про нумерацію житлового масиву Сахарний; Виконкому Іллічівськом
районної Ради народних депутатів, разом з ОМБТІ оперативно вирішити питання по
виконанню замовлень громадян житлового масиву по виготовленню технічної
документації на правову реєстрацію індивідуальних житлових домів і т.д.

19.05.1997 року
позивачці була видана домова книга, на основі рішення третьої сесії
Іллічівської районної виконавчої ради народних депутатів від 26.09.1990 року, у
якій зазначені відомості про прописку ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 АДРЕСА_1.

Відповідно до
листів юридичного управління Одеської міської ради від 06.12.06р. № 10184 вих.,
від 13.04.2007р. №3057 вих. в оформленні свідоцтва про право власності їй було
відмовлено з посиланням на те, що обмінний ордер не є документом, який
підтверджує право власності на домоволодіння. Разом з тим, в матеріалах справи
містяться відомості надані управлінням житлово-комунального господарства та
паливно-енергетичного комплексу від 28.12.2006 року, що домоволодіння АДРЕСА_1
не відноситься до домів комунальної власності територіальної громади м. Одеси
та відповідь (відомості) від 31.01.2007 року, про те, що зазначене
домоволодіння на балансі КП ДЕЗ „Бугаївське" не числиться. Комунальне
підприємство «ОМБТІ та РОН» надало відомості від 03.07.2007 року про те, що за
їхніми даними станом на 04.07.2007 року домоволодіння АДРЕСА_1 не
зареєстровано.

Задовольняючи
позов, суд виходить з того, що на підставі рішення Ленінської райради депутатів
трудящих №62 від 16.02.1948 року земельну ділянку АДРЕСА_1 надано для забудови.
Рішенням виконкому Іллічівської райради трудящих №72 від 02.02.1973 року було
вирішено відкрити лицевий рахунок на ОСОБА_4 щодо домоволодіння АДРЕСА_1, а
також вирішено дозволити його продаж як нерентабельного. Оскільки єдиною на той
час підставою для зміни володільця житлового приміщення був виконавчий комітет
Одеської міської Ради депутатів трудящих, бюро обміну житловими приміщеннями
видало ордер від 04.06.1976 року, яким ОСОБА_1 в порядку обміну з громадянкою
ОСОБА_4, передало житлову площу в м. Одесі, АДРЕСА_1. У наступному відбулося
відчуження майна на користь ОСОБА_1 з зняттям з балансу приміщення у
відповідної ради.

Після вступу
позивачки у володіння з метою покращення життєвих умов вона здійснила
реконструкцію, яка призвела до створення нового майна. Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ
зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право
власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації,
право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Рішенням
виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.09.2006 року № 458 затверджено
акт міської міжвідомчої комісії від 02.02.2006 року про прийняття в
експлуатацію житлового будинку літ „АА1 А2аа1" гаражів літ „Г",
„Ж", літньої кухні „Д", сараїв літ „Е", „К",
душової-вбиральні літ „З", АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 47
Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких
кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому власник, здійснюючи
свої права, зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не
порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і
держави. Здійснивши перебудову позивачка права інших осіб не порушила, об'єкт
прийнятий в експлуатацію в установленому законом порядку.

Згідно ст. 55
Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав
та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності. У позивачки відсутній правовстановлюючий
документ на домоволодіння. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази
та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в
повному обсязі.

Згідно зі ст.
217 ЦК України
суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів
для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст. ст.3, 16, 331 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 61, 169, 212-215, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до
Одеської міської ради про визнання права власності на домоволодіння
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановити
порядок виконання рішення, згідно з яким, після набуття ним законної сили це
рішення є підставою для реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.