Справа № 2- 127/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30
травня 2007 року                                                                              м.   Гребінка

Гребінківський
районний суд Полтавської області у складі:

Головуючої судді
- Кривчун Т.О. при секретарі - Сапі A.M.,
за участю позивача -
ОСОБА_1.,   відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Гребінка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,   -

ВСТАНОВИВ:

У
березні 2007 року
позивач звернулася до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те,   що за період
роботи відповідача продавцем продовольчого магазину „Коровай",   приміщення якого вона орендує,   з 11
липня 2006 року,   у ОСОБА_2.
виникла заборгованість в сумі 2089,  55 грн.,   що підтверджується відповідною
розпискою,   згідно якої остання
зобов'язалася повернути суму боргу в строк до 01 грудня 2006
року,   однак у зазначений в розписці
термін грошей не повернула та під будь-яким приводом ухиляється від виконання
зобов"язання.

Тому просила
стягнути з ОСОБА_2. борг за
договором позики в сумі 2089,  55 грн.

У
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала,   прохала їх задовольнити,   та суду додатково пояснила,   що,
будучи зареєстрована як приватний підприємець та орендуючи приміщення
магазину "Коровай" в м.
Гребінці,   11.07.2006 року взяла на
роботу з іспитовим строком три місяці ОСОБА_2.,   при цьому документально прийняття на
роботу оформлено не було,   наказу щодо
цього не видавалося,   відповідача було
попереджено,   що її беруть з іспитовим
строком.   Станом на 18.09.2006р. у ОСОБА_2. було виявлено
недостачу у сумі 2089,  55 грн.,   що засвідчує складена розписка.

Зазначає,   що заробітна плата ОСОБА_2. становила
350грн. щомісяця,   на які вона могла
взяти товар,   однак відповідач брала
товару більше,   ніж на вказану суму,   а також давала товар покупцям у борг,   який вони не завжди повертали.

Вказує,   що кожного місяця в магазині проводилася
ревізія,   в якій,   окрім неї,
брали участь продавці ОСОБА_3.,   ОСОБА_2. та
ОСОБА_4.,   яка вкладала свої грошові
кошти в закупівлю товару.,   але трудовий
договір з нею не укладався. Перед прийняттям на роботу ОСОБА_2. було проведено
ревізію,   в ході якої заборгованості не
виявлено,   однак,   у подальшому,   в результаті проведення ревізій 18.07.2006р.
18.08.2006р. та 18.09.2006р. було виявлено вказану недостачу.

Відповідач
позов не визнала,   прохала його
відхилити та суду пояснила,   що договір
позики між нею та позивачем не укладався,
розписку (у якій невірно вказано номер її паспорту та дату його видачі)
про заборгованість її змусили написати під тиском,   вказану у розписці грошову суму від ОСОБА_1.
вона не отримувала.

Зазначає,  що 11.07.2006р. її прийняли на роботу в
магазин "Коровай",  про
те,  що беруть з іспитовим строком,  її не попереджали. В межах суми заробітної
плати вона брала товар,  про що робила
відповідні записи у зошиті.

Вказує,  що ревізію (облік товару) здійснювали
ОСОБА_1.,  ОСОБА_3,  та ОСОБА_4. в іншому приміщенні (кафе
"Чернігівське"),  у її
відсутності. Оскільки було виявлено недостачу,
вона хотіла перевірити результати ревізії,  але копії накладних їй не надали,  тому вона не змогла це зробити.

Суд,  заслухавши пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи,  приходить до висновку,  що позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено
такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно  ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
особами,  які беруть участь у справі.

Основним
доказом,  на якому грунтуються позовні
вимоги,  є розписка про те,  що ОСОБА_2.
зобов'язується віддати ПП ОСОБА_5. 2089, 55грн. в рахунок погашення
заборгованості в строк до 01.12.2006
року (а.с. 7).

Судом
встановлено,  що у даній розписці невірно
визначено номер паспорта ОСОБА_2. та
дату його видачі,  не вказано дату її
складання.

Іншим
доказом,  який,  на думку позивача,  підтверджує наявність суми,  яку заборгувала ОСОБА_2.,  є сторінка з зошиту з переважно цифровими записами про
вартість товару,  який ніби-то брала в
борг відповідач.

Суд
вважає,  що дані докази не можуть бути
визнані належними,  достовірними і
достатніми (з огляду на те,  що вони не
містять необхідної,  достовірної і
достатньої інформації щодо предмету доказування,  не зазначено дат,  допущено вказані вище неточності),  а тому не дають підстав для висновку про
укладення між сторонами договору позики та одержання ОСОБА_2. грошових коштів
у сумі 2089, 55грн. або речей на вказану суму від ОСОБА_1.

Згідно  ст. 1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі,  що грошові кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості,  ніж встановлено договором.

Крім
того,  як встановлено у судовому засіданні
і не заперечується сторонами,  даний спір
виник з трудових (а не цивільних) правовідносин,  однак позивачем,  з огляду на наведене,  невірно визначено підставу позову.

Відповідно
до ч. 1  ст.  11 ЦК України,  цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб,  що передбачені актами цивільного
законодавства.

Трудові
ж правовідносини-це відносини між працівниками і власниками підприємств або
уповноваженими ними органами чи окремими фізичними особами з приводу
праці,  які регулюються законодавством
про працю.

Судом
встановлено,  і це вбачається з
матеріалів справи,  що в даному випадку
між сторонами виникли правовідносини,
пов"язані з трудовими,  а
саме з приводу відшкодування матеріальної шкоди,  заподіяної працівником власнику,  які регулюються главою ЇХ КЗпП України.

Враховуючи
викладене,  позивачем невірно визначено
також і предмет позову,  яким не може
бути стягнення боргу за договором позики з наведених вище мотивів.

За таких
обставин суд вважає,  позовні вимоги
безпідставними,  а тому такими,  що задоволенню не підлягають.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст.  8,
10-11,  59-60,  213-215 ЦПК
України,  -

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через
Гребінківський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги,
або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК
України.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у
строк,  встановлений статтею 294 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги,  рішення,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.