Справа № 1818                             Суддя 1-ї ін.-
- 21                                     Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2007р.
Апеляційний суд Донецької області у складі

Головуючої -
Шабанової В.О.

Суддів -
Стратіло В.І., Папоян В.В.

При секретарі-
Кошмак Т.С.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Красноармійську Донецької області

На
рішення Красноармійського міськрайонного суду. Донецької області від 18 грудня
2006 року

За
позовом ОСОБА_1 до Державного відкритого акціонерного товариства «Вуглебуд»,
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську
Донецької області про перерахунок недоплачених щомісячних сум по відшкодуванню
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

03.08.2006
року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного відкритого акціонерного
товариства «Вуглебуд», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Красно армійську Донецької області про перерахунок недоплачених
щомісячних сум по відшкодуванню шкоди .

В заяві
зазначав, що працював в Димитрівському ШБУ № 2 тресту  «Красноармійськшахтобуд», правонаступником
якого є ДВАТ «Вуглебуд», доставником крепіжного матеріалу, прохідником 5-го
розряду з 20.10.1984 р. по 10.10.1994 p., а потім з 22.11.1995 р. по 30.05.1997 р.

В
проміжку між 10.10.1994 р. до 22.11.1995 року працював на іншому підприємстві
вугільної промисловості.

Згідно з
актом розслідування професійного захворювання від 25 грудня 1995 року під час
роботи в ШБУ № 2 отримав профзахворювання-сілікатоз 1-ї стадії.

Висновком МСЕК від 29.01.1995 р. йому встановлена стійка втрата

працездатності у зв»язку з даним профзахворюванням з 27.12.1995 року по
29.01.1997

року.                                               .

В
подальшому при медичних переосвідченнях з 1997 по 2004 рік даний відсоток
втрати працездатності підтверджувався відповідними висновками МСЕК.

Згідно з
висновком МСЕК від 30.09.2004 року втрата працездатності у зв»язку з
профзахворюванням в розмірі 40% встановлена безстроково.

Відповідачем
був виданий наказ № 25 від 31.01.1996 року, відповідно до якого йому була
призначена одноразова допомога та помісячні платежі по відшкодуванню шкоди у
зв»язку з ушкодженням здоров»я.

Суми
відшкодування шкоди, в тому числі помісячні, обчислювались із середнього
заробітка прохідника, який склався на шахті по професії прохідника, на момент
встановлення стійкої втрати працездатності, відповідно до положень Угоди по
тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Мінвуглепромом та галузевими
профспілками вугільної промисловості, яке діяло на той час.

Розмір
середньої заробітної плати прохідника 5-го розряду визначений відповідно до
Угоди складав 320 грн.44 коп.

Саме з
цієї заробітної плати йому були визначені помісячні суми відшкодування шкоди.

За
період з 01.01.1996 року по 01.04.2001 року на підприємстві вводились
коефіцієнти підвищення тарифних ставок.

З 01.01.1996
року на підприємстві введений коефіцієнт 1.5

З 01.04.1996 р.
- 2.38, відповідно до указу Мінвуглепрому № 72

З 01.09.1998 p.-1.15

З 01.03.2000 p.-1.28

З 01.03.2001 p.-1.368

Проте ні
один із зазначених коефіцієнтів не був застосований для коригування помісячних
сум відшкодування шкоди, Згідно з п. 28 Правил відшкодування шкоди.

За
розрахунками позивача, розмір помісячних виплат станом на 01.04.2001 р. ( тобто
на момент утворення Фонду) мав складати - 387.15 грн.. У зв"язку з цим
відповідач ДВАТ «Вуглебуд» недорахував йому по помісячних виплатах з 1996 р. по
01.04.2001 p.-
3287 гр.03 коп., а Фонд, починаючи з 01.04.2001 року - 20891 . 09 грн.

Зазначені
грошові суми позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів.

В судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач
ДВАТ «Вуглебуд» позов визнав. Зазначивши, що дійсно у зв»язку з важким
фінансовим станом підприємства, суми відшкодування шкоди не коригувались на коефіцієнти
підвищення тарифних ставок.

Представник
ДВАТ «Вуглебуд» також пояснив, що на даний момент товариство, хоча формально і
не виключене з Єдиного реєстру підприємств та організацій та установ, однак
фактично зупинило своє функціонування.

На
підприємстві звільнено фактично весь штат, за виключенням головного бухгалтера
та в.о. директора. В період реорганізації підприємства значна кількість
документів була втрачена.

Представник
Фонду позовні вимоги не визнав, посилаючись на недоведеність доводів позивача.

Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

З ДВАТ
«Вуглебуд» на користь ОСОБА_1 стягнуті недоплачені платежі за минулий час в
розмірі 3287.03 грн.

ДВАТ
«Вуглебуд» зобов»язаний видати відділенню виконавчої дирекції Фонду довідку про
те, що розмір помісячних сум по відшкодуванню шкоди позивача складає 387.15
грн.

З
відділення виконавчої дирекції Фонду на користь ОСОБА_1 стягнуті недоплати по
помісячним платежам за минулий час в розмірі 20891.09 грн.

На дане
рішення відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красно
армійську подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування
судового рішення, направлення справи на новий розгляд.

В скарзі
апелянт посилається на те, що суд неповно з»ясував обставини по справі, зокрема
не з»ясував розмір середнього заробітку за професією прохідника 5-го розряда,
який склався на момент введення коефіцієнтів підвищення тарифних ставок ,
починаючи з 1998 року по 01.04.2001 року, і не перевірив можливість
застовування даних коефіцієнтів для коригування регресних сум, нарахованих
позивачу, відповідно до положень п.28 Правил відшкодування шкоди власником. Суд
не витребував довідки про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за 12-ть та 3
останні повні календарні місяці до встановлення йому висновком МСЕК стійкої
втрати працездатності. Саме з даного заробітку мали визначатися суми відшкодування
шкоди, згідно з п.22 Правил відшкодування шкоди.

ДВАТ
«Вуглебуд», повідомлений про час та місце розгляду справи в суді апеляційної
інстанції в порядку, передбаченому п. 6 ст. 74 ЦПК України.

Заслухавши
доповідача, позивача, представника Фонду, перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,
рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову , з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 214 ЦПК України під час розгляду справи суд повинен вирішити чи мали
місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами
вони підтверджуються, яка правова норма підлягає застосуванню до виниклих по
справі правовідносин.

На
порушення даної процесуальної норми, суд неповно з»ясував обставини по справі,
які мають суттєве значення для правильного вирішення справи; зокрема не
з»ясував розмір середнього заробітку позивача за 12-ть та 3 останні повні
календарні місяці до виникнення у нього права на відшкодування шкоди; розмір
середнього заробітку, який склався по ШСУ № 2 тресту «Красноармшськшахтобуд»
станом на момент введення коефіцієнтів підвищення тарифних ставок в період з
1998 по 01.04.2001 p.,
відповідно до п. 28 Правил відшкодування шкоди власником.

Не
з»ясувавши зазначені обставини, суд був позбавлений можливості перевірити
доводи позивача, щодо неправильності нарахування сум по відшкодуванню шкоди та
утворенню недоплат.

Оскільки,
відповідно до положень ст. 309 ЦПК України неповне з»ясування судом обставин
справи є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення,
суд апеляційної інстанції вважає, що вказане вище рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2006 року підлягає
скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

З
обставин, встановлених судом та не оспорених сторонами вбачається, що ОСОБА_1
працював в Димитрівському ШБУ № 2 тресту «Красноармшськшахтобуд»,
правонаступником якого є ДВАТ «Вуглебуд» доставником крепіжного матеріалу,
прохідником 5-го розряду з 20.10.1984 р. по 10.10.1994 р., В жовтні 1994 р.
звільнився і до 22.11.І995 року працював на іншому підприємстві вугільної
промисловості. З 22.11.1995 р. по 30.05.1997 р., в тому числі і на момент ушкодження здоров"я знов працював
в ШБУ №2

Дане
підтверджується позовною заявою, поясненнями сторін та копією трудової книжки
ОСОБА_1, а також наказом від 22.11.1995 р. ( а.с. 11-19).

Згідно з
актом розслідування професійного захворювання від 25 грудня 1995 року, у
зв»язку з недосконалістю технологій, які застосовувались у вугільній
промисловості, позивач отримав профзахворюваняя-сілікатоз 1-ї стадії.( а.с.8-9)

Висновком
МСЕК від 29.01.1995 р. йому встановлена стійка втрата працездатності у зв»язку
з даним профзахворюванням з 27.12.1995 року по 29.01.1997 року.

В
подільшому при медичних переосвідченнях з 1997 по 2004 рік даний відсоток
втрати працездатності підтверджувався відповідними висновками МСЕК.

Згідно з
висновком МСЕК від 30.09.2004 року втрата працездатності у зв»язку з профзахворюванням
в розмірі 40% встановлена безстроково.( вказані обставини підтверджуються
відповідними документами на а,с.25-28).

Відповідачем
був виданий наказ № 25 від 31.01.1996 року, відповідно до якого ОСОБА_1 була
призначена одноразова допомога та помісячні платежі по відшкодуванню шкоди у
зв»язку з ушкодженням здоров»я.

Сторони
пояснили, що цим наказом суми відшкодування шкоди, в тому числі помісячні,
обчислювались із середнього заробітка прохідника 5-го розряду, який склався на
шахті по даній професії, на момент встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності. Таке обчислення відшкодування шкоди здійснювалось відповідно до
положень Угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Мінвуглепромом
та галузевими профспілками вугільної промисловості від 01.02.1992 р. , яке
діяло на той час.

Розмір
середньої заробітної плати прохідника 5-го розряду визначений відповідно до
Угоди складав 320 грн.44 коп.

За
період з 01.01.1996 року по 01.04.2001 року на підприємстві вводились
коефіцієнти підвищення тарифних ставок.

З 01.01.1996
року на підприємстві введений коефіцієнт 1.5

З 01.04.1996 р.
- 2.38, відповідно до указу Мінвуглепрому № 72

З 01.09.1998 p.-1.15

З 01.03.2000 p.-1.28

З 01.03.2001 p.-1.368

Опитаний
в судовому засіданні представник ДВАТ «Вуглебуд» пояснив, що помісячні суми
відшкодування шкоди ОСОБА_1 дійсно не коригувались на вказані вище коефіцієнти.

На запит
апеляційного суду ДВАТ «Вуглебуд» в листі від 02.04.2007 року письмово
підтвердив вказані обставини, пославшись на те, що коригування регрес них сум
на коефіцієнти підвищення тарифних ставок, які вводились у галузі вугільної
промисловості, в ШБУ № 2 дійсно не проводилось, у зв"язку з відсутністю
обсягу робіт, відсутністю фінансування. Підприємство вже на той час перебувало
у важкому фінансовому стані, було нерентабельним, в результаті чого , в
подальшому, стало питання про його ліквідацію.

Перевірок
правильності нарахування регресних сум Держтехнаглядом на підприємстві не
проводилось.

Перевіряючи
доводи позивача, щодо недоплати щомісячних сум відшкодування шкоди, апеляційний
суд виходить з наступного.

Згідно з
п 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням
здоров"я, пов"язаним з виконананням ним трудових обов'язків від
26.06.1993 р. та діючих станом на 1996 p., право на
відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту встановлення йому висновком
МСЕК стійкої втрати працездатності.

Висновком
МСЕК від 29.01.1996 року ОСОБА_1 встановлена стійка втрата працездатності з
27.12.1995 р. ( а.с.25 зв.)

На даний
момент поряд с Правилами
діяла також і Угода по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між
Мінвуглепромом та галузевими профспілками вугільної промисловості,
зареєстрована Мінюстом, якою передбачалась інша, більш пільгова методика
обчислення сум по відшкодуванню шкоди

Відповідно
до п 12.27 Угоди потерпілий мав право на визначення сум відшкодування шкоди,
виходячи із заробітної плати по відповідній професії ( в даному випадку по
професії прохідника 5-го розряду), яка склалася на момент виникнення права на
відшкодування шкоди( тобто на момент встановлення висновком МСЕК стійкої втрати
працездатності. ( а не із заробітку за 12-ть, або 3 місяці до настання права).

Оскільки
основна професія, яка привела до виникнення у пот ерпілого професійного захворювання є професія прохідника
5-го розряду, позивачу, відповідно до положень вказаної вище Угоди
обчислювались суми відшкодування шкоди з 01.01.1996 року, виходячи із
середнього заробітку прохідника 5-го розряду в сумі 320.44 грн. ( наказ № 25,
а.с.20).

Проте
03.12. 1997 р. прийнятий та введений в дію Додаток до даної Угоди. Пунктом 2
додатку передбачалось перерахувати раніше встановлені розрахунки по
відшкодуванню шкоди у відповідності з Правивлами відшкодування шкоди ( добто
виходячи із заробітку потерпілого за 12-ьб, 3 місяці, а того заробітку, який
склався на момент встановлення утрати працездатності згідно з висновком МСЕК).

Виходячи
з викладеного розмір помісячних сум відшкодування шкоди ОСОБА_1 підлягав перерахунку
у відповідності з п. 22 Правил.

Здійснюючи
особистий розрахунок, позивач виходив лише із заробітку 320.44 грн.,
встановленого відповідно до Угоди, не провівши перерахунку середнього розміру
заробітної плати, відповідно до вказаних вище нормативних актів, що не
ґрунтується на законі. У зв"язку з цим суд не може прийняти до уваги
розрахунок здійснений особисто позивачем ОСОБА_1

Згідно з
п. 22 Правил середній заробіток для обчислення розміру відшкодування
потерпілому втраченого заробітку визначається за його бажанням за 12-ть або 3
останніх повних календарних місяця роботи, які передували' встановленню стійкої
втрати працездатності.

Згідно з
висновком МСЕК стійка втрата працездатності ОСОБА_1 встановлена з 27.12.1995 р.

Виходячи
з цього, для обчислення сум відшкодування шкоди слід виходити із середнього
заробітку, який склався за 12-ть місяців до встановлення стійкої втрати
працездатності, тобто з грудня 1994 р. по грудень 1995 року, або за 3 останні
повні календарні місяці перед встановленням стійкої втрати працездатності ,
тобто за повні календарні вересень, жовтень, листопад 1995 р.

Проте,
як вбачається з позовної заяви , копії трудової книжки, наказу від 22.11.1995 p., позивач працював
на ШБУ № 2 прохідником 5-го розряду з 20.10.1984 р. по 10.10.1994 p., а потім з
22.11.1995 р. по 30.05.1997 р. Тобто за 12-ть місяців перед встановленням
стійкої втрати працездатності середній заробіток ОСОБА_1 встановити неможливо,
оскільки він не працював в даний час на підприємстві. Працювати почав лише з
20.11.1995 року ( запис в трудовій книжці- а.с.15).

Трьома
останніми повними календарними місяцями є вересень, жовтень, листопад 1995 р.

Між тим
за вересень та жовтень 1995 року позивач також немає заробітної плати, оскільки
був прийнятий на роботу з 20.11.1995 р.

Виходячи
з того, що стійка втрата працездатності ОСОБА_1 встановлена 27 грудня 1995
року, тобто враховуючи, що позивач фактично відпрацював повний грудень
1995року, апеляційний суд вважає за можливе виходити із заробітної плати, яка
нарахована особисто ОСОБА_1 , яка склалася за жовтень, листопад та грудень 1995
р. Проте дані місяці також не є повно відпрацьованими потерпілим. Так у жовтні
1995 р. позивач взагалі не мав відпрацьованих робочих днів; у листопаді 1995
року мав лише 6 робочих днів, а в грудні 1995 року - 18 робочих днів.

Відповідно
до змісту Правил та практики, яка склалась при розгляді справ даної категорії (
методичні роз»яснення по відшкодуванню шкоди, заподіяної ушкодженням
здоров"я" под редакцією
ОСОБА_2, ОСОБА_3 стр.21) ,-

Оскільки
Правила відшкодування шкоди від 1993 року не передбачають можливість заміни
неповно відпрацьованих місяців повно відпрацьованими ,- у разі, якщо працівник
не має повно відпрацьованих , трьох останніх календарних місяця, то розрахунок
середнього заробітку проводиться по аналогії з Роз»ясненнями Міністерства праці
України від 22.03.1995 р. № 06-1004 p., а саме,
фактичний середній заробіток( тільки за відпрацьовані дні), який мав потерпілий
за ці три місяці ділиться на кількість відпрацьованих ним фактично робочих днів
в цей період, і отримана середньоденна сума множиться на кількість робочих днів
місяця (на 21.2- при п»ятиденному робочому тижні і на 25- при шестиденному
робочому тижні).

Проводячи
розрахунок середнього заробітку за вказаним порядком, апеляційний суд виходить
з того, що ОСОБА_1, згідно з листом ДВАТ „Вуглебуд" від 04.04.2007 р. а.с.
112 та записом в трудовій книжці за листопад 1995 року відпрацював 8 робочих
днів (з 20.11. 1995 p.);

За
грудень 1995 р. (з 1- по 27 грудня 1995 року) відпрацював - 18 р. д

Всього
за даний період часу потерпілий відпрацював 26 рабочих днів, за які йому нараховано 342.84 грн ( 65.47 +
277.37).

Середньоденна
заробітна плата складає 342.84 : 26+ 13.1 грн., а середньомісячна, відповідно
складе: 13.1 х 21.2 + 277.72 грн.

Враховуючи,
що розмір стійкої втрати працездатності у потерпілого склав 40% , розмір
помісячного відшкодування шкоди станом на 01.01.1996 року складе 111 грн. (
277.72 грн. х 40% : 100%);

З
01.01.1996 p., згідно з відповідних довідок ( а.с. 112_) на
підприємстві був введений коефіцієнт підвищення тарифних ставок 1.5.

Відповідно
до п. 28 Правил перерахунок розміру відшкодування шкоди провадиться у випадках
підвищення тарифних ставок робітникам госпразрухонкових підприємств ( якими є і
підприємства вугільної промисловості).

У
зв"язку з цим сума відшкодування шкоди підлягає коригуванню на даний
коефіцієнт і складе: 166.5 грн (111 грн. х 1.5)

Наказом
№ 72 від 4.03. 1996 р.   по
Мінвуглепрому, введений коефіцієнт збільшенн тарифної стави 238.

Даний
коефіцієнт введений з метою збільшення долі тарифу в середньомісячні заробітній
платі, в межах того ж фонду споживання і за рахунок зменшення інших видів платеж ( премій, доплат
за харчування, за пересування тощо).

В силу
його специфічного характеру, наказом № 72 не передбачено застосувань даного
коефіцієнту для перерахунків відшкодування шкоди.

Підсумком
роботи відповідної комісії у зв"язку із введенням вказаного коефіцієнт
стало розпорядження про перерахунок сум відшкодування шкоди на коефіцієнт
фактичної зросту заробітної плати працівників вугільної промисловості у
зв"язку із введенням коефіцієнт 2.38.

На
практиці при перерахунку сум відшкодування шкоди працівникам вугільн
промисловості застосовується коефіцієнгт фактичного росту заробітної плати( а
не 2.38).

З
обставин по справі вбачається, що після введення коефіцієнту 2.38 наказом по
Мінвуглепрому № 72, на ШБУ № 2 реально підвищення заробітної плати не
відбулося, що підтверджується і листом ДВАТ «Вуглебуд» від 04.04,2007 p., який надійшов на
запит апеляційного суду.

Проти цього
факту не заперечує і позивач в своїй позовній заяві ( а.с.3)

У
зв»язку з тим, що після введення даного коефіцієнту реального підвищення
заробітної плати на підприємстві взагалі не відбулось, помісячна сума
відшкодування шкоди не підлягає коригуванню на вказаний коефіцієнт.

З 01.09.1998 р. на підприємстві
введений коефіцієнт 1.15

Відкорегована
сума відшкодування шкоди на даний коефіцієнт складе 191.5 (166.5x1.15);

Проте
відповідно до п. 28 Правил із змінами від 3.10.1997 р. перерахований розмір
втраченого заробітку у перерахунку на 100% втрати професійної працездатності не
може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (
після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного
календарного місяця.

Розмір
відшкодування шкоди ОСОБА_1, відкорегований на вказаний вище коефіцієнт (
191.5) та , перерахований на 100% складе- 478.75 грн.

В той же
час згідно з листом ДВАТ «Вуглебуд» від 04.04,2007 p., який надійшов на
запит апеляційного суду ( а.с. 112), розмір середнього заробітку прохідника
5-го розряду, який склався на ШБУ № 2 після введення коефіцієнту 1.15 за
відпрацьований вересень 1998 р. складав 476.11 грн..

Тобто
розмір відшкодування шкоди відкорегований на коефіцієнт 1.15 та перерахований
на 100% перевищує розмір середнього заробітку прохідника 5-го розряду, який
відпрацював повний вересень 1998 року.

У
зв"язку з цим, розмір помісячної суми ОСОБА_1, відповідно до п. 28 Правил
слід визначати із заробітку прохідника 5-го роряду за вересень 1998 року.

Таким
чином сума відшкодування шкоди складе 190.4 грн ( 40% від 476.11 грн.)

З
01.03.2000 р. на підприємстві введений коефіцієнт підвищення тарифних ставок
1,28.

Розмір
відшкодування шкоди після коригування на даний коефіцієнт складе 243.71 ( 190.4
х 1.28), а в перерахунку на 100% - 609.27 ( 243.71 х 100% : 40%).

Проте у
зв»язку з важким фінансовим станом підприємства, розмір середнього заробітку
прохідника 5-го розряду за повно відпрацьований березень 2000 р. на ШБУ № 2
склав лише 492,12

Розмір
помісячних сум відшкодування шкоди позивачу, у зв"язку з цим, на цей
момент складе: 196.84 ( 40% від 492.12).

З
01.03.2001 року на підприємстві введений коефіцієнт підвищення тарифних ставок
-1.368

Розмір
відшкодування шкоди після коригування на даний коефіцієнт складе 269.27 ( 196.84
х 1.368), а перерахунку на 100% - 673.17 ( 269.27 х 100%: 40%)

Проте у
зв»язку з важким фінансовим станом підприємства, розмір середнього заробітку
прохідника 5-го розряду за повно відпрацьований березень 2001 р. на ШБУ № 2
склав лише- 502.16 грн.

Розмір
помісячних сум відшкодування шкоди позивачу, у зв"язку з цим, складе
200.86 ( 40% від 502.16 грн.).

Саме
такий розмір помісячної суми відшкодування шкоди склався у позивача ОСОБА_1
станом на 01.04.2001 р.

З
01.04.2001 р. введений в дію Закону України „ Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворюввань,
які спричинили втрату працездатності».

Згідно з
даним законом ( ст. 2, 4, , 6 46) функції по виплаті сум відшкодування шкоди у
зв"язку з ушкодженням здоров"я на виробництві покладені на Фонд
соціального страхування.( його відділення виконавчої дирекції на місцях).

Оскільки
при передачі регресної справи ОСОБА_1 до Фонду розмір його помісячного
відшкодування шкоди визначений власником підприємства в розмірі 174 грн., така
ж суму виплачувалась позивачу і Фондом до 01.03.2002 року.

Недоплата за цей період
склала 295.46 грн. з наступного розрахунку: ( 200.86 грн. - 174 грн. = 26.86
грн. х 11 мес.)

Законом України „ Про загальнообов»язкове державне соціальне

страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворюввань, які
спричинили

втрату працездатності» передбачена інша (порівняно з Правилами) методика
коригування

помісячниї страхових сум.

Відповідно
до ст. 29 Закону, перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у
разі зростання в попередньому календарному році середньої заробітної плати у
галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року.

Згідно з
даними органів статистики з 01.03. 2002 р. зростання заробітної плати у
вугільній галузі відбулось на коефіцієнт 1.193 і розмір помісячних страхових
сум мав складати 239.62 ( 200.86 х 1.193); Фонд фактично виплачував 207.58 , відкоригувавши
передану йому суму 174 на коефіцієнт 1.193.

Недоплата
за період з 01.03. 2002 р. по 01.03.2003 р. склала 384 грн.48 коп., з
розрахунку 239.62 - 207.58 = 32.04 х 12 мес.

З
01.03.2003 року введений коефіцієнт зростання заробітної плати у вугільній
галузі - 1.182 і виплати мали складати 283 грн.33 коп. ( 239.62 х 1.182).
Фактично в цей період Фондом виплачувалось 245.36.

Недоплата
за період з 01.03.2003 р. по 01.03.2004 р. склала 454.44, з розрахунку ( 283.33
-245.36= 37.87 х 12);

З
01.03.2004 р. введений коефіцієнт 1.152, розмір страхових виплат у зв"язку
з цим мав складати 326.39 ( 283.33 х 1.152). Фактично в цей період Фондом
виплачувалось по 282.66.

Недоплата
за період з 01.03.2004 р. по 01.03.2005 р. складе 524.56 . грн., з розрахунку (
326.39 - 282.66 = 43.73)

З
01.03.2005 року введений коефіцієнт 1.238. Розмір помісячної страхової виплати
мав складати   404.07 (326.39 х 1.238).
Фактично позивачу виплачувалось 349.93.

Розмір
недоплати з 01.03.2005 р. по 01.03.2006 року склав 649.68 ( 404.07
-349.93=54.14x12)

З
01.03.2006 року введений коефіцієнт 1.203. Розмір помісячної страхової суми мав
складати 486.09 грн.( 404.07 х 1.203) Фактично виплачувалось 420.96( 349.93 х
1.203)

Недоплата
за період з 01.03.2006 р. по 01.03.2007 р. складе 781.56 ( 486.09
-420.96=65.13x12);

З
01.03.2007 року введений коефіцієнт 1.183. У зв"язку з цим розмір
помісячної страхової виплати на момент розгляду по суті справи апеляційним
судом складе 575 грн.04 (486.09 х 1.183)

Відповідно
до роз"яснень Пленуму Верховного Суду України в п.22 постанови „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" від 27.03.1992 p.,
з подальшими змінами,- вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів,
раніше визначених судом або адміністрацією, підлягають задоволенню за час, що
не перевищує трьох останніх років , які передували моменту звернення особи до
суду.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із вказаним позовом до суду
03.08.2006 року ( а.с.2).

Виходячи
із вказаних роз"яснень Пленуму Верховного Суду України його вимоги про
перерахунок та стягнення недоплачених сум підлягають задоволенню за період з
03.08.2003 р.

З
розрахунку, викладеного вище вбачається, що у 2003 році розмір помісячних
страхових сум мав складати 283 грн.33 коп. і помісячно недоплата складала по
37.87 грн.

Починаючи
з серпня 2003 року по грудень 2003 року включно ( за 5-ть місяців) недоплата
склала 189.35 грн. (37.87 х 5).

У січні
та лютому 2004 року недоплата помісячних страхових сум продовжувала складати по
37.87 грн. і за два місяці склала 75.74 грн. ( 37.87 х 2).

Виходячи
із вищевказаного розрахунку, недоплата з 01.03.2004 року по 01.03.2005 року
склала 524 грн.56 коп.;

З 01.03.2005 р.
по 01.03.2006 року - 649.68 грн.

З 01.03.2006
року по 01.03.2007 року - 781.56 грн.

Всього з
серпня 2003 року по 01.березня 2007 року недоплата склала 2220.89 грн. ( 189.35
+ 75.74+ 524.56 +649.68 + 781.56 грн.).

Дана недоплата
підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1

Керуючись ет..307,309,313-316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2006 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

Стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську
Донецької області на користь ОСОБА_1 недоплату по помісячним страховим виплатам
за минулий час з серпня 2003 року по 01 березня 2007 року в сумі 2220. 89 грн (дві
тисячі двісті двадцять грн. 89 коп.).

Стягнути
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську
Донецької області на користь ОСОБА_1, починаючи з 01 березня 2007 року
помісячно страхову суму в розмірі 575 грн. 04 ( п"ять сот сімдесят
п"ять грн.. 04 коп.), з подальшим коригуванням відповідно до вимог
законодавства.

Дане
рішення може бути оскаржене до касаційного суду України безпосередньо протягом
двох місяців з дня його проголошення.