Справа
№2-3085/06
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Поліщук Н.В.

при секретарі  Савосіній А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київського міського бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна, Оболонського РУ ГУ МВС України в
м.Києві , 3-я особа Орган опіки та піклування Оболонської районної в м.Києві
державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу
квартири, виселення, зобов"язання вчинити певні дії -

встановив:

В травні 2006 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності
на об"єкти нерухомого майна, Оболонського РУ ГУ МВС України в
м.Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, мотивуючи
свої вимоги наступним.

20 лютого 2001 року позивач придбав за договором
купівлі-продажу у відповідачки ОСОБА_3 , яка діяла за згодою своєї матері
відповідачки ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, у м.Києві. Після придбання спірної
квартири продавці створювали йому перешкоди у користуванні даною квартири та у
жовтні 2001 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник
судовий спір з приводу зазначеної квартири. За рішенням Оболонського районного
суду м.Києва від 18.12.2001 року було постановлено про виселення ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 із спірної квартири. 27 травня 2002 року було постановлено друге
рішення тим же судом за нововиявленими обставинами про зняття з реєстраційного
обліку зазначених осіб за даною адресою. 26 лютого 2003 року було постановлено
третє рішення про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірною
квартирою, та апеляційний суд м.Києва 29 серпня 2003 року скасував зазначене
рішення від 26.02.2003 року Оболонського районного суду м.Києва та визнав
договір купівлі-продажу спірної квартири недійсним. У встановлений законом
термін позивач звернувся із касаційною скаргою, але 14 листопада 2003 року
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу спірної квартири
із ОСОБА_4, яка діяла від свого
імені  та  від
імені  свого  неповнолітнього  сина
ОСОБА_5  та

зареєстрували цей договір у Київському бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти
нерухомого майна 19 листопада 2003 року. Верховний суд України своєю ухвалою
від 12 грудня 2003 року призупинив виконання рішення апеляційного суду м.Києва
та ухвалою від 24 березня 2004 року повністю задовольнив касаційну скаргу
позивача, та зазначене рішення Апеляційного суду м.Києва було скасовано, та
залишено в законній силі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 26
лютого 2003 року.

На підставі викладеного, позивач вважає, що своєю ухвалою
Верховний Суд України підтвердив його право власності на спірну квартиру, тому
просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у
м.Києві укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та
від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5.; зобов"язати Київське міське
бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти
нерухомого майна провести реєстрацію права власності на спірну квартиру;
зобов"язати Оболонське РУ ГУ МВС України в м.Києві скасувати реєстрацію у
вищевказаній квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_5.; виселити ОСОБА_4 та її
неповнолітнього сина ОСОБА_5. із зазначеної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6
підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній
заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 в судовому
засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, мотивуючи тим, що
спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений 14 листопада 2003 року,
цей договір відповідає вимогам чинного законодавства , є дійсним, оскільки
Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
м.Києва від 29 серпня 2003 року визнано право власності на спірну квартиру за
ОСОБА_3, на момент укладення договору купівлі-продажу спірна квартира не була
під арештом. На момент розгляду справи Верховним судом України всім сторонам
було відомо про укладення такої угоди, вважають, що Верховний суд України при
винесенні ухвали не вирішував питання про права та обов"язки відповідачки
ОСОБА_4, як і питання права власності.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечуючи проти позовних вимог в судовому засіданні
26 грудня 2006 року , пояснила, що продаж квартири було здійснено на законних
підставах, після скасування судом арешту. В подальшому відповідачка в судові
засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час і місце
розгляду справи повідомлялась неодноразово належним чином, про причини нявки суд
не повідомила.

Представники Київського міського бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна та Оболонського РУ ГУ МВС України в
м.Києві в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи
повідомлялись судом належним чином, подали заяви про розгляд справи у
відсутності представника.

Представник 3-ї особи Органу опіки та піклування
Оболорської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні
про|и задоволення

позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що
в разі задоволення позову будуть порушені права неповнолітньої дитини.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали
справи, а також матеріали цивільної справи №2-232/03, вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом
встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що 20 лютого 2001 року позивач придбав за договором
купівлі-продажу у відповідачки ОСОБА_3, яка діяла за згодою своєї матері
відповідачки ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, у м.Києві, що підтверджується даними
відповідного договору купівлі-продажу (а.с. 12-13).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26
лютого 2003 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
зазначеного договору купівлі-продажу недійсним, постановлено виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 в м.Києві та зобов"язано останніх не чинити
перешкод ОСОБА_1 в
користуванні, володінні і розпорядженні вказаною квартирою (а.с. 14-15 даної
справи, цивільна справа №2-232 /03)

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду м.Києва від 29 серпня 2003 року визнано недійсним договір купівлі-продажу
спірної квартири, укладений 22 лютого 2001 року між ОСОБА_3, яка діяла за
згодою своєї матері відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , право власності на спірну
квартиру за ОСОБА_3 (а.с. 123-124).

Верховний суд України своєю ухвалою від 12 грудня 2003
року призупинив виконання рішення апеляційного суду м.Києва та ухвалою від 24
березня 2004 року повністю задовольнив касаційну скаргу позивача, та зазначене
рішення Апеляційного суду м.Києва було скасовано, та залишено в законній силі
рішення Оболонського районного суду м.Києва від 26 лютого 2003 року (а.с.
16-17).

Крім того, судом встановлено, що 14 листопада 2003 року
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу спірної квартири
із ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина
ОСОБА_5 та зареєстрували цей договір у Київському бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна 19 листопада
2003 року (а.с. 114-115).

Відповідно до ст. 48 ЦК України ( в редакції 1963 року , що діяла на момент
укладання спірного договору ) недійсною є та угода , що не відповідає вимогам
закону. При недійсній угоді кожна з сторін зобов»язана повернути другій стороні
все одержане за угодою.

З огляду на встановлене, суд вважає, що Ухвалою
Верховного суду України від 24 березня 2004 року підтверджено дійсність угоди
від 20 лютого 2001 року , укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла за
згодою своєї матері ОСОБА_2 про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1, у м.Києві, а
також право власності ОСОБА_1 та вказану квартиру.

Законодавством України, зокрема ст. 4 Закону України «Про
власність», встановлено право розпорядження, володіння, користування майном
лише його власником.

Оскільки 20 лютого
2001 року ОСОБА_3, яка діяла за згодою своєї матері ОСОБА_2 здійснила
відчуження квартири АДРЕСА_1, у м.Києві ОСОБА_1, в подальшому вона не мала
законних прав на вчинення дій, пов"язаних з розпорядженням вказаною
квартирою, а тому не могла бути продавцем в спірній угоді від 14 листопада 2003
року.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку , що договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 в м.Києві, укладений 14.11.2003 року між ОСОБА_3, яка діяла
за згодою матері ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_4, яка діяла від свого
імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, з другою сторони, посвідчений
державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий
№2-3579 - є недійсною, оскільки суперечить вимогам закону, а саме ст.ст.3,4,12
Закону України "Про власність".

Оскільки недійсність угоди означає , що дія, здійснена в формі угоди, не
має сили юридичного факту, що тягне за собою наслідків , настання яких бажали
сторони, вимоги в частині зобов"язання Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна
провести реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем;
зобов"язання Оболонське РУ ГУ
МВС України в м.Києві скасувати реєстрацію у вищевказаній квартирі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.; виселення ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5. із зазначеної
квартири, підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 48 ЦК
України ( в редакції 1963 року) суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 130590 ( сто тридцять тисяч п"ятсот дев"яносто )
грн. , які вона одержала за договором купівлі-продажу від 14 листопада 2003
року, що є недійсним.

Керуючись ст.ст. 10,15,60,169,212,213,214,215,218 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 48 ЦК
України в редакції 1963 року, ст.ст. 3,4,12,48 Закону України "Про
власність", суд -

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 в м.Києві, укладений 14.11.2003 року між ОСОБА_3, яка діяла за згодою
матері ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від
імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, з другою сторони, посвідчений державним
нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий  №2-3579.

Зобов"язати Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації

права власності на об"єкти нерухомого майна провести
реєстрацію права

власності на квартиру АДРЕСА_1 в м.Києві за

ОСОБА_1.

Зобов'язати Оболонське РУ ГУ МВС України в м.Києві  в особі Відділу у справах громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб скасувати реєстрацію

ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою м.Київ, АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 в
м.Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 130590 (сто тридцять тисяч
п"ятсот дев"яносто) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються Апеляційному суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва.