Справа № 22ц-333/2007р.                                                                Головуючий у першій
інстанції Балюкова К.Г.
Категорія 15                                                                                    Доповідач у апеляційній
інстанції Єфімова В.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 квітня 2007 року колегія судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду міста
Севастополя в складі: головуючого
-  Єфімової В.О.

суддів                               -  Володіної Л.В., Птіціної В.І.

при секретарі
-  Федоніні Є.О. за  участі - позивача ОСОБА_1, його
представника -

ОСОБА_2, представника ПП «Бургер» - Бондар В. І.  та

представника ЗАО
«Витязь» - Шевчук О.Б.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Севастополі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Бургер» та Закритого акціонерного
товариства «Витязь» на рішення місцевого суду Ленінського району м. Севастополя
від 26 грудня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Бургер», Закритого
акціонерного товариства «Витязь» про
стягнення заборгованості за договором, за зустрічним позовом Закритого
акціонерного товариства «Витязь» до ОСОБА_1
про визнання договору оренди недійсним, за зустрічним позовом Приватного
підприємства «Бургер» до ОСОБА_1, Закритого
акціонерного товариства «Витязь» про визнання частково недійсним
договору оренди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закритого
акціонерного товариства «Витязь» (далі - ЗАТ «Витязь») , Приватного
підприємства «Бургер» (далі - ПП «Бургер») про стягнення суми заборгованості за
договором оренди майна від 31 липня 2001 року у розмірі 68 000 грн., мотивуючи
свої вимоги тим, що відповідачі не виконують
свої обов'язки за договором.

ЗАТ «Витязь»
звернулось з зустрічним позовом про визнання договору оренди майна від 31 липня
2001 року недійсним по підставах ст. 58 ЦК
України в ред. 1963
року - як удаваної угоди, вказуючи що ЗАТ «Витязь» не уповноважувало ПП
«Бургер» на укладення договору оренди майна з ОСОБА_1 і не схвалювало його
надалі, до пред'явлення позову ОСОБА_1 йому нічого не було відомо про існування
договору оренди. Майно, що є предметом спірного Договору оренди було передано в
користування ЗАТ «Витязь» 01 лютого 2003 року ПП ОСОБА_3 Більш того, ОСОБА_1 як
посадовець в спільній діяльності - виконавчий директор, був відповідальним за
фінансово - господарську діяльність і міг здійснити собі виплату орендної
платні за договором.

2

ПП «Бургер» також подало зустрічний позов
про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди майна від 31 червня
2001 року в частині майна, що належить йому на праві власності відповідно до -
ст. 48 ЦК України
в ред. 1963 р., ст. 48 Закону
України «Про власність».

Рішенням
місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 26 грудня 2006р. позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, з відповідачів солідарно на користь
позивача, в рахунок заборгованості за договором оренди, стягнуто 68000грн.

Не погодившись з
рішенням суду відповідачі ЗАТ «Витязь» та ПП «Бургер» подалі апеляційні скарги.

В апеляційних
скаргах відповідачі прохають скасувати рішення суду та постановити нове, яким
відмовити позивачу у задоволені його позову. Вважають рішення незаконним та
необґрунтованим, оскільки воно постановлено з порушення норм матеріального
права, з повним з'ясування обставин справи і не вірної оцінкою доказів.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга ПП «Бургер» підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ЗАТ «Витязь» підлягає задоволенню з
таких підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що 31 липня 2001 року між ОСОБА_1 та СД ПП «Бургер» і ВАТ
«Витязь» був укладений договір оренди майна, який підписав ПП «Бургер». Згідно
з актом передачі матеріальних цінностей від 01 вересня 2001 року майно -що було
предметом договору було передано позивачем та прийнято ПП «Бургер». 01 лютого
2003 року вищевказаний договір був припинений та в зв'язку з невиконанням ПП
«Бургер» умов договору виникла заборгованість в розмірі - 68 000 грн.

Відповідно до
п.2.2. договору про спільну діяльність, укладеного між відповідачами 01 березня
2000 року у відношеннях з третіми особами правомочність ПП «Бургер» здійснювати
угоди від імені сторін посвідчується довіреністю, виданою ЗАТ «Витязь». Таке
доручення на укладення договору оренди з позивачем ЗАТ «Витязь» не видавав.

Таким чином, суд
першої інстанції, не враховуючи положення п.2.2 договору про спільну
діяльність, прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність солідарно
стягнути з відповідачів 68000грн. на користь позивача, в рахунок заборгованості
за договором оренди.

Висновки суду
про те, що відповідач ЗАТ «Витязь» схвалив укладений від імені СД ПП «Бургер»
договір оренди не основані на матеріалах справи, оскільки у відповідності з
договором про спільну діяльність відповідач ЗАТ «Витязь» не міг контролювати
сплату орендних платежів позивачу, так як такі платежі не проводились, а з
пояснень представника ПП «Бургер» договір оренди з ОСОБА_1 в бухгалтерських
документах відповідача був відсутній. Оскільки договір оренди був укладений ПП
«Бургер» без належних повноважень другого відповідача, то покладення на ЗАТ
«Витязь» солідарної відповідальності за заборгованість по орендним платежам
ОСОБА_1 не основані на законі ст.4 31 ЦК
України (в редакції 1963р.) і не витикають з договору.

3

Доводи викладені
в апеляційної скарзі ПП «Бургер» не спростовують висновків суду, посилання
відповідача на недійсність акту передачі матеріальних цінностей від 01 вересня
2001 року є необґрунтованими і у відповідності до ст. 60 ЦПК України не
доведені.

Не доведені і
посилання ПП «Бургер» на те, що частка майна, що передана за спірним договором
належить йому на праві власності і спростовується матеріалами справи. Згідно
акту передачі матеріальних цінностей від 01 вересня 2001 року, який підписаний
відповідачем, відповідач прийняв майно, що належить позивачу, включно і спірне
майно на яке заявляє право власності. Висновки суду в цій частині вимог
відповідача перевірялись і обґрунтовано відхилені.

Ураховуючись
викладеним, судова колегія вважає, що рішення суду постановлено при неповному
з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому у відповідності
до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення підлягає зміні в частині солідарного
стягнення суми боргу з відповідачів.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу Приватного підприємства «Бургер» -відхилити.

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Витязь» -задовольнити.

Рішення місцевого суду Ленінського району м. Севастополя від 26 грудня 2006 року в частині стягнення з Закритого
акціонерного товариства «Витязь» солідарно 68000
грн. рахунок заборгованості за договором оренди на користь ОСОБА_1 скасувати,
постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до
Закритого акціонерного товариства «Витязь»
про стягнення солідарно 68000грн. - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Бургер» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 340 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Бургер» витрати на ІТЗ судового
процесу в розмірі 30 грн.

В іншої частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає
чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня набрання законної сили.