УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2 липня
2007 року                                                                                           м.  Донецьк

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С. ,  Шевченко В.Ю.,  Новосядлої В.М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом Закритого акціонерного
товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії „Розрахунковий
центр „Приватбанку" до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договорів та
стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Закритого
акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" в особі філії
„Розрахунковий центр „Приватбанку",
3-я особа: Товариство з обмеженою відповідальністю „Лонжерон" про
визнання кредитного договору недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду
м.  Києва від 8 жовтня 2004р. та ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 19 січня
2005р.,

встановила:

У
вересні 2003р. Закрите акціонерне товариство „ПриватБанк" звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитних договорів та
стягнення заборгованості.

Позивач зазначав,  що 30 жовтня
2001р. між ОСОБА_1 та філією

„Розрахунковий центр" ПриватБанку був укладений договір кредиту №2-137

кредит в сумі 1128 грн. був наданий шляхом безготівкового перерахування
коштів

на розрахунковий рахунок ВАТ „Універмаг" Дитячий світ". З метою
забезпечення

зобов'язань за цим договором був укладений договір застави,  предметом застави є

Справа №33-ц-1137 кс/2007р.                                                          Категорія
ЦП 32

Головуючий у
першій інстанції Мальченко О.В. Доповідач Краснощокова Н.С.

майно
відповідача,  що належить йому:
мікрохвильова піч „Делонгі" та чайник „Тефаль". 26 листопада 2001р.
між відповідачем та філією „Розрахунковий центр" ПриватБанку був укладений
договір кредиту №2-190,  відповідачу для
придбання техніки було надано кредит в сумі 3361 грн. терміном на 24 місяці під
36% річних. З метою забезпечення виконання договору укладено договір застави
від 26.11.2001р.,  відповідач надав у
заставу системний блок „CELERON",  монітор
17",  звукові колонки 300 ВТ.
Оскільки відповідач не виконував умови договорів кредиту та не сплачував
платежі в погашення кредитів і відсотків позивач просив задовольнити позов.

ОСОБА_1
звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору №
2-190 від 26.11.2003р.,  оскільки він
укладав з відповідачем лише один договір № 2-137 на суму 1128 грн.,  договір №2-190 на суму 3361 грн. він з
позивачем не укладав і його не підписував,
тому просив визнати його недійсним на підставі  ст.  48
ЦК України.

Рішенням
Деснянського районного суду м.  Києва від
8 жовтня 2004р. позов Закритого акціонерного товариства комерційний банк
„ПриватБанк" задоволено,  розірвано
кредитні договори №2-137 від 30.10.2001р. та „2-190 від 26.11. 2001р.,  укладені між ЗАТ комерційний банк
„ПриватБанк" в особі філії „Розрахунковий центр „Приватбанку" та
ОСОБА_1,  стягнено з ОСОБА_1 на користь
позивача кредитну заборгованість у розмірі 5150 грн. 76 коп. та витрати по
сплаті державного мита в сумі 68 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 19 січня
2005р. апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена,
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 8 жовтня 2004р. залишено без зміни.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі рішення,  посилаючись на порушення вимог матеріального
і процесуального права,  а справу
направити на новий судовий розгляд.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права,  а доводи скарги їх
висновків не спростовують.

Відсутні
й передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судових рішень.

Ураховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1      відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду м.  Києва від
8 жовтня 2004р. та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 19 січня 2005р.
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.