АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-1001/07                              Головуючий
1 інстанції Дружинін К.М.
11                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Петренко І.О.

суддів:
Болтунової Л.М., Лаченкової О.В.

при секретарі:
Шило СЮ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну
справу по апеляційній скарзі виконавчого комітету Індустріальної районної у
місті Дніпропетровську ра­ди на рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 10 жовтня 2005 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання угоди дійсною та визнання права власності, -

встановила:

Рішенням Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 10 жовтня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
задоволені. ( а.с.19)

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Індустріальної
районної у місті Дніпропет­ровську ради просить рішення суду скасувати і справу
направити на новий розгляд, поси­лаючись на те, що воно є незаконним і
постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також
без залучення їх до участі в справі.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
рішення суду - скасуванню з наступ­них підстав.

Ухвалюючи рішення та визнаючи договір комісії від 01.03.2005 року,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним, районний суд керувався ст. 1018 ЦК
України, яка пе­редбачає, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента,
є власністю комітента.

Однак, з таким висновком погодитися не можна, оскільки від суперечить вимогам
за­кону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 1011 ЦК
України за договором комісії одна сторона ( комісіонер) зо­бов'язується за
дорученням другої сторони ( комітента) за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Розглядаючи позов по суті, суд першої інстанції не прийняв до уваги
зазначені вимоги закону та в повному обсязі не з'ясував дійсні обставини по
справі, а також положення глави 69 ЦК
України.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_1 право власності на гаражі АДРЕСА_1, суд
прийшов до висновку, що відповідачу були передані позивачкою гроші саме для їх
придбання, і згідно рішення суду від 25.07.2005 року вони були придбані
відповідачем і останній повинен виконати умови догово­ру, або повернути грошові
кошти до 01.08.2005 року, однак цього не зробив.

Колегія суддів вважає, що даний висновок є помилковим
згідно з вищевказаних об­ставин, а також те, що при ухваленні рішення від
25.07.2005 року у судовому засіданні предметом розгляду та дослідження гараж
АДРЕСА_1 не був. В матері­алах справи відсутні будь-які документи стосовно
зазначених гаражів.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що рішення суду від 10 жовтня 2005 року підлягає скасуванню, оскільки
судом були вирішені питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у
справі, а саме до участі в справі не був залучений ви­конавчий комітет
Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що допущені судом порушення
процесуаль­ного та матеріального права призвели до неправильного вирішення
справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга задовольняється.

Керуючись ст.ст.
307, 311 ч.4, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Індустріальної районної у місті
Дніпропетров­ську ради задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 10 жовтня 2005 ро­ку скасувати і справу направити на новий
розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оска­ржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.