Справа №22-487/2007                                          Головуючий
у 1 інстанції Пантелеев
Категорія 40                                                           Доповідач
РІШЕННЯ Іменем України

24 травня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого
Песоцької Л.І.

Козлова О.М.,
Дяченка В.М.

при секретарі Фік К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької залізниці про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача на рішення Приморського
районного суду міста Маріуполя від 28 березня 2007 року,

встановила:

13 січня 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що 24 листопада 2005 року він незаконно
звільнений з роботи за п.7 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від
28 березня 2007 року визнане незаконним звільнення ОСОБА_1. з роботи за наказом
№ 1345 від 24 листопада 2005 року, ОСОБА_1. поновлений на роботі слюсарем
рухомого складу 4-го розряду вагонного депо станції Маріуполь Донецької
залізниці. Стягнуто з Донецької залізниці на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 16083 грн.15 коп., відшкодування моральної шкоди
в розмірі 500 грн., витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.; на користь
держави судовий збір в сумі 160 грн.83 коп., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про
скасування рішення суду з відмовою в позовах, посилається на те, що висновки
суду про незаконність звільнення позивача не відповідають обставинам справи і
наданим доказам.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача Самохвалова
СВ., який
підтримав доводи скарги, позивача ОСОБА_1. і його представника адвоката
ОСОБА_2., які заперечували проти скарги, обговоривши доводи скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог з таких
підстав.

Згідно з п.7 ст.40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення
строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним
органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або
токсичного сп'яніння.

У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.25
постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (зі
змінами) „Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи позови
про поновлення на роботі осіб,

трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП , суди повинні мати на
увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на
роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в
будь-який час робочого дня, незалежно від того, були вони відсторонені від
роботи чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника
або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним
висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Судом встановлено і ці обставини не оспорюються, що позивач ОСОБА_1. за
наказом №82 від 23 березня 2001 року (а.с.5) був прийнятий на роботу слюсарем з
ремонту рухомого составу 4-го розряду у вагонне депо станції Маріуполь
Донецької залізниці. 9 листопада 2005 року комісією у складі: заступника
начальника депо ОСОБА_3., майстрів ОСОБА_4 і ОСОБА_5., інспектора відділу
кадрів ОСОБА_6., голови профкому ОСОБА_7., медсестри ОСОБА_8. було складено акт
№273/634 (а.с.16) про знаходження ОСОБА_1. о 14 год. 30 хв. на робочому місці у
нетверезому стані, про що свідчили: незв'язна річ, хитка хода, червоне лице,
алкогольний запах. За згодою профкому (а.с.22) наказом №1345 від 24 листопада
2005 року позивач звільнений з роботи за знаходження на роботі у нетверезому
стані 9 листопада 2005 року, за п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.19).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., суд послався на необґрунтованість
посилань відповідача на знаходження позивача на роботі 9 листопада 2005 року у
нетверезому стані. Висновок суду не відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що майстер Германов С.В. 9 листопада 2005 року о 14 годині
виявив робітників 3 ланки, у тому числі, ОСОБА_1., в нетверезому стані. Для
перевірки даної обставини була створена комісія у складі: заступника начальника
депо ОСОБА_3., майстрів ОСОБА_4 і ОСОБА_5., інспектора відділу кадрів ОСОБА_6.,
голови профкому ОСОБА_7., медсестри ОСОБА_8., яка після огляду склала акт про
знаходження ОСОБА_1., ОСОБА_9. і ОСОБА_10. у нетверезому стані. Акт позивач
підписав. В письмовому пояснені він визнав наявність у нього алкогольного запаху,
посилаючись на вживання спиртного напередодні, ОСОБА_10 визнав вживання спиртного. На засіданні профспілкового
комітету була дана згода на звільнення ОСОБА_1., при цьому зазначалось, що йому
неодноразово робились зауваження за знаходження на роботі в нетверезому стані.
За наказами відповідача звільнені з роботи ОСОБА_1., ОСОБА_9. та ОСОБА_10 за п.7 ст.40
КЗпП України.

Зазначене підтверджується поясненнями позивача, представника відповідача,
показаннями свідків ОСОБА_11.,
ОСОБА_3., ОСОБА_6., даними акту про знаходження позивача в нетверезому
стані (а.с.16), його письмових пояснень (а.с.23), доповідної майстра (а.с.24),
протоколу засідання профспілкового комітету (а.с.139-142), протоколу
оперативної наради (а.с.20), наказу про звільнення з роботи. Підстав не
приймати до уваги ці докази не має.

З пояснень позивача вбачається, що він знаходився у нормальних трудових
відносинах з посадовими особами, які встановили факт знаходження його в
нетверезому стані.

Суд посилається на те, що, крім медсестри ОСОБА_8., свідки ОСОБА_4., ОСОБА_3. і
ОСОБА_6. не перевіряли стакан, в який дихали особи виявлені у нетверезому
стані. Між тим, ці свідки пояснили з урахуванням чого, кожен з них дійшов до
висновку про нетверезий стан ОСОБА_1., що і зазначили в акті.

Посилання суду, як на докази, якими спростовується
знаходження позивача в нетверезому стані, на пояснення свідка ОСОБА_9.,
звільненого з ОСОБА_1.;
на те, що позивач не був направлений
в наркологічний диспансер
і в акті про його відмову від поїздки в наркологічний диспансер не
зазначені час складання акту та відсутній реєстраційний номер, непереконливі.

Пояснюючи, що визнав алкогольний запах, вважаючи, що при медичному
обстеженні це буде виключене, що відповідач не пропонував медичне обстеження у
диспансері, позивач не прийняв заходи до самостійного обстеження у відповідному
медичному закладі і не надав доказів, які б спростовували дані відповідача про
його нетверезий стан на роботі 9 листопада 2005 року.

Згідно з п.15 Положення про дисциплінарну відповідальність працівників
залізничного транспорту, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення
застосовується за порушення дисципліни, наслідки яких загрожують безпеці руху
поїздів, життю і здоров'ю громадян, та до категорій працівників, перелічених у
додатку до цього Положення.

Згідно з Додатком до Положення за появу (знаходження) на роботі в стані
алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння застосовується
дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, у тому числі до слюсарів
по ремонту вагонів.

Враховуючи характер підприємства та виконуваної позивачем роботи, характер
вчиненого ним проступку, колегія суддів вважає, що відповідачем застосовано до
позивача дисциплінарне стягнення відповідне вчиненому проступку.

Таким чином, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам ст.ст.60,
213-215 ЩІК України, положенням ст.40 КЗпП України підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення
про відмову у задоволенні позовів ОСОБА_1. про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за вимушений прогул і відшкодування моральної шкоди, як
безпідставних.

Керуючись
ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну
скаргу Донецької залізниці задовольнити.

Рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня
2007 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовів до Донецької залізниці про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржене в

касаційному порядку протягом двох місяців з дня надання
законної сили

безпосередньо до Верховного Суду України.