Справа № 22-5576/2007 рік                           Головуючий у 1
інстанції Соболева І.П.
Категорія     12                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої Денисенко Л.Л. суддів
Маширо О.П.,  Ігнатової Л.Є. при секретарі Алексеевы Г. Є. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу по апеляції ОСОБА_1
на рішення Авдієвського міського суду від 23 травня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

установив:

До
апеляційного суду звернулась ОСОБА_1  з
апеляційною скаргою на рішення суду,
яким були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та з відповідачки
на її користь було стягнуто 762 грн. у відшкодування матеріальної шкоди,  моральну шкоду у сумі 100 грн.,  витрати на оплату наданої правової допомоги у
сумі 1000 грн.,  а також судові витрати.

Суд
першої інстанції,  ухвалюючи
рішення,  виходив з того,  що ОСОБА_3,
яка була бабусею позивачки ОСОБА_2,
на праві власності належав будинок АДРЕСА_1. Це домоволодіння 17 травня
2005 року вона подарувала ОСОБА_2 на підставі договору дарування,  який був нотаріально посвідчений у
встановленому законом порядку та зареєстрований у реєстрі НОМЕР_1.

ОСОБА_3
того ж дня також подарувала своїй онуці і земельну ділянку,  на якій розташоване це домоволодіння.

Спірний
гараж,  як одна з надвірних споруд,  також належав ОСОБА_3,  а потім за договором дарування право
власності на нього перейшло до ОСОБА_2,
про що свідчать надані до суду правовстановлюючі документи.

Відповідачка
не надала до суду ніяких доказів на підтвердження своїх доводів про те,  що спірний гараж будувала саме вона за власні
кошти,  що цей гараж належить їй на праві
власності,  тому суд розцінив цей факт як
надання допомоги своїм батькам у побудові гаражу.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове,  яким відмовити позивачці у
задоволенні її позову,  оскільки
вважає,  що висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Зокрема,  суд не врахував,  що будівництво гаража було розпочате ще за
життя її батька,  а закінчене вже після
його смерті у 1996 році. Суд не прийняв до уваги документи,  які вона надала до суду на підтвердження того
факту,  що саме вона свого часу придбала
гаражні ворота,  тому вона вважала,  що принаймні ці ворота належать їй.

До 2006
року вона без перешкод користувалась спірним гаражем,  проти чого не заперечувала і позивачка та
таким чином - на її думку - визнавала за нею право власності на гараж. Фактично
з 1996 року гаражем користувалась вона,
тому вважала себе власницею цієї споруди.

Заслухавши
позивачку,  дослідивши матеріали
справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід відхилити,  оскаржуване рішення залишити без змін,  з таких підстав.

У
відповідності до вимог  ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без
змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку
апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону,  тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення,  суд першої
інстанції всебічно,  повно і
об"єктивно дослідив надані сторонами докази,  правильно встановив фактичні обставини справи
та зробив правильні правові висновки про те,
що вимоги позивачки ґрунтуються на законі.

Як
вбачається з матеріалів справи,  спірний
гараж серед інших надвірних споруд будинку АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 1993 року,  реєстровий НОМЕР_2 (а.с. 5-7, 9-11).

17
травня 2005 року ОСОБА_3 подарувала це домоволодіння ОСОБА_2,  про що був укладений договір дарування,  який був нотаріально посвідчений у
встановленому законом порядку та зареєстрований у державному реєстрі за
НОМЕР_1. За цим договором дарування право власності на домоволодіння з усіма
надвірними спорудами,  у тому числі,  на спірний гараж перейшло до позивачки.

За життя
батьків ОСОБА_1 не ставила питання про своє право власності на спірний гараж
або ж на гаражні ворота тощо,  визнавала
право власності на цю споруду за своїми батьками,  у дворі яких гараж був збудований,  до суду не надала ніяких доказів щодо,  наприклад,
права сумісної власності на спірну споруду,  тому висновок суду першої інстанції про
безпідставність її тверджень є обґрунтованим.

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що
апеляційну скаргу відповідачки слід відхилити як безпідставну,  а рішення суду як таке,  що відповідає вимогам матеріального і
процесуального права,  залишити без змін.

Керуючись  ст.  ст.
308,  313,  315 ЦПК України,  апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Авдіївського міського суду від 23 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.