Справа № 2-1766
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03
квітня 2007 року                                       Оболонський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого
-судді                                                               КричиноїА.В.

при секретарі                                                                         Кисіль
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1  до
Відкритого   акціонерного   товариства
"Автотранспортне

підприємство № 13057" про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач тривалий час працював
водієм у відповідача і більшу частину робочого часу проводив у відрядженнях.
Відрядні суми сплачувалися частково, борги по відрядженням накопичувались та
адміністрація відповідача обіцяла їх погасити. У березні 2001 року з позивачем
трапився інсульт, він не зміг більше працювати водієм та продовжував працювати
експедитором до липня 2005 року. За період з 1996 року по 2000 рік борг
відповідача за відрядні видатки склав 3211,00 грн. При звільненні з позивачем
був проведений остаточний розрахунок, але вказаний борг йому не сплатили. На
зборах акціонерів директор погодився сплатити борг за умови, якщо його
підтвердять з бухгалтерії відповідача. Бухгалтер підтвердила зазначену суму
заборгованості по відрядженням на листку паперу з вказівкою табельного номеру,
але кошти і дотепер сплачені не були. Зазначені обставини завдали позивачу
моральний збиток, який він оцінює в 5000,00 грн.

В суді позивач свої позовні вимоги підтримав. Просив їх
задовольнити, при цьому зазначив, що він не пам'ятає періоди перебування у
відрядженнях та за яке саме відрядження яку саме суму йому заборгувало
підприємство. Вважає сумою боргу 3211,00 грн., оскільки ця сума написана на
листку паперу бухгалтером відповідача, яка не може надати свої свідчення в суді,
оскільки померла, до суду не звертався з приводу вказаної заборгованості з
моменту звільнення, оскільки вірив обіцянкам директора ВАТ "АТП№
13057".

Представник відповідача в суді проти позову заперечував,
в задоволенні позовних вимог просив відмовити, при цьому пояснив, що всі
документи, які надавали підстави для виплати ОСОБА_1 коштів за перебування у
відрядженнях у 1996-2000 роках знищені за закінченням терміну зберігання.
Заборгованості підприємства перед ОСОБА_1 не існує, крім того, просить застосувати
строк позовної давності, оскільки документів, які б підтвердили поважність
пропуску строків позовної давності позивачем суду не надано.

Суд вислухавши позивача, представника відповідача, свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював водієм у
відповідача по 30.11.1999 року згідно копії трудової книжки (а.с. 15-16). Був
звільнений з займаної посади за переведенням до ТОВ "АТП-13057 З/ 4".

Згідно листків нарахування заробітної плати, особової картки, при
звільнення з позивачем проведено повний розрахунок.

Згідно акту № 1 від 06.01.2004 року ВАТ "АТП 13057" накази з
адміністративно-господарських питань, дорожні листи, журнали обліку дорожніх
листів, диспетчерські добові довідки, зведення, відомості, розкладки, графіки
про рух транспорту, допоміжні журнали, оборотні відомості, авансові звіти та
додатки до них за період 1996-2000 роки знищені в січні 2004 року.

Згідно протоколу № 1 зборів акціонерів ВАТ "АТП 13057"від
22.11.2005 року питання щодо сплати заборгованості по відрядженням колишнім
працівникам підприємства не обговорювалось.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день
звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений
строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 121
КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання

інших
компенсацій у зв'язку з  службовими  відрядженнями.  Працівникам,
які  направляються у

відрядження,
виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця
призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах,
встановлюваних законодавством.

Під час розгляду справи в суді судом не встановлено, що відповідач
заборгував позивачу витрати та інші компенсації у зв'язку з службовими відрядженнями.
Так, позивач, зазначаючи, що йому належить до виплати 3211,00 грн. пояснив, що
частково відряджувальні суми йому були сплачені, та не зміг пояснити, за які
саме періоди та в якому розмірі йому відповідачем кошти не були сплачені.
Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3 в суді зазначаючи, що підприємство заборгувало виплати
по службовим відрядженням майже всім водіям, які працювали разом з позивачем та
звільнилися на теперішній час, пояснили, що не знають яка сума боргу належить
до виплати позивачу.

Представник відповідача та свідок ОСОБА_2 про наявність такої
заборгованості категорично заперечували, при цьому зазначили, що при звільненні
позивача з ним був проведений повний розрахунок.

Підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості
з відповідача у розмірі 3211,00 грн. судом не встановлено.

Згідно ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди
не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено,
що винними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду.

Крім, того відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник
може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до
районного суду в тримісячній строк з дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатись про порушення свого права.

З дня коли позивач дізнався про порушення свого права, ОСОБА_1 тривалий
термін з будь-якими заявами до адміністрації підприємства та суду не звертався,
не надав суду будь-яких доказів, які свідчили б про поважність пропуску строку
звернення до суду про поновлення порушених трудових прав.

Згідно ст. 88
ЦПК України судові витрати по даній праві компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 116, 121, 233, 237-1 КЗпП України,
ст. ст. 10, 15, 60, 74, 88, 208,209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
"Автотранспортне підприємство № 13057" про стягнення заборгованості
відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський
районний суд м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається протягом 10 днів.