Справа
№ 22-ц- 5817/
2007 р.                                            Головуючий:  І інстанції
Категорія: стягнення   Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

4 грудня 2007 року                                                                                 м.
Харків

Судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
в складі: Головуючого - Борової С.А., суддів      -
Даниленка В.М., Пшенічної Л.В., при секретарі: Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк
«Приватбанк»ОСОБА_1 на ухвалу судді Лозівського міськрайонного суду Харківської
області від 24 жовтня 2007 року по заяві Закритого акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (далі ЗАТ «Приватбанк») про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_1заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007
року ЗАТ «Приватбанк» звернулося до Лозівського міськрайонного суду Харків­ської
області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника
ОСОБА_1рошових коштів - боргу за кредитним договором.

При цьому
заявник зазначав, що на підставі договору від 5.07.2006 року, укладеного між
ЗАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1., останній отримав 250 грн. грошового кредиту, який
був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, з
кінцевим терміном повернення, що від­повідає строку дії картки.

За умовами
вказаного договору позичальник зобов'язувався повернути отримані в кредит гроші
шляхом внесення на рахунок банку щомісячних платежів, а також сплачувати банку
відповідні про­центи за користування наданим кредитом.

Однак, не
зважаючи на досягнуті між сторонами домовленості, ОСОБА_1.. своїх договірних
зобов'язань не виконує, в зв'язку із чим утворилася кредитна заборгованість.

Посилаючись на
зазначені обставини, заявник просив суд на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050,
1054 ЦК України
та Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладе­ного
між сторонами кредитного договору, видати судовий наказ про стягнення з боржника
кредитної заборгованості в сумі 3054,16 грн., а також судові витрати по справі.

Ухвалою судді
Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2007 року в
прийнятті вищевказаної заяви відмовлено на підставі ст. 100 ЦПК України, в зв'язку
з тим, що із за­яви та доданих до неї документів вбачається спір про право.

В апеляційній
скарзі представник ЗАТ «Приватбанк» просить скасувати наведену вище ухвалу
районного суду, як необгрунтовану, та передати питання про прийняття його заяви
про видачу судо­вого наказу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обгрунтування
своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, відмовляючи
йому в прийнятті заяви, порушив норми матеріального й процесуального права,
оскільки ця його за­ява грунтується на письмовому правочині, який є підставою
для стягнення з боржника заборгованої суми.

Перевіривши
законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не
знаходить підстав для її за­доволення.

Згідно ст. 95
ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з
боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить
право такої ви­моги.

2

При цьому судовий
наказ може ґрунтуватися лише на вимогах, які є безспірними, тобто такими, що не
потребують перевірки їх обґрунтованості та з'ясування суттєвих обставин, які
стосуються пра­вовідносин сторін.

Підстави для
відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу передбачені ст. 100 Цивіль­ного
процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.
1 вказаної статті ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, якщо заявлена вимога, за якою не може бути видано судовий
наказ, чи з заяви і по­даних документів вбачається спір про право.

Як свідчать
матеріали справи, заявник ЗАТ «Приватбанк» звернувся до суду з вимогою про стяг­нення
з ОСОБА_1 шляхом видання судового наказу кредитної заборгованості з
відповідними процентами, надавши при цьому докази на підтвердження укладеного
між сторонами кредитного до­говору та виконаний представником заявника
розрахунок суми, яка на його думку, підлягає стягнен­ню з боржника.

При цьому, як
вбачається з матеріалів, що стосуються кредитного договору, термін дії цього до­говору
ще не сплив, боржник з наданим заявником розрахунком кредитної заборгованості
не озна­йомлювався, вказаний розрахунок з ним не узгоджувався й будь-якого
свого особистого ставлення до цього розрахунку боржником не виказувалося.

За таких обставин
судова колегія вважає, що суддя районного суду обґрунтовано відмовив заяв­никові
ЗАТ «Приватбанк» в прийнятті його заяви про видачу судового наказу, оскільки в
даному ви­падку вимога заявника про стягнення з боржника грошових коштів, в
тому числі й заборгованості по процентам за користування кредитом, хоча й
ґрунтується на правочині, вчиненому в письмовій фор­мі, однак не є безспірною,
оскільки строк для повернення позичальником в повному обсязі отрима­них ним
грошових коштів на момент подання заяви про видачу судового наказу ще не
настав, а пи­тання про дострокове розірвання укладеного між сторонами
кредитного договору та стягнення кре­дитної заборгованості з боржника не є
безспірним і не може вирішуватися виданням судового наказу без встановлення обставин,
що мають істотне значення, шляхом дослідження необхідних доказів з урахуванням
відповідних пояснень сторін по справі на загальних підставах, тобто в позовному
про­вадженні.

Таким чином, на
підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Прива­тбанк»
ОСОБА_1ї- відхилити.

Ухвалу судді
Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2007 року -
за­лишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в каса­ційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
прого­лошення.