Справа
№2-4157/07
РІШЕННЯ

Іменем            УКРАЇНИ

„10" квітня
2007 року

Малиновський
районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого -
судді Погрібного С.О.

за секретаря    - Абергард І.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до Державного підприємства „Центр державного земельного
кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі
Одеської регіональної філії про стягнення моральної шкоди, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської
міської ради, Державного підприємства „Центр державного земельного
кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі
Одеської регіональної філії про визнання права на землю, за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, Одеської міської ради, Державного підприємства „Центр державного
земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах
в особі Одеської регіональної філії про визнання права на земельну ділянку, -

встановив:

Позивачка
звернулася до суду з вимогою, визнавши неправомірними дії відповідача, які
полягають у відмові передати їй у власність земельну ділянку площею 555 кв.м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських будівель та споруд, стягнути з відповідача -
Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру" при
Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної
філії (надалі за текстом - ЦДЗК) - відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи
свої вимоги таким. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом
позивачці належить житловий АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею
555 кв.м. за фактичним використанням. У 2006 році позивачка звернулася до
Одеської міської ради з клопотанням про передачу їй частини земельної ділянки у
власність, але у встановлений термін не отримала відповіді, хоча у ЦДЗК був
розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, втім питання
знято з розгляду сесії Одеської міської ради. Позивачка, звернувшись до ЦДЗК з
відповідним клопотанням про передачу земельної ділянки та підготовку
відповідних документів, але отримала відмову у цьому, яка пов'язана із
відсутністю визначеного порядку землекористування із суміжними користувачами,
яким є ОСОБА_2 Вважаючи дії ЦДЗК незаконними та такими, що обмежують права
позивачки як землекористувача, вона обґрунтовує, що своїми діями відповідач
порушив покладені на нього функції та обов'язки, завдав їй моральних страждань.

ОСОБА_2звернулась
із самостійними вимогами на предмет спору, пред'явивши позов, в якому просила
зобов'язати позивачку ОСОБА_1не перешкоджати їй у приватизації земельної
ділянки площею 0,0945 га, розташованої в АДРЕСА_1, визнати за нею право
власності на цю ділянку, призначену для індивідуального дачного будівництва,
зобов'язавши ЦДЗК видати їй державний акт на право власності на землю,
обґрунтовуючи свої вимоги таким. На підставі договору купівлі-продажу від 23
квітня 2002 року ОСОБА_2 належать 224/1000 частин Піонертабору „Восход", в
її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0945 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 5.09.2003 року ОСОБА_2 звернулась до Одеської міської ради
про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для
будівництва дачної будівлі. До моменту звернення до суду рішення про погодження
Одеською міською радою не ухвалене, у зв'язку з чим вона просить визнати такі
дії Одеської міської ради протиправними та такими, що обмежують її права на
отримання ділянки у власність. На думку позивача, дії відповідачів порушують її
права, закріплені у ст. 55 Конституції України, ст. ст. 116, 118 ЗК України в
частині

права на отримання займаної ділянки у власність. Посилаючись на
підтвердження своїх вимог на ст. ст. 35, 116, 118, 121, 125, 126, 152, 158 ЗК
України, ст. 16 ЦК України,
ОСОБА_2 просить захистити порушене, на її думку, право та законний інтерес.

У
судовому засіданні сторони дійшли мирового вирішення спору, позивач за
первинним позовом визнала пред'явлений до неї зустрічний позов ОСОБА_2, не
заперечуючи проти такого визначення спільних меж та поділу суміжних земельних
ділянок. У зв'язку з таким обставинами у судовому засіданні, користуючись своїм
процесуальним правом за ст. 31 ЦПК України, позивачка уточнила та доповнила
свої вимоги, просила суд визнати за нею право власності на суміжну ділянку
площею 555 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, зобов'язавши філію ЦЦЗК видати їй
Державний акт на право власності на землю.

Відповідач
ОСОБА_2 уточнену заяву позивача визнала, не заперечувала проти такого вирішення
спору та визнання за сторонами права власності на відповідні суміжні земельні
ділянки.

Представник
відповідача - Державного підприємства „Центр державного земельного
кадастру" позовні вимоги визнав обґрунтованими, підтвердив, що правових
перешкод у передачі спірних земельних ділянок, що є суміжними, сторонам не
встановлено, враховуючи вирішення сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 питань щодо
суміжного землекористування.

Представник
відповідача - Одеської міської ради - в судове засідання не з'явився повторно,
про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних
причини неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його
неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання
в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень
від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не
з'явився.

Вислухавши
пояснення позивача, відповідачів, представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із
задоволенням зустрічного позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на
підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів.

На
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 липня 2006 року
ОСОБА_1належить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та в цілому складається з черепашняної житлової будівлі, загальною
житловою площею у 146,7 кв.м. та надвірних споруд: № 1-2 - огорожі,
розташованих на земельній ділянці площею 561 кв.м. за фактичним використанням.
Це право зареєстроване у відповідному реєстрі згідно із витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 22.08.2006 року. Ці обставини додатково
підтверджуються технічним паспортом на житловий будинок від 23.06.2006 року,
виданий на ім'я спадкодавця - ОСОБА_4.

10.10.2006
року позивач звернулася до Одеської міської ради про розробку проекту відводу
земельної ділянки площею 555 кв.м., розташованої за вказаною адресою,
представивши необхідні документи, для передачі її безоплатно у приватну
власність; розгляд питання по суті скеровано 18.10.2006 року до Одеського
міського управління земельних ресурсів. Втім, заява позивача у встановлені
законом строки розглянута по суті не була, її клопотання не задоволене.
Позивачу за її зверненням листом № 871/1 від 12.03.2007 року Центру державного
земельного кадастру відмовлено у внесенні відповідної інформації щодо земельної
ділянки через відсутність визначення порядку землекористування із суміжними
користувачами, хоча перешкод у виділенні спірної ділянки позивачу не вбачаться,
ця ділянка є вільною від прав третіх осіб, право на неї ні за ким не
зареєстровано. За матеріалами проекту землеустрою цієї ділянки за цільовим
призначенням вона відноситься до земель житлової та громадської забудови. Позивачкою
отримано документи узгодження від відповідних державних органів та органів
місцевого самоврядування, а саме: акт обстеження земельної ділянки Центрального
відділу екологічного контролю, висновок Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради про можливість передачі у приватну
власність земельної ділянки, висновок Управління охорони об'єктів культурної
спадщини, узгодження Державної санітарно-епідеміологічної служби м. Одесі. Межі
земельної ділянки було узгоджено з іншими суміжними землекористувачами.

Стосовно
відповідачки ОСОБА_2 судом встановлено такі обставини. На підставі договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 23 квітня 2002 року їй належать 224/1000
Піонертабору „Восход",
що знаходиться в АДРЕСА_1За реєстраційним посвідченням від 7 травня 2002
року цей договір зареєстровано в БТІ. За актом приймання-передачі об'єктів
нерухомого майна Піонертабору „Восход"
від 7 травня 2002 року майно за договором від 23 квітня 2002 року передано
набувачам.

Угодою від 5 квітня
2002 року між набувачами за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 23
квітня 2002 року визначені межі користування земельними ділянками піонертабору „Восход". Цієї угодою
набувачі визначили межі та розподілили в особисте користування земельну ділянку
табору площею 0,47 га, додатком до названої угоди у графічному виді визначені
ці межі, встановлено, що у користування позивачки ОСОБА_4 передається ділянка
площею 0,0555 га, у користування
ОСОБА_2 - площею 0,0945 га. Ділянки саме такими розмірами підлягали
приватизації сторонами.

Одеським
міським управлінням земельних ресурсів Державного комітету по земельних
ресурсах 25.01.2006 року складено висновок № 57-В по проекту відведення
земельної ділянки площею 0,0945 га ОСОБА_2, за яким визначене цільове
призначення ділянки - для індивідуального дачного будівництва, а також не
встановлено перешкод у відведенні ділянки та передачі її у власність.

ОСОБА_2
отримано документи узгодження від відповідних державних органів та органів
місцевого самоврядування, а саме: акт обстеження земельної ділянки Центрального
відділу екологічного контролю, висновок Управління архітектури та
містобудування Одеської міської ради про можливість передачі у приватну
власність земельної ділянки, висновок Управління охорони об'єктів культурної
спадщини, узгодження Державної санітарно-епідеміологічної служби м. Одесі. Межі
земельної ділянки було узгоджено з іншими суміжними землекористувачами.

Таким
чином між сторонами ОСОБА_1та ОСОБА_2існував спір з приводу суміжного
землекористування. Втім, вирішуючи спір по суті, суд має констатувати, що
позивач та відповідач ОСОБА_2за будь-яких умов мали право на звернення до
компетентного органу та на своєчасний розгляд відповідного клопотання. Відмова
у розгляді клопотання позивача та названої відповідачки по суті є порушенням їх
прав. Ці сторони як співвласники нерухомого майна піонертабору „Восход" мають право
користуватись зазначеною земельною ділянкою та мають право на безоплатне
отримання у власність відповідних ділянок в межах норм, встановлених ЗК
України. При вирішенні спору має бути враховане, що між співвласниками цього
нерухомого майна, розташованого на спірній ділянці, існував спір щодо
визначення порядку користування та розмірів земельної ділянки, що має бути
виділена кожній з них. У судовому засіданні сторони дійшли домовленості по
спірних питаннях шляхом взаємного визнання своїх позовів та погодження способу
вирішення спору. Судом враховано, що за наявними матеріалами справи, висновками
та проектами землевідводів, спірні земельні ділянки за цільовим призначенням
можуть бути виділені для індивідуального житлового та дачного будівництва, тому
дотримано правило про цільове використання землі.

Встановивши
наявність такого порушення між сторонами та ЦДЗК і Одеською міською радою та не
виявивши перешкод для передачі спірних ділянок позивачу та відповідачу ОСОБА_2,
суд має за останніми визнати право на землю.

Згідно
ст. 121 ЗК України в межах міст кожний громадянин України має право на
отримання у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також для
індивідуального дачного будівництва в містах - не більше 0,10 гектара. Згідно
п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 „Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ" захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК шляхом, в тому числі: визнання прав;
запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;
визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших
передбачених законом способів. Зокрема, при оскарженні рішень органів
виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх
компетенції (наприклад, про відмову в передачі у власність чи в продажі
земельної ділянки або розміщенні об'єкта), суд у разі задоволення позову визнає
рішення цих органів недійсними і зобов'язує їх, залежно від характеру спору,
виконати певні дії на захист порушеного права чи сам визнає це право за
позивачем.

На
підставі викладеного, вважаючи, що суд повинен вирішити спір по суті, суд
вважає, що сторони мають право на визнання за ними прав на земельні ділянки,
розмір яких відповідає розміру ділянки, на отримання якої у власність мають
сторони за ст. 121 ЗК України та які перебувають у їх фактичному використанні
відповідно до наданих документів, в тому числі, технічних паспортів.
Встановивши наявність у сторін - фізичних осіб прав на відповідні суміжні
земельні ділянки, виявивши дії відповідачів - ЦДЗК та Одеської міської ради, що
перешкоджають реалізації права громадянина України на отримання земельної
ділянки у власність за наявності передбачених законом

підстав, суд має
визначити порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права,
задовольнивши позов про визнання за сторонами права власності на відповідні
земельні ділянки та зобов'язавши відповідний державний орган видати їм
правовстановлюючі документи.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 35, 116, 118, 121, п. 12 Розділу X Перехідні
положення Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 355, 358, 377 ЦК України, ст. 7
Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", ст. ст. 10, 11, 61, 174, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004
року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ", СУД -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_2, Одеської міської ради, Державного підприємства „Центр
державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по
земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії про визнання права на
земельну ділянку - задовольнити частково.

Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради, Державного підприємства „Центр
державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по
земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії про визнання права на
землю -задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1право власності на земельну ділянку площею 555 кв.м., яка знаходиться
в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнати
за ОСОБА_2право власності на земельну ділянку площею 945 кв.м., яка знаходиться
в АДРЕСА_1/1, для індивідуального дачного будівництва.

Зобов'язати
Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру" при
Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської
регіональної філії зареєструвати за ОСОБА_1право власності на земельну ділянку
площею 555 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та видати
відповідний державний акт на право власності на землю.

Зобов'язати
Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру" при
Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської
регіональної філії зареєструвати за ОСОБА_2право власності на земельну ділянку
площею 945 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1/1, для індивідуального дачного
будівництва, та видати відповідний державний акт на право власності на землю.

У задоволенні
інших позовних вимог - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції
заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення
та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.