АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
- 22 ц - 1190                                              Головуючий
року                                                                                        Яковенко
Суддя-доповідач: Бондаревська С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця 17 дня м.  Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого:
судді - Бондаревської С. М.

Суддів: Буленка
О.О.,  Триголова В.М.

при секретарі:
Амеліній М. В.

з участю

представника
позивача ОСОБА_1 ,

представника
відповідача ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3

на рішення
Київського районного суду м.  Полтави від
20 березня 2007 року

по
справі за позовомОСОБА_3 до Виробничо-комерційної фірми „СЕН" ЛТД про
стягнення заробітної плати,  середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  відшкодування моральної шкоди

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду,  -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_3 у лютому 2007 року звернулася до суду з позовом до відповідача про
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  про стягнення заборгованості по заробітній
платі та моральної шкоди.

В
обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те,  що працювала у відповідача на посаді
референта з 26 вересня 2006 року по 4 грудня 2006 року звільнена за власним
бажанням.  При прийнятті на роботу їй
гарантували заробітну плату у розмірі 1000 грн.,  при цьому враховувалась тривалість робочого
часу - понад 12 годин щоденно. Приміщення,
де знаходилось її робоче місце не опалювалось,  що потягло простудне захворювання,  внаслідок якого з 3 по 11 листопада 2006 року
вона знаходилась на лікарняному,  а з 13
листопада по 2 грудня 2006 року - перебувала у відпустці в зв'язку з
навчанням.  Під час звільнення з нею не
було проведено повного розрахунку та не видано в день звільнення трудову
книжку. Неправомірні дії відповідача призвели до моральних страждань. Просила
суд стягнути з відповідача на її користь 5258 грн.,  в тому числі суму боргу по заробітній платі в
розмірі 1397 грн.,  363 грн. за затримку
видачі трудової книжки,  1498 грн. за час
затримки виплати розрахунку при звільненні,
2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Київського районного суду м.  Полтави від
20 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

2

Ухвалено
стягнути з Виробничо-комерційної фірми „СЕН" ЛТД на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 228 грн.
65 коп.

В задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто
з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі ЗО грн.

З даним
судовим рішенням не погодилась позивач ОСОБА_3,
оскарживши його в апеляційному порядку.

В
апеляційній скарзі,  посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права,  просила рішення скасувати та
ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог.

В
судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача -ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав,  посилаючись
на викладені в ній обставини.

Представник
відповідача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала,  просила її відхилити,  а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія
суддів заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку,  що скарга
підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно
до п.п. 1,  3 ч.1  ст.
309 ЦПК України,  підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам
справи.

Судом
першої інстанції встановлено і не оспорюється сторонами те,  що позивач,
згідно наказу № 67-ВК від 25.09.2006 року була прийнята відповідачем на
посаду референта з випробувальним терміном на 3 місяці з 26.09.2006 року по
25.12.2006 року з окладом згідно штатного розкладу.

В період
з 02.11.2006 року по 04.11.2006 року та з 06.11.2006 року по 13.11.2006 року
позивач знаходилась на лікарняному.

В період
з 14.11.2006 року по 02.12.2006 року ОСОБА_3 перебувала у відпустці у зв'язку з
навчанням.

04.12.2006
року згідно наказу № 88-ВК від 04.12.2006 року позивача звільнено із займаної
посади за власним бажанням.

Також
судом встановлено,  що в день
звільнення,  04.12.2006 року відповідач
не провів остаточного розрахунку з позивачем,
розрахункові кошти ОСОБА_3 були направлені 26.12.2006 року поштовим
переказом,  що зокрема не заперечувалось
сторонами по справі. Виходячи із встановлених обставин,  суд дійшов вірного висновку,  що остаточний розрахунок з позивачем було
проведено 26.12.2006 року. Обґрунтований висновок суду в зв'язку з цим та
відповідно до вимог  ст.  ст.
117,  116 КЗпП України і щодо
необхідності стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з
тим,  обраховуючи суму середнього
заробітку,  який підлягає стягненню в
зв'язку із затримкою розрахунку на користь позивача,  суд помилково виходив із 17 робочих
днів,  які припадають на період з
04.12.2006 року по 26.12.2006 року,  в
той час,  як,  враховуючи,
що 04.12.2006 року - день звільнення позивача із займаної посади,  на вказаний період затримки розрахунку при
звільненні припадає 16 робочих днів.

Крім
того,  суд не з'ясував порядок
обрахування відповідачем середньоденної заробітної плати ОСОБА_3,  зазначеної у довідці № 11 від 12.03.2007 року
у розмірі 13, 45 грн. (а.с. 37).

Як
встановлено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції,  вказаний розрахунок здійснений відповідачем
згідно ч.ч. 2 та 3 п.2 та ч.4 п.3 і ч.1 п.7 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995
року „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати,  в той час,
як такий розрахунок мав проводитись відповідно до ч.ч.3,  4 п.2 та ч.1 п.8 вищевказаної постанови,  із середньої заробітної плати за останні два
місяці роботи,  а саме: вересень та
жовтень 2006 року,  оскільки в листопаді
2006 рокуОСОБА_3 перебувала на лікарняному та у навчальній відпустці,  та становить 20 грн. 18 коп. (77, 56 грн. +
447, 02 грн. = 524, 58 грн.: (4 р.д. + 22 р.д.) = 20 грн. 18 коп.

За таких
обставин,  на користь позивача підлягає
стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі
322 грн. 88 коп. (20, 18 грн. х 16 робочих днів),  які належить стягнути на її користь з
відповідача,  змінивши в цій частині
рішення місцевого суду.

Не
спростовують доводи апеляційної скарги законності та обґрунтованості висновків
суду щодо недоведеності позивачем наявності заборгованості по заробітній платі
на час розгляду справи судом,  оскільки
встановлено,  що заробітна плата
нарахована та виплачена позивачу виходячи із розміру посадового окладу в
розмірі 417 грн. 41 коп. в повному обсязі. Листки непрацездатності та період
знаходження у навчальній відпустці оплачені відповідно до вимог чинного
законодавства,  що знайшло своє
підтвердження у наявних у матеріалах справи доказах.

Разом з
тим не можна погодитись із висновком місцевого суду щодо недоведеності
позивачем обгрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди,  оскільки він не відповідає обставинам справи.

Так,  як стверджувалось у ході розгляду справи
позивачем та її представником,
позивач,  перебуваючи в трудових
відносинах із відповідачем з 26 вересня 2006 року,  заробітну плату за вересень і жовтень 2006
року отримала лише 15 грудня 2006 року,
що зокрема,  знайшло своє
підтвердження і в довідці № 10 від 12.03.2007 року,  наданій відповідачем в зв'язку з розглядом
даної справи (а.с.  38),  а відповідно оплату лікарняних та навчальної
відпустки - тільки 26 грудня 2006 року.

Несвоєчасною
виплатою заробітної плати відповідачем фактично були порушені законні права
позивача,  гарантовані  ст.
115 КЗпП України,   ст.  43 Конституції України,  на своєчасне одержання винагороди за
працю,  та завдано моральної шкоди.

Виходячи
із встановлених обставин,  позовні вимоги
ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди,  відповідно до
ст.  237-1 КЗпП України,  та,  з
урахуванням глибини та тривалості моральних страждань підлягають до часткового
задоволення,  а рішення суду першої
інстанції в цій частині скасуванню.

З
урахуванням наведеного,  та,  згідно п.5
ст.  88 ЦПК України,  з відповідача необхідно достягнути судовий
збір на користь держави у розмірі 8 грн. 50 коп.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309 ч.1 п.п. 1,  3,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду м.  Полтави від
20 березня 2007 року в частині стягнення з Виробничо-комерційної фірми
„СЕН" ЛТД на користьОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні - змінити.

Стягнути
із Виробничо-комерційної фірми „СЕН" ЛТД (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користьОСОБА_3
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 322 грн.
88 коп.

Рішення
Київського районного суду м.  Полтави від
20 березня 2007 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Задовольнити
позовні вимогиОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди - частково.

Стягнути
із Виробничо-комерційної фірми „СЕН" ЛТД (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користьОСОБА_3
у відшкодування моральної шкоди 300 грн.

4

Стягнути
із Виробничо-комерційної фірми „СЕН" ЛТД на користь держави судовий збір у
сумі 8 грн. 50 коп.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено
протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.