Справа №
інстанції - Голованов
Доповідач - Карпенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

17 грудня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду міста
Києва в складі: головуючого - судді   Карпенко С.О.

суддів
Котули Л.Г., Наумчука М.І.,

при
секретарі    Ярошенко С.В.

з участю ОСОБА_1
та його представника - ОСОБА_2,

ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07
вересня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановила:

У січні
2001 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про стягнення з ОСОБА_3
матеріальної шкоди у розмірі 36 657 грн37 коп, завданої пошкодженням належного
йому транспортного засобу внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього
руху.

Заперечуючи
проти позову, ОСОБА_3 подав
зустрічний позов, вважаючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини
ОСОБА_1, і просив стягнути на свою користь 21 978 грн 10 коп матеріальної
шкоди, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 260 грн45
коп, витрати на проведення автотехнічного дослідження від 19.12.00 року в
розмірі 53 грн55 коп, витрати на проведення автотехнічного дослідження від
14.02.01 року в розмірі 278 грн88 коп, витрати на проведення автотехнічного
дослідження від 11.04.03 року в розмірі 750 грн, витрати на проведення судової
автотехнічної експертизи в розмірі 547 грн20 коп, моральну шкоду в розмірі 40
000 грн, витрати по сплаті державного мита за подачу апеляційних скарг в
розмірі 110 грн та 180 грн67 коп, витрати по сплаті судового збору розмірі 230
грн.

Рішенням
Деснянського районного суду міста Києва від 07.09.07 року ОСОБА_1 у задоволенні
позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Зустрічний позов
ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 21 978 грн 10 коп, витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження в розмірі 260 грн45 коп, витрати на проведення
автотехнічного дослідження від 19.12.00 року в розмірі 53 грн55 коп, витрати на
проведення автотехнічного дослідження від 14.02.01 року в розмірі 278 грн88
коп, витрати на проведення автотехнічного дослідження від 11.04.03 року в
розмірі 750 грн, витрати на

проведення
судової автотехнічної експертизи в розмірі 547 грн20 коп, моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн, витрати по сплаті державного мита за подачу апеляційних
скарг в розмірі 110 грн та 180 грн67 коп, витрати по сплаті судового збору в
розмірі 230 грн.

В іншій частині
вимог зустрічного позову відмовлено.

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і направити справу
на новий розгляд, посилаючись на те, що судом порушені норми процесуального
права, не враховано факт притягнення ОСОБА_3
до адміністративної відповідальності і дано неправильну оцінку доказам.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 -апеляційну скаргу
підтримали з підстав, наведених у ній, і просили її задовольнити.

ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що дорожньо-транспортна пригода
сталася з вини ОСОБА_1

Колегія
суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Встановлено,
що 13.11.00 року на перехресті Столичного шосе та проспекту Науки в м.Києві
сталося зіткнення автомобіля «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3 з
автомобілем «Тойота Лендкрузер
Прадо», державний номерний знак 44450 KB, під керуванням водія ОСОБА_1, що призвело до пошкодження
транспортних засобів.

Суд
першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову і задовольняючи
частково зустрічний, виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини ОСОБА_1, тому він має відшкодувати ОСОБА_3
матеріальну шкоду і заподіяну моральну шкоду.

Однак,
внаслідок допущеної судом першої інстанції неповноти з'ясування обставин, що
мають значення для справи, висновки суду щодо ступеня відповідальності ОСОБА_1
перед ОСОБА_3 та
звільнення останнього від відповідальності перед ОСОБА_1 за заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди шкоду, не відповідають обставинам справи, що,
враховуючи положення ст.309 ЦПК України, дає суду апеляційної інстанції
підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, виходячи
з наступного.

З
протоколу про адміністративне правопорушення від 13.11.00 року, який
досліджений у судовому засіданні 25.05.01 року, вбачається, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, який порушив п.16.5, 16.12 Правил дорожнього руху,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.93 року N 1094, а
саме, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не дав
дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_1, що рухався у зустрічному напрямку
прямо.

Такі' ж
відомості містить довідка від 13.11.00 року № 743/9855 УДАІ ГУ МВС України.в
м.Києві. Станом на час дорожньо-транспортної пригоди справи про адміністративні
правопорушення, передбачені ст.124 КУпАП, були підвідомчі органам внутрішніх
справ.

ОСОБА_3 у судовому
засіданні не оспорювало ся, що він був визнаний винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і притягнутий до адміністративної
відповідальності.

Беззаперечних
доказів, які б спростовували наявність вини у діях ОСОБА_3, останнім не
надано.

У судовому
засіданні також безспірно встановлено і визнано ОСОБА_1, що автомобіль під його
керуванням рухався з перевищенням швидкості, встановленої для руху
транспортного засобу у населеному пункті, що є порушенням п.12.4 Правил
дорожнього руху.

Оцінюючи
у сукупності фактичні обставини справи, належність, допустимість, достовірність
доказів, що надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень,
достатність доказів і їх взаємний зв'язок, висновки спеціалістів № 1316 від
19.12.00 року, № 641 від 14.02.01 року, № 429 від 11.04.03 року, висновок
судової автотехнічної експертизи № 248 від 29.07.05 року, колегія суддів дійшла
висновку про наявність вини обох водіїв у вчиненні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди.

Пленум
Верховного Суду України у пункті третьому постанови «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92
року роз'яснив, що питання про відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим джерелам підвищеної   небезпеки кожного із їх володільців перед

іншим з них,
вирішується за правилами ст.440 ЦК
України: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого -
відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна
шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців -
розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного;- при
відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має
права на відшкодування.

Розмір
шкоди, завданої власникам джерел підвищеної небезпеки, підтверджується
висновком № 5190 автотоварознавчого дослідження щодо автомобіля «Тойота Лендкрузер Прадо»
від 22.12.00 року і складає 36 133 грн51 коп, та висновком № 168
автотоварознавчого дослідження щодо автомобіля «Форд-Ескорт» від 02.02.01 року
і складає 21 978 грн 10 коп.

Сторонами
розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не
оспорювався.

Зважаючи
на ту обставину, що саме водієм ОСОБА_3
грубо порушені Правила дорожнього руху і створена небезпечна ситуація, а
діями водія ОСОБА_1 ситуація доведена до аварійності, колегія вважає, що
ступінь вини ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 слід визначити відповідно 80:20 і у такій же пропорції визначити
ступінь відповідальності сторін.

Тому на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 28 906 грн81 коп на відшкодування
матеріальної шкоди ((36 133 грн51 коп х 80%) : 100%) і 939 грн07 коп понесених
ним судових витрат ((395 грн + 200 грн + 55 грн +518 грн50 коп + 5 грн34 коп)
х80% : 100%), враховуючи правила ст.88 ЦПК України.

На
користь ОСОБА_3 підлягає
стягненню 4 395 грн62 коп на відшкодування матеріальної шкоди (21 978 грн 10
коп х 20% : 100%.) та 446 грн02 коп понесених ним судових витрат ((53 грн55 коп
+ 260 грн45 коп + 278 грн88 коп + 750 грн + 547 грн20 коп + 110 грн + 230 грн)
х 20% : 100%), враховуючи правила ст.88 ЦПК України і документально
підтверджені судові витрати.

Суд
першої інстанції, задовольняючи частково вимоги ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, вважав, що така шкода діями ОСОБА_1 ОСОБА_3 заподіяна.

Проте цей
висновок суду дослідженими доказами не підтверджено.

Так, ОСОБА_3, обґрунтовуючи
заподіяння йому моральної шкоди, посилався на наявність вини ОСОБА_1 у
заподіянні шкоди, порушення нормальних життєвих та виробничих зв'язків, значним
погіршенням моральної атмосфери в сім'ї, моральним пригніченням, дискомфортом,
довготривалим розглядом справи.

Проте
колегія вважає, що підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів на
відшкодування моральної шкоди немає.

Відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і цротиправним діяннями заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

На
підтвердження заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3
надав листки непрацездатності, довідку про обстеження і лікування з приводу
гострого вірусного гепатиту «В», виписку з історії хвороби стаціонарного хворого.

Проте ці
документи не свідчать про заподіяння ОСОБА_3
моральної шкоди діями ОСОБА_1, так як дорожньо-транспортна пригода сталася
13.11.00 року, а документи, надані ОСОБА_3,
підтверджують наявність у останнього хвороб протягом грудня 2002 року -
травня 2005 року, і наявність причинного зв'язку між діями ОСОБА_1 і вказаними
у документах хворобами не підтверджено.

Враховуючи
зазначені вище встановлені судом фактичні обставини дорожньо-транспортної
пригоди, протиправність дій самого ОСОБА_3
і ступінь його вини, докази, надані ОСОБА_3 на
підтвердження заподіяння моральної шкоди і її розміру, колегія вважає, що
підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів на відшкодування
моральної шкоди немає.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Деснянського районного суду міста Києва від 7 вересня 2007 року в частині
відмови ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову скасувати і постановити в цій
частині нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 28 906 грн81 коп на відшкодування матеріальної шкоди і 939
грн07 коп понесених ним судових витрат.

Рішення
Деснянського районного суду міста Києва від 7 вересня 2007 року в частині задоволення
вимог ОСОБА_3 про
стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди скасувати і постановити нове
рішення про відмову у позові в цій частині.

В іншій
частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 7 вересня 2007 року
змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3, з 21
978 грн 10 коп до 4 395 грн 62 коп, а розмір понесених судових витрат - з 2 410
грн75 коп до 446 грн02 коп.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили до Верховного Суду
України шляхом подання до цього суду касаційної скарги.