У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

5 грудня 2007 року                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,                  Гуменюка В.І., Барсукової
В.М.,           Косенка В.Й.,-

розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Печерської районної у м. Києві державої адміністрації,
третя особа: відділ приватизації державного житлового фонду Печерського району
м. Києва про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. за зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Київської міської ради, третя особа:
Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації
про усунення перешкод у користуванні особистим майном та визнання недійсними
рішення Київської міської ради,

в с т а н о в и л
а:

У грудні 2002 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що рішенням Київської міської ради від 5 липня 2001
року №384/1360 йому була виділена земельна ділянка для будівництва і
обслуговування жилого будинку і господарських будівель АДРЕСА_1. На підставі
цього рішення були встановлені межі земельної ділянки в натурі. У подальшому
було з'ясовано, що будівлі ОСОБА_3 без відповідної документації були
розташовані на земельній ділянці, що надана позивачу. Прибудови ОСОБА_2
знаходяться поза межами земельної ділянки, що була       відведена під забудову, і розташовані
на земельній ділянці, що була передана ОСОБА_1, чим порушують його права. Просив
задовольнити позов та зобов'язати ОСОБА_3 знести самовільно
встановлений паркан, повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею
139,92 кв. м. , а також зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 повернути
земельну ділянку площею 85,71 кв. м. та знести розташовані на ній тимчасові
будівлі: гараж, сарай, вигрібну яму, частину веранди та паркан, не чинити
перешкод у встановленні паркану по межі. Крім того, просив визнати частково
недійсним розпорядження № 839 Печерської районної у м. Києві державної
адміністрації щодо площі будинку АДРЕСА_2.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулись із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 і Київської міської ради про визнання
частково недійсним рішення міської ради від 5 липня 2001 року про надання ОСОБА_1 земельної ділянки АДРЕСА_1 та передачі ділянки площею 0,09 га,
Державного акту на право власності ОСОБА_1 на цю ділянку, рішення Київської
міської ради № 394/1828 від 28 березня 2002 року в частині пункту про виділення
земельної ділянки розміром 0,08 га АДРЕСА_2 та усунення перешкод у користуванні
кухнею, ванною, туалетом, вигрібною ямою, гаражем, сараєм та парканом,
мотивуючи порушенням земельного законодавства.

Рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 1 березня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7, що проживає АДРЕСА_3, знести самовільно встановлений паркан з боку межі “А”,
“Е” та звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки по границю межі
“А”, “Е”. Зобов¢язано ОСОБА_8, що проживає АДРЕСА_4, знести самовільно встановлений паркан з боку межі “А”,
“Е” та звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки по границю межі
“А”, “Е”.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_5, що проживають АДРЕСА_2 звільнити самовільно зайняту частину
(площею 85,71 кв. м) земельної ділянки по границю межі “Г”,”Д” та знести
тимчасові будівлі, гараж, частину веранди, сарай, вигрібну яму та паркан з боку
межі “Г”, “Д”. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 3 872 грн. 50 коп. у рахунок відшкодування судових
витрат.

У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_5, до ОСОБА_1, Київської міської державної
адміністрації про усунення перешкод у користуванні особистим майном та визнання
недійсним рішення Київської міської ради відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1, Київської міської ради, Головного
управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка діє від
свого імені та від імені ОСОБА_5, ОСОБА_9 про усунення перешкод
у користуванні особистим майном та визнання недійсним рішення Київської міської
ради відмовлено.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені рішення
суду та відмовити у задоволенні позову   ОСОБА_1, а позов ОСОБА_2 - задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.                Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що передача спірної площі земельної ділянки, що
складає 85,71 кв. м в порядку встановленому законодавством родині ОСОБА_2 до
побудови приміщень в 1988 році та передачі земельної ділянки, розташованої
АДРЕСА_1 площею 0,09 га в 2001 році не відбувалась.

При цьому в 1988 році родині ОСОБА_2 було дозволено
користуватись прибудованими приміщеннями, розташованими поза межами земельної
ділянки АДРЕСА_2, що станом на час передачі ОСОБА_1 становить 13 років.

Суд першої інстанції визнаючи недійсним
розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 839 від
4 липня 2000 року, та свідоцтво про право власності № 727 від 6 листопада 2000
року й ордеру       № 19461 від 15 серпня
2000 року не зазначив законних підстав і не послався на норми закону.

При видачі державного акта на право власності
на земельну ділянку ОСОБА_1, Київська міська рада мала перевірити чи є на цій
земельній ділянці самовільне будівництво та чи надавалась ця земельна ділянка у
власність чи у користування іншим землекористувачам. Не перевіривши зазначених
даних ОСОБА_1 була надана земельна ділянка без урахування розташованих на ній
узаконених та самовільно побудованих будівель.

У статті 141 ЗК України зазначено, що
підставою припинення права користування земельною ділянкою є вилучення
земельної ділянки.

Крім того, статтею 116 ЗК України
передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в
порядку, передбаченому цим Кодексом.

Встановлено, що зайнята земельна ділянка не
вилучалась і не поверталась місцевій владі, як зазначено у статті 116 ЗК
України.

Отже судом першої інстанції не досліджено всі
обставини, що мають значення для справи.

Вияснення цих обставин має суттєве значення
для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і
помилково залишив його без змін.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва
від 1 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006
року підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для
розгляду іншим суддею.

Керуючись статтями
336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 березня 2006
року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2006 року скасувати, а
справу направити до суду першої інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                       Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                 М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Й.
Косенко