Справа
№2-129/2007 p. РІШЕННЯ
Міжгірський районний суд
Закарпатської області в складі: головуючого судді Гайдур А.Ю.,
з участю: позивача ОСОБА_1.,
відповідача ОСОБА_2., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Міжгір'ї справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку, компенсації
за невикористану відпустку та моральної шкоди, -
21 вересня 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами.
В заяві зазначав, що по письмовій трудовій угоді він працював у приватного
підприємця ОСОБА_2. водієм маршрутного автобуса "Міжгір'я-Ужгород" з
відповідач припинив виплачувати йому заробітну плату, а з 23.03.2006 р.
припинив з ним трудові відносини, звільнив за невихід на роботу. Вважає
звільнення незаконним, так як не було наказу про звільнення.
його на роботі, стягнути з відповідача заробітну плату по день розгляду справи
та витрати , понесені ним на ремонт автобуса, компенсацію за невикористану
відпустку та моральну шкоду.
В суді позивач вимоги підтримав, просив такі
заперечив повністю і пояснив, що він наказу не видавав, оскільки ОСОБА_1. був
знятий з реєстрації в службі зайнятості за невихід на роботу і позивач
пропустив строк звернення до суду.
пояснення сторін, свідка, перевіривши та дослідивши матеріали в справі суд
вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1. в частині поновлення на роботі, стягнення
втраченого заробітку та витрат на техобслуговування транспортного засобу і
моральної шкоди до задоволення не підлягають, а вимога щодо стягнення
компенсації за невикористані відпустки підлягає до задоволення виходячи з таких
встановлених судом належними доказами обставин справи, що ОСОБА_1. працював у
фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_2. згідно трудового договору №2129
від 21.07.2004 р. Був звільнений з роботи 23 березня 2006 року на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України та п.п. 9,17,18 Договору. В УМЦЗ 23.03.2006 р. було
направлено ОСОБА_2. заяву про невихід на роботу ОСОБА_1. та Акт про невихід
відносини між фізичною особою та працівником регулюються ст. 21-25 КЗпП
України, Наказом Міжпраці та соцполітйки України № 260 від 08.06.2001 p.,
а також ст. 36-42 КЗпП України. Видання наказів про прийняття та звільнення
з роботи працівників відноситься до юридичних осіб. Виходячи з наведеного
приватний підприємець ОСОБА_2. не є юридичною особою і видавати наказ про
звільнення з роботи ОСОБА_1. було не в його компетенції і таке трудовим
законодавством не передбачено.
обставин суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2. по звільненню ОСОБА_1.
грунтуються на чинному трудовому законадавстві зокрема передбачені ст. 40 п. 4
КЗпП України, є доведені належними доказами. Позивач ОСОБА_1. ствердив в суді,
що про своє звільнення він дізнався 04.05.2006 року, але до суду звернувся
Пропуск строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України пояснив тим, що ОСОБА_2.
обіцяв поновити його на роботі. ОСОБА_2. дане
твердження в суді заперечив. Доказів, які б
ствердили поважність причини пропуску строків ОСОБА_1. суду не подав. Крім того
ОСОБА_1. не подав і не довів перед судом належними доказами, що за час роботи у ОСОБА_2 він поніс матеріальні затрати на
техобслуговування та експлуатацію транспортного
засобу і що ОСОБА_2. порушив його законні права при звільненні внаслідок
чого йому заподіяна моральна шкода.
Беручи до уваги, що ОСОБА_1. порушено вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП України, поважність
причин пропуску строку суд не знаходить для поновлення цих строків, а тому вимоги ОСОБА_1. про поновлення на роботі та
стягнення втраченого заробітку за
час вимушеного прогулу відповідно до ст. 72 ЦПК України слід залишити без
розгляду і до задоволення не підлягають.
Натомість вимога ОСОБА_1. про стягнення з ОСОБА_2. компенсації за невикористані відпустки грунтується на чинному
законодавстві, зокрема передбачена ст. 24 ЗУ "Про відпустки", процесуальним строком не обмежена і
підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 213-215  ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1.,
задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпуски в сумі 700 (сімсот)
Стягнути з ОСОБА_2. у доход держави 51 (п'ятдесят одну) грн. державного
мита та на користь ТУ ДСА в Закарпатській
області 30 (тридцять) грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, витрат на технічне
обслуговування транспортного засобу та придбання паливно-мастильних
матеріалів і моральної шкоди.
На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення та апеляційна скарга
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
Рішення набирає
законної сили після закінчення строку на подання заяви та скарги.