Справа №2-489/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
червня 2007 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Новак А.В., з участю секретарів Тищенко О.М., Іценко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та КП „Прилукижитлобуд", треті особи - ОСОБА_5,
територіальна громада м. Прилук, Орган опіки та піклування при управлінні
освіти Прилуцького міськвиконкому, про усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє в в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3, треті особи -ОСОБА_5, територіальна громада м. Прилук, Орган опіки та
піклування при управлінні освіти Прилуцького міськвиконкому, КП
„Прилукижитлобуд" про визнання осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивачі
звернулись в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод шляхом
вселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивачка ОСОБА_2 її дочки
ОСОБА_1, ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 з 1992р. проживали однією сім'єю в
гуртожитку по АДРЕСА_1, що на даний час складається з двох кімнат, а саме
кімната №52 та №58 (далі по тексту спірна житлова площа), яку відповідач
отримав на зазначену сім'ю з чотирьох чоловік. Після розірвання шлюбу між
позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 30.01.2003 року, через постійні
конфлікти, вона, та її дочки виїхали із спірної квартири і проживали за різними
адресами. Рішенням Прилуцького міського суду Чернігівської області від
08.07.2003 року, позивачі були вселені у гуртожиток по вАДРЕСА_1. 28.07.2003
року державні виконавці вручили їй ключі від квартири, однак вона разом зі
своїми дітьми була позбавлена можливості проживати у цій квартирі через
перешкоди з боку колишнього чоловіка. Протягом останніх років відповідач
ОСОБА_4 чинить їй перешкоди в користуванні зазначеним житловим приміщенням.
Вона неодноразово зверталась в різні інстанції, щодо неправомірних дій
відповідача, але позитивного результату це не дало.

Відповідач
ОСОБА_4 заявив зустрічний позов та просив визнати свою колишню дружину ОСОБА_2,
повнолітню дочку - ОСОБА_1 та неповнолітню дочку-ОСОБА_3 особами, що втратили
право користування спірною квартирою. Зустрічний позов обґрунтовував тим, що
шлюб з відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 було розірвано 30.01.2003 p., після чого
остання з дітьми добровільно залишила спірну квартиру і стала проживати за
іншим місцем проживання, на його прохання повернутися не погоджувалась, їхніх
речей в квартирі не залишилось і вони ніколи не намагались проживати в спірній
квартирі, хоча протягом останніх чотирьох років епізодично з'являлись у спірній
квартирі, користуючись своїм ключом.
В основному приходили його колишня дружина та старша дочка, в денну пору
доби, коли він і його нинішня дружина знаходились на роботі. Позивачка ОСОБА_1
повноліття досягла,

але не ставила
питання проживання у спірній квартирі. Вважає, що колишня дружина з дітьми
втратили право проживання у спірній квартирі.

В
судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 просила суд позов
задовольнити, усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом
вселення її та її неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 в спірну квартиру. Зустрічний
позов не визнала, посилаючись на те, що на її думку вона має право проживати у
спірній квартирі.

В
судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 позов підтримала в
повному обсязі та пояснила суду, що після розлучення її матері - ОСОБА_2 з її
батьком -ОСОБА_4, вони втрьох (вона, матір-ОСОБА_2 та сестра-ОСОБА_3) були
змушені залишити житлову площу по АДРЕСА_1 через поведінку відповідача.
Проживали за різними адресами, були вимушені тимчасово наймати житло. Після
досягнення нею повноліття вона намагалась вселитись у спірну квартиру, однак
відповідач перешкоджає їй це зробити, а тому вона змушена звернутись до суду з
позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. Проти
задоволення зустрічного позову заперечувала, вважає, що має право користування
спірною житловою площею, просила відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник
позивачів в судовому засіданні первісний позов підтримав з аналогічних підстав,
просив його задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову
просив відмовити.

Відповідач
за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись
на те, що його колишня дружина з дітьми після розірвання шлюбу добровільно
залишила спірну квартиру, забравши речі, меблі, він просив її повернутися,
однак вона не зробила цього. Він після розлучення не чинив колишній дружині і
дітям, перешкод в проживанні у спірній квартирі, від якої у них були ключі і
замок він не міняв. Він самостійно сплачував за комунальні послуги, зробив
ремонт квартири. Його неповнолітня дочка - ОСОБА_3 після того, як він
розлучився з позивачкою ОСОБА_2 добровільно продовжує проживати з матір'ю (його
колишньою дружиною). Просив в задоволенні первісного позову відмовити. Вимоги
зустрічного позову просив задовольнити.

В
судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечив проти задоволення
первісного позову, а вимоги зустрічного позову підтримав та просив його
задовольнити.

Представник
співвідповідача КП „Прилукижитлобуд" в судовому засіданні пояснив, що на
даний час будинокАДРЕСА_1 знаходиться у них на балансі і є будинком для
проживання сімей. Раніше цей будинок мав статус гуртожитка. Спірна житлова
площа має №16 і складається з двох кімнат під № 52 та № 58. Кімната № 58 є нежилою
і переобладнаною під кухню. На даний час оформлюються документи на вказаний
будинок. Будь-яких документів, щодо надання у 1990 році кімнат у гуртожитку
сім'ї ОСОБА_6 не зберіглось. При вирішенні даного спору покладаються на розсуд
суду.

Представник
третьої особи - Територіальна громада м. Прилуки в судовому засіданні пояснив,
що даний будинок рішенням № 79 виконавчого комітету Прилуцької міської ради
Чернігівської області від 06.02.2007 року був переданий на баланс
житлово-експлуатаційній конторі № 1, а рішенням виконавчого комітету Прилуцької
міської ради Чернігівської області від 08.02.2007 року було створено КП
„Прилукижитлобуд" на баланс якого в подальшому передали будинок АДРЕСА_1.

Представник
третьої особи - Орган опіки та піклування при управлінні освіти Прилуцького
міськвиконкому в судовому засіданні просила позовні вимоги за первісним позовом
задовольнити, а в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити. Вважає, що
відмовою в задоволенні позовних вимог за первісним позовом будуть порушені права
неповнолітньої - ОСОБА_3

Третя
особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є нинішньою дружиною
відповідача за первісним позовом і проживає разом з ним у кімнаті АДРЕСА_1.
Просила суд в задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити, зустрічний
позов задовольнити.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін їх представників, представників
третіх осіб, пояснення свідків дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про вселення підлягає задоволенню, а
зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання осіб такими що втратили право на
користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так,
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 допитані в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами та
знайомими ОСОБА_4 Після розлучення ОСОБА_2 разом з дітьми покинула кімнату у
гуртожитку, але через деякий час прийшла з державними виконавцями, для того,
щоб вселитись. Державні виконавці вручили їй ключі від кімнати, однак після
цього жити там не лишилась. їм відомо, що замок у вхідних дверях спірної
кімнати не замінювався. Крім того, коридор загального користування теж
зачиняється на ключ і в кожного з жильців є ключі від цих дверей. ОСОБА_2 від
зазначених дверей ключ не брала і на її прохання вони відчиняли вказані двері.
На їх думку ОСОБА_2 не намагалась проживати у спірній кімнаті. З якою метою
вона час від часу приходила у спірну кімнату їм невідомо, хоча після кожного
такого приходу між нею та ОСОБА_4 і його нинішньою дружиною відбувались сварки
та конфлікти.

Свідок
ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні пояснив, що він тривалий час працював
дільничим інспектором і до нього часто зверталась ОСОБА_2 зі скаргами на
поведінку колишнього чоловіка. Чи зверталась ОСОБА_2 з приводу чинення їй
перешкод в користуванні кімнатою № 16 по вАДРЕСА_1 він не пам'ятає.

Свідок
ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні пояснив, що був свідком конфлікту між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який відбувся з приводу спроби зайти у спірну кімнату.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою ОСОБА_2 і та часто
розповідала їй, що не може вселитись разом з дітьми у кімнату в гуртожитку,
оскільки її колишній чоловік чинить перешкоди.

Свідок
ОСОБА_14 допитаний в судовому засіданні пояснив, що також був свідком того, як
ОСОБА_2 намагалась зайти у спірну кімнату по АДРЕСА_1, однак її колишній
чоловік перешкоджав їй це зробити.

В
судовому засіданні достовірно встановлено, що у зв'язку з роботою ОСОБА_4
водієм в Прилуцькому райвиконкомі йому з його колишньою дружиною ОСОБА_2 та
дітьми були надані дві кімнати № 16 та №19 у гуртожитку по АДРЕСА_1. У 1994
році даний гуртожиток був переданий без будь-якого документального оформлення
Прилуцькому виробничому управлінню житлово-комунального господарства.

На даний
час будинокАДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП „Прилукижитлобуд" і в даний
час проводяться роботи по виготовленню схем та проектної документації на
зазначений будинок.

Шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано 30.01.2003 році про, що відділом реєстрації
актів громадянського стану Прилуцького міського управління юстцїї видано
свідоцтво про розірвання шлюбу.

Після
розірвання шлюбу, ОСОБА_2 разом з дітьми залишила спірну житлову площу, забрала
особисті речі і речі дітей, деякі меблі, та змінила місцепроживання, а відповідач
ОСОБА_4 продовжував проживати в зазначеній квартирі.

Рішенням
Прилуцького міського суду Чернігівської області від 08.07.2003р. ОСОБА_2 та її
неповнолітніх дочок було вселено в кімнату № 16 гуртожитку по вАДРЕСА_1.

28.07.2003
році державними виконавцями Прилуцького міського відділу ДВС вказане рішення
суду було виконане, однак ОСОБА_2 та її дочки не проживали у спірній житловій
кімнаті, оскільки відповідач ОСОБА_4 чинив перешкоди, щодо їх вселення та не
надавав можливості для заселення у спірну кімнату. Як вбачається з матеріалів
справи позивачка ОСОБА_2 неодноразово зверталась в різні інстанції, щодо
можливості відкриття особового рахунку на її ім'я. Крім того ОСОБА_2 зверталась
в правоохоронні органи зі скаргами відносно поведінки свого колишнього чоловіка
і за цим фактом ОСОБА_4 виносилось офіційне попередження.

На
протязі останніх чотирьох років ОСОБА_2 та її доньки проживали за різними
адресами.

Факт
непроживання позивачів за первісним позовом у спірній кімнаті з 2003 року є
доведеним і ними визнається, але не є підставою для позбавлення їх такого
житла, оскільки їх непроживання у спірних кімнатах є вимушеним, у зв'язку з
перешкодами, які їм чинить ОСОБА_4 Постійні сварки, не надання можливості
завезти у спірні кімнати свої речі. Звернення позивачів за первісним позовом у
різні інстанції з приводу розподілення особових рахунків та надання їм
можливості сплачувати за комунальні послуги свідчить про те, що позивачі за
первісним позовом не втрачали інтересу до спірних кімнат і намагались вселитись
у них, в зв'язку з чим і звернулась до суду.

Одночасно,
зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних
вимог про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 таким, що втратили право
користування спірним жилим приміщенням, оскільки їх непроживання у цих кімнатах
було вимушеним та викликане вчиненням ОСОБА_4 перешкод в користуванні цими
кімнатами.

Також,
на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути
з відповідачів ОСОБА_4, КП „Прилукижитлобуд" на користь позивачів за
первісним позовом.

На підставі
ст.ст. 61, 71, 72, 127-132 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 58, 60, 88,
208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та КП „Прилукижитлобуд", треті особи - ОСОБА_5, територіальна
громада м. Прилук, Орган опіки та піклування при управлінні освіти Прилуцького
міськвиконкому, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення - задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користуванні житловим
приміщенням кімнати АДРЕСА_1.

Вселити
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у кімнату АДРЕСА_1.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, що діє в своїх
інтересах та інтересах

неповнолітньої
ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, територіальна громада м. Прилук, Орган опіки та
піклування при управлінні освіти Прилуцького міськвиконкому, КП
„Прилукижитлобуд", про визнання осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 4 (чотири) грн. 25 коп. судового збору
та по 1 (одна) грн. 88 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розляду справи.

Стягнути
з КП „Прилукижитлобуд" на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 4 (чотири) грн. 25
коп. судового збору та по 1 (одна) грн. 87 коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розляду справи.

Рішення
може бути оскаржене шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
протягом десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги -
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Зазначені
заява та апеляційна скарга подаються до Апеляційного суду Чернігівської області
через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області, або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК України.