Справа 22ц-581/07                                  Головуючий
по 1 інстанції - Бойко
Категорія -34                                           Доповідач
апеляційної інстанції Данилова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2007 року колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного

суду
Миколаївської області в складі

головуючого             Лисенка П. П.

суддів                         Данилової О. О.,
Кутової Т. З.

при секретарі            Варміш О. С

за участю
позивача ОСОБА_1

та його
представника ОСОБА_4

відповідачки
ОСОБА_2

та її
представника ОСОБА_3

розглянувши   у
відкритому  судовому  засіданні
в   м. Миколаєві   цивільну
справу  за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області  від
16 січня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на частину спільного майна

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006
року ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що спірний будинок ними придбано під час
шлюбу, в якому сторони перебували з 1980 року по 2005 рік, та зареєстровано на
відповідачку.

Відповідачка
позов не визнала, зазначаючи, що будинок вона придбала / викупила у колгоспу/
за особисті кошти під час окремого проживання та припинення шлюбних відносин з
позивачем.

Рішенням
Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просив
рішення скасувати та його позов задовольнити, посилаючись на те, що суд дав
помилкову оцінку зібраним доказам та невірно застосував норми сімейного
законодавства.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у визнанні за ним права власності на 1/2 частину
нерухомості, суд виходив з того, що будинок АДРЕСА_1 придбано відповідачкою
ОСОБА_2 за її власні кошти під час окремого проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин з позивачем. За такого суд дійшов висновку, що це
майно є особистою приватною власністю відповідачки, на яке позивач прав не має.

Але не з усіма
висновками суду можна погодитися, оскільки деякі з них не відповідають
обставинам справи.

3   матеріалів справи вбачається, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з

1980 року. У
1987 році їх сім'ї, як переселенцям, було надано для проживання

колгоспний
будинок / а. с. 8/. У 1989 році ОСОБА_1
та ОСОБА_2 фактично

припинили шлюбні
відносини. Позивач виписався з місця проживання та виїхав з села

/а. с. 23/. У
1992 році ОСОБА_2 викупила переселенський будинок, сплативши

колгоспу  половину
його балансової вартості     /а.
с. 25, 28  /, та  на  підставі  рішення

2

виконкому
сільської ради за нею зареєстровано право власності /ас. 7, 9/. У 1996 році
сторони поновили сімейні стосунки, позивач поселився у спірний будинок будинку
і з цього часу проживає там. За цей період у домоволодінні було збудовано
гараж, сарай, огорожу, свердловину / ас. 46/. У 2000 році сторони отримали
рішення суду про розірвання шлюбу /ас. 27/, а у 2005 році позивач розірвав шлюб
у органах РАГСу /а. с. 12 зворот/.

Так, відповідно
до п. 7 Постанови Ради Міністрів СРСР від 31 травня 1873 року №364 "Про
пільги по переселенню" та підпункту 7 пункту 1 Постанови Ради Міністрів
УРСР від 30 серпня 1973 року № 400 "Про пільги по переселенню"
будинки для переселенців передавалися їм у особисту власність, але право власності
такі особи набували після сплати ними своєї частки кредиту.

Такого права у
1992 році набула ОСОБА_2,
сплативши 1/2 частину вартості під час окремого проживання з ОСОБА_1 у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних відносин. Але після поновлення цих відносин у
1996 році сторони вкладали спільні кошти на спорудження господарських будівель
домоволодіння. З 2000 року позивач самостійно утримує будинок. При розірванні
шлюбу у суді право чоловіка на будинок визнавала і відповідачка / цивільна
справа № 2-481-2000 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
архів Баштанського районного суду/.

Отже майно, яке
у 1992 році перейшло у особисту власність ОСОБА_2, набуло статус спільного
майна внаслідок спільних грошових та трудових затрат подружжя протягом
1996-2005 років. Але розмір часток кожної сторони має визначатися з урахуванням
особистих коштів відповідачки, які вона витратили на викуп будинку / 4650 крб.
- 1/2 частина вартості будинку/. За такого ОСОБА_2 має право на 3/4 частини
спірного будинку, а
ОСОБА_1 - на 1/4 його частину.

Заперечення
ОСОБА_1 щодо фактичного припинення шлюбу у період 1989-1996 року спростовується
матеріалами справи. Окрім вищезазначених обставин, судом також встановлено, що
1989 році відповідачка зверталася до суду щодо стягнення аліментів на дітей, а
у 1995 році ОСОБА_1 за
власні кошти і для себе придбав квартиру у м. Орджонікідзе.

Таким чином,
відповідно до ст. 25 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню
судові витрату у розмірі 303 грн.

Керуючись ст.
ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Баштанського районного суду Миколаївської
області від 16 січня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на У* частину будинку
АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 303 грн. судових витрат.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, але протягом двох місяців з цього
часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України.