Справа № 2-719/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

16 квітня 2007 року               ТЕРНІВСКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
КРИВОГО РОГУ

у
складі: головуючого, судді                          - Тарасенко О.В.

При секретарі                                - Усенко О.І.

Представника
позивача                               - ОСОБА_3.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, понесених
при оплаті за комунальні послуги та за користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2. про відшкодування
витрат, понесених при сплаті за комунальні послуги та за користування житлом.

В обгрунтування позову вказала ,
що 14.08.2001р. під час перебування в шлюбі, нею та відповідачем була
придбана квартира АДРЕСА_1(договір
купівлі - продажу
АЕВ №890607). В цій
квартирі вони проживають всією сім'єю, але зареєстровані тільки вона та донька
ОСОБА_3 . Відповідач
зареєстрований у Софіївському районі, але мешкає у цій квартирі. Згідно ст.64
Житлового Кодексу України " повнолітні члени сім'ї несуть солідарну
відповідальність по зобов'язанням, що випливають з умов договору". За
відповідача вона не сплачує за спожиту гарячу та холодну воду, але ж інші
виплати по комунальним послугам та квартплаті не залежить від кількості
мешканців, тому вважає, що за житлові комунальні послуги, опалення,
електроенергію та за кабельне телебачення відповідач повинен сплачувати нарівні
з нею, але він цього не робить і не хоче робити. Грошей їй для оплати
комунальних послуг не дає, тому вона вимушена звернутися до суду, так як по
добрій волі він цього робити не бажає. За останні три роки вона сплатила
3655,03 грн. і вважає, що відповідач повинен сплатити їй 1/2 від понесених
витрат, а саме 1827,51грн., а також 51 грн. судових витрат, 30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 200 грн. за надання
юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали в повному
обсязі.

Відповідач позов не визнав, підтвердив, що під час перебування в шлюбі
разом з позивачем була придбана квартира АДРЕСА_1 З
позивачем він перебував в зареєстрованому шлюбі з 24.09.1994 року, в період
сумісного проживання до розірвання шлюбу 27.09.2006
року вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, всі зароблені
кошти він віддавав позивачу. Після розірвання шлюбу він в квартирі не мешкає і
не зареєстрований. Вважає, що комунальні послуги сплачувались за рахунок
спільного бюджету і повинен як власник житла сплачувати комунальні послуги в
рівних частинах тільки після 08.08.2006
року, дня розірвання шлюбу.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.09.1994 року (а.с.6) і в
період сумісного проживання придбали квартиру АДРЕСА_1(а.с.8), яка відповідно до ст.60 СК України та ст.355 ЦК України є
спільною сумісною власністю подружжя, розмір часток кожному з подружжя не
визначений.

Позивач обґрунтовуючи позов посилається на ті обставини,
що відповідач коштів на сплату комунальних послуг не дає, а всі витрати вона
сплачує за власний рахунок, а відповідно до ст. 64 ЖК України "повнолітні члени сім'ї несуть солідарну
відповідальність по зобов'язанням, що випливають з умов договору".

Але дана норма закону стосується наймача та членів його
сім'ї відповідно до договору найма
і обов'язки спільної сумісної власності подружжя не регулюються даною
статтею ЖК України.

Як співвласники житлового приміщення сторони мають
солідарні обов'язки перед постачальниками комунальних послуг, але об'єктом
права спільної сумісної власності, згідно ст. 61 СК України , є також заробітна
плата, пенсія , стипендія, інші доходи, одержані однім із подружжя і внесені до
сімейного бюджету. Позивачем не надано доказів про сплату комунальних послуг з
особистих власних коштів, а не з сімейного бюджету, матеріальної основи сім'ї.

Після розірвання шлюбу 27.09.2006 року, дія норм СК України на зобов'язання
по утриманню спільної сумісної власності не розповсюджується, тому зобов'язання
перед постачальниками комунальних послуг повинні виконуватись відповідно до
вимог гл. 48 ЦК України.

Але позовні вимоги заявлені за період з 15.09.2003 року по 27.07.2006 року, тобто до
дати розірвання шлюбу -
08.08.2006 року, тобто коли у сторін був спільний бюджет і
відповідно до ст. 54 ч.3 СК
України , дії ( в даному випадку
витрати на комунальні послуги) одного з подружжя стосовно життя сім'ї
вважаються вчиненими за згодою другого з подружжя, із спільного сімейного
бюджету.

Зазначених обставин позивач та її представник не довели, чим не виконали
вимоги ст. 10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а тому суд не має
законних підстав для стягнення витрат на комунальні послуги та за користуванням
житлом і в позові вважає необхідним відмовити.

З
викладеного слідує, що на відповідача не може бути покладено обов'язок
відшкодувати витрати, відповідно до вимог ЖК України.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК
України вимога позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не
підлягає.

На
підставі ст., ст. 54, 61
СК України , гл. 48 ЦК України,
керуючись ст., ст.
10,11, 27, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат , понесених при
сплаті за комунальні послуги та за користування житлом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.