УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня
2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                            Косогор Г.О.

суддів                              Ткачук О.О.
Ісаєвої Н.В.

при
секретарі                           Ісаєвої
ЮС.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою фірми «Одеса-Бласко» малого
приватного підприємства на рішення Приморського районного суду м.  Одеси від 15 грудня 2006 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до фірми "Одеса- Бласко" малого приватного
підприємства про стягнення заборгованості та зустрічним позовом фірми
"Одеса-Бласко" малого приватного підприємства до ОСОБА_1 про визнання
договору недійсним,

встановила:

У травні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фірми "Одеса -
Бласко" малого приватного підприємства про стягнення заборгованості.

В
обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те,  що 15 вересня £005р. між ним та відповідачем -
фірмою "Одеса - Бласко" МПП в особі директора,  ОСОБА_2,
було укладено договір про надання майнової поруки,  згідно з яким ОСОБА_1 надав майнову поруку за
фірму "Одеса - Бласко" МПП,
передав під заставу Акціонерному комерційному банку «Інвестбанк"
належні йому майнові права на грошові кошти у розмірі  540 000 грн. за договором банківського вкладу
(депозиту).

За
надання майнової поруки відповідно до вказаного договору фірма "'Одеса
-Бласко" МПП сплачує винагороду ОСОБА_1,
у сумі 28 876грн.70коп. При цьому,
у випадку звернення Банком стягнення на заставлені майнові права в повному
обсязі на строк до 15.10.05р.,
відповідач зобов'язався відшкодувати позивачеві суму майнових прав
шляхом перерахування на його поточний рахунок або шляхом надання готівкою
грошових коштів у розмірі 40 000 гривень до 15.10.05р.,  і 500 000 гривень в строк до 20.02.06р. Задля
забезпечення виконання зобов'язань ними також були укладені договір застави від
16.09.2005р.,  згідно з яким МПП
"'Одеса - Бласко",  як заставодавець,  передав ОСОБА_1,  як заставоутримувачу,  у заставу майно (устаткування) на загальну
суму (по балансовій вартості) - 2 829 946,
51 гривень,  про що були внесені
відповідні данні у Державний реєстр обтяжень рухомого майна та договір застави
майнових прав від 15.09.2005р.,  згідно з
яким МПП "Одеса - Бласко",  як
заставодавцем,  було передано
ОСОБА_1.,  як заставоутримувачу у заставу
майнові права на

Справа
№22ц-2062/2007 р.                                  Головуючий
1- ої інстанції

Ярош С.
В.

Категорія:
18                                                          Доповідач:
Ткачук О.О.

виноматеріал
в кількості - 360 000 літрів. Відповідно до договору про надання майнової
поруки від   15.09.2005р.,    позивачем були виконані   взяті на себе зобов'язання.

Відповідачем
частково та з прострочкою були повернуті позивачу грошові кошти,  отримані на підставі договору,  укладеного між позивачем та відповідачем,  та догвору,
укладеного між позивачем та відповідною банківською установою. Проте
відповідачем до теперішнього часу не відшкодовувались позивачеві в повному
обсязі грошові кошти,  що свідчить про
істотне порушення умов договору про надання майнової поруки від 15.09.2005 року,  а саме про прострочку виконання взятих на
себе зобов'язань фіми "Одеса-Бласко" МПП.

Позивачем
неодноразово на адресу відповідача надсилалися,
та вручалися особисто листи з вимогою про сплату суми
заборгованості,  проте відповідач
тривалий час зазначені прохання ігнорував.

У ході
судового розгляду справи представником позивача доповнювалися та уточнювалися
позовні вимоги. Так,  позивач у ході
розгляду справи доповнив та вніс уточнення щодо розміру стягнень,  просив: стягнути з відповідача,  фірми "Одеса -Бласко" на користь
позивача ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 532 876, 70 гривень,  додатково стягнути збитки у розмірі 433 000
гривень,  3% річних від суми заборгованості
в розмірі 8 199, 76 гривень,  інфляційні
витрати у сумі 12 865,  22 гривень,  з покладанням на відповідача витрат,  пов'язаних з судовим розглядом цієї цивільної
справи.

У
судових засіданнях суду першої інстанції представники відповідача позов не
визнали та проти наявності заборгованості заперечували.

Відповідач -
фірма "Одеса-Бласко" МПП звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання договору про надання майнової поруки від 15.09.2005    року недійсним,  мотивуючи це тим,  що вказаний договір не відповідає вимогам
законодавства України,   оскільки,   відповідно до  ст.   553  ЦК
України,   сторонами договору поруки
є поручитель,  кредитор та боржник. За
правовою природою даного договору допускається його укладення між поручителем
та кредитором боржника. У договорі від 15.09.2005 року сторонами є кредитор та
боржник. Таким чином,  ця угода,  відповідно до ч. 1  ст.
215 ЦК України,  недійсною,  і,
відповідно до ч. 1  ст.  216 ЦПК України,  не створює юридичних наслідків,  крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. Представник ОСОБА_1 зустрічний позов не
визнала. Рішенням Приморського районного суду м.  Одеси від 15 грудня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі,
у задоволенні зустрічного
позову   фірми      "Одеса-Бласко"      малого
приватного   підприємства
відмовлено.

На дане
рішення принесена апеляційна скарга фірмою "Одеса- Бласко" малим
приватним підприємством,  в якій
ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про задоволення їх позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги та заперечення на неї,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та обгрунтованність рішення суду,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно  ст. . 10 ч.2 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на яки вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно виходив з вимог  ст. . 530 ЦК України,  згідно
якої зобов'язання повинно виконуватися належним чином,  згідно умов договору. Згідно зі  ст. . 530 ЦК України,  якщо в
зобов'язані встановлено строк (дата) його виконання,  - воно повинно виконуватися у цей строк.

Суд
вірно послався на ч.2  ст.  625 ЦК
України,  в якій записано,  що боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочки,  а також три
проценти річних від простроченої суми,  а
згідно ч. 1  ст.  625 боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконати взяте на себе зобов'язання.

Висновок
суду першої інстанції про те,  що діями
відповідача було завдано збитків ОСОБА_1. підтверджується матеріалами справи.
Дійсно,  у випадку дотримання
відповідачем умов договору про надання майнової поруки від 15 вересня 2005 року
,  позивач отримав би кошти,  які за договором позики від 10 жовтня 2005
року повинен був передатиОСОБА_3,  в результаті чого уникнув би
покладання на нього штрафних санкцій,
передбачених договором позики. Згідно зі
ст. . 623 ЦК України,  боржник,  що порушив зобов'язання має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки у розмірі доведеному кредитором.  Доводи апеляційної скарги про те,  що вищевказаний договір позики є фіктивним не
приймається судовою колегією до уваги,
оскільки ця угода не була ніким оскаржена у передбаченому законом
порядку.

Що
стосується доводів апеляційної скарги про те,
що договір майнової поруки від 15 вересня 2005 року є недійсним,  оскільки не відповідає чинному законодавству,  то судова колегія також не приймає їх до
уваги,  оскільки суд першої інстанції
вірно вказав в рішенні,  що у
підтвердження зустрічного позову не було надано доказів. Згідно ч.б  ст.
627 ЦК України,  сторони є
вільними в укладені договору,  виборі
контрагента,  та визначені умов договору
з урахуванням вимог ЦК України,  інших
актів цивільного законодавства,  звичаїв,
ділового обороту,  вимог
розумності та справедливості.

Інших
доводів,  маючих правове значення
апеляційна скарга не містить. Таким
чином,  судова колегія дійшла до
висновку,  що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу,  дав належу оцінку наданим доказам,  постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
308,  313-315 ЦПК України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу фірми «Одеса-Бласко» малого приватного підприємства    -відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеси від
15 грудня   2006 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на
протязі двох місяців з дня проголошення до Верховного Суду України.