АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-1095                                                                            Головуючий
інстанції: Колесник С.Г. Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року                                                                                                 м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого :
Бондара В.О.

Суддів:                Бабак А.М.

Прокопенка О.Л.

При секретарі:
Бабенко Т.І.

За участі
адвоката: ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: відділ
громадянства, реєстрації та міграції фізичних осіб Ленінського РВ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області про усунення перешкод в користуванні власністю,
вселенні та анулюванні реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватні нотаріуси ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
договору дарування та довіреності недійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

17 липня 2006 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселенні та
анулюванні реєстрації.

В позові зазначала, що їй на праві власності, відповідно
до договору дарування від 21
лютого 2004 року,
належить квартира АДРЕСА_1 Вказана
квартира до оформлення договору дарування належала її двоюрідній бабці
-ОСОБА_9, яка у 2003 році поселила у спірну квартиру ОСОБА_3 та її дочку
ОСОБА_2 - відповідачів по справі, тимчасово, оскільки останні підшуковували
собі інше житло. В червні 2004
року без її' згоди ОСОБА_2 було зареєстровано в спірній квартирі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.У позивачки виникла необхідність розпорядитися
спірною квартирою, однак відповідачі відмовляються її звільнити, пояснюючи це
тим, що 09 лютого 2004 року ОСОБА_9склала заповіт на 1/2 частину спірної
квартири на ім'я ОСОБА_2, що дає їй право на проживання у спірній квартирі.

2

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути
їй перешкоди у користуванні власністю -
квартирою АДРЕСА_1та виселити
відповідачів із спірної квартири та зняти ОСОБА_2 з реєстрацією за вказаною
адресою.

04 жовтня 2006 року ОСОБА_2
подала зустрічний позов про визнання договору дарування та довіреності
недійсними, зазначаючи, що ці документи укладені внаслідок зловживання довірою
та перевищенням повноважень. В обґрунтування своїх вимог, - вказувала, що в 2000 році вона з
матір'ю ОСОБА_3 познайомились із ОСОБА_9., яка дозволила їм поселитися в
спірній квартирі. Після чого вони всі разом мешкали однією сім'єю, мали єдиний
бюджет. В лютому 2004 року
ОСОБА_9склала заповіт на ОСОБА_2 Вважає, що ОСОБА_9 не мала наміру оформляти
довіреність на відчуження квартири та на її продаж. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зловжили
довірою покійної ОСОБА_9 та перевищили повноваження при оформленні договору
дарування на свою дочку.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати довіреність, видану
ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також договор дарування спірної квартири від 21 лютого 2004 року недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду М.Запоріжжя від 18 січня 2007 року позов
ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1шляхом виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_2 із спірної квартири.

Зобов'язано відділ громадянства, реєстрації та міграції фізичних осіб Ленінського
РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6., третя особа: приватні
нотаріуси ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування та довіреності
недійсною відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 16 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4
витрати по наданню правової допомоги в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що
рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права,
просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити та задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 і відмовляючи у
задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 відповідно
до договору дарування, який є реальним правочином та починає діяти з моменту
його підписання, є власником спірної квартири з 21 лютого 2004
року і має право на свій розсуд розпоряджатися належним їй майном, тобто
квартирою. Реєстрація ОСОБА_2 22
червня 2004 року (а.
с. 52) у
належній їй квартирі відбулась без її згоди, як власниці квартири, а тому є
незаконною. ОСОБА_2 не наведено будь-яких доказів про те, що ОСОБА_9було
введено в оману при виданні нею довіреності на дарування спірної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
січня 2004 року
ОСОБА_9 своєю довіреністю уповноважила ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарувати належну їй
квартиру ОСОБА_4 (а. с. 47).
Крім того, ОСОБА_9 09
лютого 2004 року
склала нотаріально посвідчений заповіт (а. с. 25), згідно якому заповідала і4 частину спірної квартири
ОСОБА_2

На підставі довіреності від 27 січня 2004 року ОСОБА_6,
діюча від імені ОСОБА_9, 21
лютого 2004 року
уклала з ОСОБА_4 договір дарування (а. с. 47),

3

згідно
якому дарувальник подарувала, а обдарована прийняла в дарунок квартиру АДРЕСА_1. На підставі
цього договору дарування 22
березня 2004 року
право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку, що доказів про те, що ОСОБА_9примусили
підписати документи, або від неї приховали дійсні наміри судом не добуто, а
ОСОБА_2 не представлено.

Крім того, як цілком обгрунтовано зазначив районний суд, доводи ОСОБА_2 про

- те, що при житті
ОСОБА_9нікому не казала, що збирається подарувати свою квартиру і

вважала себе господаркою квартири не ставить під сумнів законність видачі
довіреності та

укладення договору дарування бо це були її особисті думки, якими вона із
сторонніми

людьми, якими для неї були мати та дочка Панченко, мала право не ділитися.

Крім того, до часу вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірну
квартиру, яке за їх свідченнями у судових засіданнях відбулося у кінці 2003 року, після чого
ОСОБА_9 виявила відсутність документів на квартиру і була змушена звернутися за
допомогою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_6 її племінниця, дочці
якої вона заповідала свою квартиру, про що свідчить заповіт від 13 лютого 1997 року (а. с. 48), ніяких дій з
боку ОСОБА_9 щодо розпорядження квартирою вона не запроваджувала.

Доводи апеляційної скарги щодо подальшої поведінки ОСОБА_9, яка отримавши
копію техпаспорту, де
власницею зазначена вона, потребувала документи у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
не отримавши їх, 11 березня 2004 року звернулась
до ЗМБТІ з заявою не проводити ніяких дій з її квартирою у зв'язку з втратою
документів, безпідставні, оскільки суду не надано доказів звернення ОСОБА_9 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з вимогою повернути документи, проте надання нею
довіреності від 27 січня 2004 року саме
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в тому числі і на отримання відповідних документів,
свідчить про побоювання можливості використання документів іншими особами.

Доводи апелянта, щодо реєстрації ОСОБА_2 в спірній квартирі за заявою
тільки ОСОБА_9, яка буцімто не знала, що вона вже не власниця квартири,
спростовуються відсутністю такої заяви ОСОБА_9, як в органах внутрішніх справ,
так і в ЖБК.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи, доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку наданим суду доказам у їх сукупності і дійшов
правильного висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а в позові ОСОБА_2
слід відмовити.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і закону. Підстав для його
скасування в частині задоволення позову ОСОБА_4 колегія суддів не вбачає, проте
в частині стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному
порядку на користь ОСОБА_4 витрат по наданню правової допомоги підлягає
відповідно до п. 4 ст. 309 ЦПК України
зміні з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, оскільки порушені норми матеріального права.

За статтею 84
ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та
іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

Щцпунктом 1 пункту 1 додатку до
постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006
р. № 590 „Про
граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх компенсування за рахунок держави"
встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній
особі виплачується 40 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Пунктом 2
передбачено, що граничний розмір компенсації за втрачений заробіток
представникові сторони, на користь якої ухвалено рішення обчислюється за кожну
годину пропорційно до середнього заробітку особи, розрахованої відповідно до
абзацу третього пункту 2
Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995
р. № 100. Загальний
розмір не може перевищувати

4

суму,
розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної
заробітної плати.

У пункті 3
компенсація за відрив від звичайних занять представникові сторони, на
користь якої ухвалено судове рішення, обчислюється пропорційно до розміру
мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений
за фактичні години відриву від звичайних занять.

Між тим, ОСОБА_4 не надано суду розрахунок оплати у відповідності до
зазначених вимог закону, про граничний розмір оплати.

Керуючись ст.
ст. 307,309,313,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду М.Запоріжжя від 18~січня2007 року по цій
справі змінити. В частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_4 витрати по наданню правової
допомоги в розмірі 2000 грн. відмовити.

В решті рішення
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної
інстанції.