АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-
868                                   Головуючий по 1-й інстанції
2007 рік.                                                Суддя Сировєтнік Т.І.
Суддя-доповідач:Петренко
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

2007 року травня місяця 16 дня                                               м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого:     Петренка В.М.

Суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.

при секретарі: Фадейкіній Н.Б.

з участю прокурора Полтавської області Бондаренко А.Г., Аніскіна В.О.,
представника УЖКГ Кременчуцької міськради Мірошніченко О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора
М.Кременчука, ОСОБА_1

на рішення Автозаводського
районного суду М.Кременчука, Полтавської області від 23 листопада 2006 року

по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради, управління житлово-комунального
господарства ( УЖКГ) виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про
визнання рішення виконкому про виділення квартири,
ордера та приватизації недійсними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2004 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Автозаводського районного суду з позовом довідповідачів
виконавчого комітету Кременчуцької міськради, УЖКГ виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради, просять визнати недійсним рішення Кременчуцького
міськвиконкому №1723 від 29 листопада 1999року в частині виділення ОСОБА_5 на
склад сім"ї 1 чоловік, однокімнатної квартири АДРЕСА_1, внести зміни в
рішення виконкому про виділення щевказаної
квартири на сім"ю із 4 чоловік - ОСОБА_5, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,
ОСОБА_4. Визнати недійсним ордер на житлове приміщення № 205 від 29 листопада
1999 року, зобов'язавши Кременчуцький міськвиконком видати новий ордер на
сім"ю із 4 чоловік - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. Визнати
розпорядження органу приватизації УЖКГ Кременчуцького міськвиконкому № 8178 від від 5 квітня 2000 року недійсним, анулювати свідоцтво
на право власності на житло по АДРЕСА_1 від
5 квітня 2000року. Зобов'язати орган приватизації видати свідоцтво на право
власності на АДРЕСА_1
на склад сім"ї із 4 чоловік: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

(т.1, а.с.З).

2  лютого 2005 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

ОСОБА_4. подали до суду доповнення до позовної заяви,

доповнивши вимогами до ОСОБА_5, просять відновити їм,

пропущений з поважних причин, строк для розгляду
справи.

(т.1,а.с.49).
Ухвалою суду від 13 квітня 2005 року до участі у справі залучено прокурора
М.Кременчука.

Справа неодноразово була предметом судового розгляду.

Рішенням
Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24 листопада 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Відновлено пропущений
строк подачі позову. Скасовано рішення Кременчуцького
міськвиконкому №1723 від 29 листопада 1999 року про виділення квартири
АДРЕСА_1 про видачу ордера на одну особу ОСОБА_5. Зобов"язано Кременчуцький
міськвиконком видати ордер на АДРЕСА_1 на склад сім"ї ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Визнано розпорядження органу приватизації УЖКГ
Кременчуцького міськвиконкому № 1878 від 5 квітня 2000 року та анулювати
свідоцтво на право власності на АДРЕСА_1 на
ім"я ОСОБА_5.
В частині позову про зобов'язання органу приватизації у видачі свідоцтва про право власності
на АДРЕСА_1 на ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

3  таким рішенням не
погодився прокурор М.Кременчука. В

апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої
інстанції та

постановити нове рішення яким
відмовити позивачам в задоволенні

позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що при ухваленні
рішення

судом першої інстанції порушено норми матеріального та

процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити
позивачам в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірного
вирішення справи.

У запереченні на апеляційну скаргу позивачі просять скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін, як ухвалене у відповідності до чинного
законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі в
межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно із п. 2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовільняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачами не пропущено строк позовної давності і
що виділенням однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та видачі на це житло ордера
одному ОСОБА_5 порушує житлові права позивачів.

Однак з такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх
з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Із змісту позовної заяви вбачається, і це знайшло своє підтвердження в
судовому засіданні, в 1986 року ОСОБА_5 на сім"ю із чотирьох чоловік було
надано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Наявними в матеріалах справи доказами, які ніким не
спростовані, встановлено, що ОСОБА_5 з 1 червня 1992 року, відповідно
до поданого ним рапорту, перебував на
квартирному обліку на покращання житлових умов в військовій частині
А-1676 в складі 1 чоловік. Це підтверджується
і випискою із протоколу № 5 від 1 червня 1992 року засідання житлової
комісії в/частини.

(Т.1,а.с.114, 115).

Із матеріалів справи вбачається, що на своєму засіданні в листопаді 1999 року, житлові комісії військової частини А-1676 та Кременчуцького
гарнізону прийняли  рішення надання
ОСОБА_5, на сім"ю із одного чоловіка, однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

(т.1,а.с.117-121).

В двухкімнатній квартирі АДРЕСА_2, загальною площею 44.85 кв.м., залишились проживати члени
його сім"ї: дружина-ОСОБА_2, донька-ОСОБА_3 та син-ОСОБА_4.

В подальшому ОСОБА_5, на підставі наданих ним документів, органом
приватизації виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів від 5 квітня 2000 року було видано свідоцтво на право власності
на вищевказане житло.

Як вбачається із позовної заяви від 13 грудня 2004 року, скарги від 4
березня 2004 року, про виділення однокімнатної квартири №120 та видачі на неї
ордеру на одного ОСОБА_5 було відомо сім"ї.

Колегія суддів відноситься критично до інформації викладеної довідці військової частини від 27 лютого 2004 року №47, на яку посилаються
позивачі, поскільки вона не підтверджується жодними доказами по справі.

Твердження позивачів про те, що виділенням квартири одному ОСОБА_5 порушено їх житлові права не відповідають дійсності.

Як вбачається із матеріалів справи, після отримання Ліщенком І.В. однокімнатної квартири АДРЕСА_1 його сім»я

залишились проживати в АДРЕСА_2. А отже з залишенням їм у користуванні і власності цієї двохкімнатної квартири їх житлові права
не порушено.

Крім того рішення житлових комісій
військової частини А-1676 та Кременчуцького військового гарнізону про виділення
ОСОБА_5 квартири №АДРЕСА_1 у м.Кременчуці одному, а не на всіх
членів сім"ї, вони до цього дня не оскаржили.

Суд першої інстанції ухвалюючи своє
рішення та зобов"язуючи виконавчий
комітет Кременчуцької міської ради скасувати рішення №1723 від 29
листопада 1999 року про виділення ОСОБА_5 квартири не звернув уваги на те, що
такого рішення виконавчий комітет не
приймав. Вказаним рішенням Кременчуцька міська Рада лише затвердила
спільне рішення військових частин А-1676 та А-1546 про виділення квартири
ОСОБА_5, а виконавчий комітет Кременчуцької міської Ради на підставі цього
рішення видав ордер на житлове приміщення № 205.

(т.2 а.с.200-203).

З огляду на вищевикладене апеляційні скарги прокурора М.Кременчука та ОСОБА_1 слід задовільнити,
рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора М.Кременчука та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовільнити.

Рішення Автозаводського районного суду М.Кременчука, Полтавської області від 24 листопада 2006 року скасувати та постановити
нове рішення.

В позові
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, УЖКГ виконавчого
комітету Кременчуцької міської Ради про
визнання рішення виконкому про виділення квартири, ордера та
приватизації недійсими відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Верховного Суду
України.