інстанції Суханова А.В.
справа №
2960,  2007р.           Доповідач Курило В.П.
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судці Курило В.П. суддів   Санікової О.С.,  Троценко Л.І. при секретарі Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного товариства „Донецьке обласне підприємство автобусних станцій" на рішення
Центрально-Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від
12 січня 2-7 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства
„Донецьке обласне підприємство автобусних станцій" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу частини будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До апеляційного
суду Донецької області надійшла апеляційна скарга Відкритого акціонерного
товариства „ Донецьке обласне підприємство автобусних станцій" на рішення
Центрально-Міського районного суду міста Макіївки від 12 січня 2007 року, яким
йому у задоволені позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу частини
будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсним відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог, посилається на те, що суд порушив норми
матеріального і процесуального законодавства. Його висновки не відповідають
обставинам справи.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції встановив, що 21 серпня і 27 листопада 2001 року між позивачем та ОСОБА_1 були укладені
договори купівлі-продажу 1/2 , 1/5 та ще 1/5 частини будівлі
ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташована уАДРЕСА_1 Вказані договори були посвідчені
приватним нотаріусом ОСОБА_4 за номерами у реєстрі 2473, 2475, 3717.

4 квітня 2002
року ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2. купила 4/25 частин будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1,
що посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 за номером у реєстрі 1361, а 24
липня 2002 року ОСОБА_1 продав, аОСОБА_3купила 6/25 частин цієї ж будівлі
ІНФОРМАЦІЯ_1, що також посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 за номером у
реєстрі 2655.

Вказані угоди
відповідають закону, не порушують прав і свобод позивача, тому підстав для
визнання їх недійсним не має.

2

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача,
відповідачів, представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5., перевіривши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в
задоволені позовних вимог про визнання угод купівлі-продажу частин будівлі
ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що вказані
позовні вимоги не грунтуються на законі.

Вказаний висновок суду є правильним.

Звертаючись в
суд з позовом про визнання угод недійсними, позивач посилався на те, що угоди,
укладені між ним і ОСОБА_1, суперечать статутній діяльності позивача,
позбавляють його можливості здійснювати господарську діяльність по наданню
послуг, пов"язаних з перевезенням громадян, тому такі угоди не
відповідають вимогам ст.50 ЦК
України в редакції Закону 1963 року.

Відповідно до ч.
1 ст. 50 ЦК України
в редакції Закону 1963 року, що діяла на час укладення договорів, недійсною є
угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її
діяльності.

Угоди, що
оспорюються позивачем, були укладені у 2001 році. На той час діяв Статут
позивача в редакції 1998 року (а.с.59- 78).

Згідно п.2.1
Статуту метою діяльності товариства є отримання прибутку в інтересах акціонерів
на основі послуг в області організації транспортних пасажирських перевезень , а
також здійснення транспортної, торгівельної, виробничої, будівельної,
комерційної, фінансової, інвестиційної діяльності, а також здійснення інших
видів діяльності, не заборонених законодавством.

Перелік видів
діяльності товариства, що складає предмет його діяльності, міститься у п.2.2
Статуту.

Судом
встановлено, що як на час укладення договорів відчуження частини будівлі
ІНФОРМАЦІЯ_1, так і до теперішнього часу, позивач здійснює свою господарську
діяльність з метою отримання прибутку, як надавав так і надає пасажирам послуги
з перевезення. До відчуження загальна площа будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1, що
знаходилась у власності позивача, складала 867.10 кв.м. Після укладення
договорів про відчуження частини будівлі на користь ОСОБА_1., у власності
позивача залишилась будівля ІНФОРМАЦІЯ_1 площею 315.75 кв.м., яка і
використовується позивачем для здійснення його цілей, передбачених Статутом.

Відповідно до п.
3.8 Статуту реалізуючи статутні цілі діяльності, товариство має право
відповідно до законодавства укладати угоди з підприємствами, установами,
організаціями, товариствами і з фізичними особами.

Укладаючи
договори купівлі-продажу частини будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 з фізичною особою
ОСОБА_1, позивач діяв в межах, зазначених Статутом, отримав від продажу певні
грошові кошти, тобто прибуток. І такі його дії не можливо визнати такими, що
суперечать його інтересам, або Статуту.

Доводи позивача
про те, що він з мотивів відсутності необхідної кількості приміщень і площ не
може здійснювати свою діяльність, не переконливі.

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку,
правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства,
правильно вирішив спір.

Доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або
могло призвести до неправильного вирішення справи. Тому рішення суду є законним
і підстав для його скасування.

3

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального законодавства.

Керуючи ст. 304, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відхилити. Рішення Центрально-Міського районного суду
міста Макіївки Донецької області від 12 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її
проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.