Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

20 грудня 2007
року                                                               м. Лисичанськ

Лисичанській
міський суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                                      Фастовця
В.М.,

при
секретарі судового засідання                              Бандуровій
В.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом приватного
підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди у межах середнього заробітку,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка
звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що відповідачка з
червня 2007 року перебували з нею у трудових відносинах і працювала продавцем.
Під час перевірки органами ДПС були виявлені порушення законодавства про
розрахункові операції, за які до позивачки були застосовані штрафні санкції на
суму 1835 грн., сплачені нею у повному обсязі. Просить стягнути з відповідачки
нанесену шкоду у межах середнього заробітку в розмірі 400 грн.

У судовому
засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у
позові, доповнила, що договору про повну матеріальну відповідальність з
відповідачкою не укладала. 170 грн. від неї не отримувала, додаткову ставку
єдиного податку за відповідачку не сплачувала і договір у центрі зайнятості на
прохання відповідачки не реєструвала.

Відповідачка у
судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що дійсно працювала у
позивачки, та говорила, що при можливості не треба проводити через касу
розрахунки. Податківці придбали товару на 12 грн., які вона не
"пробила". Також у книзі не були підклеєні два чеки, один її, а
другий напарниці. Вона сплатила позивачці 170 грн. за цей чек. Вважає, що
позивачка повинна була одразу пред'явити їй претензії, але вона одразу сплатила
їх зарплатню.

Судом досліджені
наступні докази: акт перевірки; рішення про застосування штрафних санкцій;
квитанція про сплату штрафних санкцій; трудовий договір; свідоцтво про
реєстрацію СПД; свідоцтво про сплату єдиного податку.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши докази, вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню.

В судовому
засіданні встановлено, що між сторонами у справі відсутні трудові
правовідносини, фактично склалися цивільні правовідносини щодо виконання
роботи, а тому стягнення шкоди у розмірі середньомісячного заробітку з
відповідачки за нормами трудового законодавства є неможливим.

Відмовляючи в
задоволені позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до
ч.1 ст.21 КЗпП України (далі Кодекс) трудовий
договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.
24-1 Кодексу у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною
особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення
працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір
у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному
Міністерством праці та соціальної політики України.

Згідно п.2 Указу
Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності субєктів малого підприємництва" в редакції Указу №746/99 від
28.06.99. платник єдиного податку використовує найману працю, ставка єдиного
податку збільшується на 50%.

На підставі ст.130
ч.1 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на
них трудових обов'язків.

З матеріалів
справи вбачається, що договір, укладений між сторонами у справі (а.с.9), не був
зареєстрований у передбаченому законодавством порядку, як пояснила позивачка,
яка є платником єдиного податку (а.с.11), ставку податку на відповідачку не
сплачувала.

Таким чином, між
сторонами у справі відсутні трудові правовідносини, однак за своїм характером
вони є цивільними правовідносинами щодо виконання робіт.

Оскільки діюче
трудове законодавство передбачає відшкодування шкоди тільки у разі наявності
трудових відносин, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 24,130 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні
позову приватного підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди у межах
середнього заробітку відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до
Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів
з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.

Суддя: