УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2007 р.                                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого              Девляшевського В.А.

суддів:                         Горблянського Я.Д.; Проскурніцького
П.І.

секретаря                    Логажевської М.Б.

3 участю
адвокатів:                     ОСОБА_1,
ОСОБА_2;

позивача                     ОСОБА_3;

відповідачів:               ОСОБА_4; ОСОБА_5.;
ОСОБА_6.; ОСОБА_7.; ОСОБА_8.; ОСОБА_9., ОСОБА_10.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Калуського міськрайонного суду від 11 травня 2007 р.,-

встановила:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11.05.2007 р. ОСОБА_3 поновлено
термін позовної давності, його позовні вимоги задоволені: за ним; ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5.; ОСОБА_6. та ОСОБА_7. визнано право спільної сумісної власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1. Крім того, визнано недійсними: рішення виконавчого
комітету Голинської сільської ради від 23.12.2003 р. №64 "Про оформлення
права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1"; свідоцтво про право
власності на зазначене будинковолодіння; договір дарування цього будинку,
укладений 14.04.2004 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Місцевий суд дійшов до висновку про те, що станом на день
введення в дію Закону України "Про власність", тобто 15.04.1991 року,
двір, в якому проживали ОСОБА_3, ОСОБА_4; ОСОБА_5, ОСОБА_7. та ОСОБА_6., був
колгоспним. Тому, на думку суду, позивач та названі відповідачі набули право
спільної сумісної власності на спірний будинок. У зв"язку із цим місцевий
суд вважав, що рішення виконавчого комітету Голинської сільської ради від
23.12.2003 р. №64 та видане на підставі нього свідоцтво про право власності
ОСОБА_4 на спірне будинковолодіння, договір дарування цього будинку ОСОБА_5. є
незаконним.

В апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_4 посилається на те, що
місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що спірний будинок АДРЕСА_1
є спільною сумісною власністю п"яти осіб. На думку апелянта, суд не
врахував, що її двір відноситься до категорії робітничих, і що саме їй рішенням
зборів уповноважених колгоспу "Росія" від 13.09.1984 р. було надано
дозвіл на спорудження названого будинку. ОСОБА_4 вказує, що після отримання
будівельного паспорту в

Справа
№22-ц-790/2007 р.                                             Головуючий
у 1 інстанції Якимів Р.В.

Категорія 5                                                                        Доповідач
Девляшевський В.А.

1985 p. вона з
сім"єю до липня 1990 року збудувала спірний будинок за особисті кошти.
Тому вважає, що право власності на спірний будинок правомірно було оформлено на
неї, і вона вправі була подарувати його дочці. Апелянт вказує, що у випадку
визнання двору колгоспним, право на спірне майно мали б дев"ять осіб,
тобто вона; її мати, чоловік і діти. Крім того, на думку ОСОБА_4, місцевий суд
в порушення вимог ст. 73 ЦПК України з власної ініціативи, безпідставно поновив
ОСОБА_3. строк позовної давності. У зв"язку із викладеним ОСОБА_4 просить
оскаржене рішення скасувати, ухваливши по даній справі нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

До апеляційної скарги ОСОБА_4 в порядку, встановленому ст. 299 ЦПК України,
приєдналися: ОСОБА_5., ОСОБА_7., ОСОБА_6.; ОСОБА_8.; ОСОБА_9., ОСОБА_10.

В засіданні Апеляційного суду ОСОБА_4 та інші названі особи апеляційну
скаргу з наведених підстав підтримали.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши, що він з бувшою
дружиною своєю особистою працею і коштами приймав участь у спорудженні спірного
будинку, а після завершення його будівництва у 1990 році перейшов з своєю
сім"єю туди проживати. Вважає, що він, його діти, бувша дружина і теща
мають рівне право власності на спірне будинковолодіння, яке мало статус -
"колгоспний двір".

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, думку адвокатів, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Встановлено, що з наданням ОСОБА_4 земельної ділянки для спорудження
будинку згідно рішення зборів уповноважених колгоспу "Росія" від
31.05.1984 року утворився новий колгоспний двір, членами якого стали: ОСОБА_4;
ОСОБА_5., ОСОБА_3; ОСОБА_6. та ОСОБА_7.. Даний факт доведено документальними
відомостями, які є в справі, зокрема, довідкою Голинської сільської ради від
20.03.2006 р. (а.с. 10); копією особового рахунку двору (а.с. 13) і яким
місцевий суд дав правильну оцінку.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_3 особистою працею та коштами приймав
участь у спорудженні спірного будинковолодіння, яке є майном колгоспного двору.

Об"єктивних відомостей про те, що він вибув з цього двору і згідно ст.
126 ЦК України
1963 року втратив право на долю в цьому майні, немає.

Твердження ОСОБА_9.; ОСОБА_8.; ОСОБА_10. про те, що вони також мають право
на частку спірного будинку, є безпідставними, такими, що не грунтуються на
нормах законодавства, оскільки ці особи залишились членами іншого колгоспного
двору, головою якого була Гладенька Г.В., і відомостей про те, що вони приймали
участь у створенні цього майна, немає.

У зв"язку із вище викладеним колегія суддів погоджується з висновком
місцевого суду про виникнення права спільної сумісної власності на спірне
будинковолодіння у ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_7.; ОСОБА_6., ОСОБА_4, оскільки
вони були членами одного двору і залишались ними на час вступу в дію як Закону
СРСР "Про власність" так і відповідного Закону України. Помилкове
посилання суду у рішенні не на ст.ст. 120; 123 ЦК України 1963 року, а на норми Закону України "Про
власність", не свідчить про неправильність цього висновку. Однак,
посилання суду у рішенні на норми названого закону слід виключити.

На думку колегії суддів, не спростовує названого висновку
суду 1-інстанції і факт прийняття в експлуатацію спірного будинку 21.07.1990
року, адже це майно було створено за рахунок праці і коштів членів зазначеного
двору під час дії відповідних норм ЦК
України 1963 року (ст.ст. 120-126), які регулювали правовідносини щодо
власності колгоспного двору.

Отже, місцевий
суд правильно вважав, що оформлення права власності на спірне будинковолодіння
тільки на ОСОБА_4 та відчуження нею цього будинку по договору

дарування
ОСОБА_5. суперечить нормам закону і законним інтересам ОСОБА_3 та інших осіб.

Оскільки ОСОБА_3 у вересні 2006 року пред"явив позов про визнання
недійсними: рішення сільської ради від 23.12.2003 p., свідоцтва про
право власності на будинок, виданого ОСОБА_4 на підставі названого рішення, та
договору дарування спірного будинку від 14.04.2004 року, він не пропустив
встановлений законом 3-х річний строк позовної давності, як помилково вважає
апелянт.

На думку колегії суддів, рішення по даній справі є законним і
обгрунтованим. Доводи апелянта не спростовуюить висновків суду. Тому підстав
для скасування оскарженого рішення немає.

Приймаючи до уваги вище наведене та керуючись ст.ст. 120;
123 ЦК України
1963 року; ст.ст. 307 ч.1; 308; 319; 325 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного
суду від 11 травня 2007 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців після дня її
проголошення.