АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
вересня 2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду   Одеської

області
в складі:

головуючого                            Косогор Г.О.

суддів                              Ткачук О.О.
Ісаєвої Н.В.

при
секретарі                            Ісаєвої
ЮС.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним,  та за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання не чинити перешкоди
у користуванні ти виселення,

встановила:

У липні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним,  в якому просив
визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 16 березня
2000 року,  згідно якого ОСОБА_1 передав
спірний будинок у дар малолітньому ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вважав договір недійсним у зв'язку з тим,  що він був укладений під впливом обману та
порушив права малолітньої дитини,  також
просив стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 7 000 гривень.

У
листопаді 2006 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання не чинити перешкоди
у користуванні ти виселення звернулась ОСОБА_3. У своєму позові ОСОБА_3
посилалася на те,  що вона 18 вересня
2006 року придбала у власність житловий будинок з господарчими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Просила
усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5 000
гривень та судові витрати.

У подальшому
обидві справи були об'єднані в одне провадження.

У судовому
засіданні сторони підтримали свої позовні вимоги

Справа
№22ц-3623/2007 р.                                 Головуючий
1- ої інстанції

Кириченко П.Л.

Категорія:
13                                                        Доповідач:
Ткачук О.О.

Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2007 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було
відмовлено,  позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 був задоволений
частково,  виселено ОСОБА_1 з житлового
будинку АДРЕСА_1,  в іншій частині позову
відмовлено.

На дане
рішення принесена апеляційна скарга ОСОБА_1,  в якій ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги та заперечення на неї,
вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду,  судова колегія вважає,  що апеляційна скарга не піддягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно  ст.  10
п.3 ЦПК України,  кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається,  як на підставу своїх вимог
та заперечень,  а суд згідно  ст.  11
п. 1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Згідно  ст. . 48 Закону України «Про
власність»,  власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно  ст. . 116 ч. 3 ЖК України,  особи,
які самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом
першої інстанції було вірно встановлено,
що власником жилого будинкуАДРЕСА_1 є ОСОБА_3,  що підтверджується договором купівлі-продажу
від 18 вересня 2006 року. У даному будинку мешкає також ОСОБА_1,  але підстав для проживання у вищеназваному
будинку у відповідача немає,  бо
відповідно до договору від 16 березня 2000 року,  спірний будинок ОСОБА_1 передав у дар
малолітньому ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
від імені якого діяла його мати,  ОСОБА_2.

Не
визнаючи дану угоду,  ОСОБА_1 звернувся з
позовом до суду,  але Овідіопольським
районним судом Одеської області вже розглядалась тотожня цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним у зв'язку з недієздатністю позивача. Дана справа
була розглянута по суті,  та рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 вересня 2002 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
було відмовлено. Рішення набрало законної сили.

За таких
підстав,  суд першої інстанції вірно
зазначив,  що проживання відповідача
ОСОБА_1 у спірному будинку є перешкодою у користуванні цим будинком позивачкою
ОСОБА_3,  а тому дійшов вірного висновку
про необхідність,  згідно  ст. . 116 ЖК України,  виселити ОСОБА_1 та осіб,  які з ним мешкають,  зі спірного будинку.

Суд
перевірив усі докази,  які навів позивач
у підтвердження своїх вимог,  а
відповідач - у підтвердження своїх заперечень,
навів у рішенні фактичні обставини,
які були встановлені судом при розгляді справи,  вірно застосував правові норми,  що регулюють ці правовідносини,  та зробив вірний висновок про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_3

Посилання
в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те,  що
він уклав договір дарування під впливом обману з боку ОСОБА_2 ,  тому що він не є батьком ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та у зв'язку з тим,  що ця угода була укладена без згоди органу
опіки та піклування,  не беруться судовою
колегією до уваги,  оскільки договір було
укладено в інтересах дитини,  яка
одержала дім у дар,  а також при

укладанні
договору дарування від імені малолітньої дитини діяла її мати,  ОСОБА_2.

Інших
доводів,  маючих правове значення,  у апеляційній скарзі не наведено.

Таким
чином,  судова колегія дійшла до
висновку,  що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу,  дав належу оцінку наданим доказам,  постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
308,  313-315 ЦПК України,  судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на
протязі двох місяців з дня проголошення у Верховний Суд України.