Справа №
3074,   2007р.                                   Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня  2007 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого
судді Курило В.П. суддів   Шамрило
Л.Г.,  Санікової О.С.  при секретарі Степаненко В.Б.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької
області від 23 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про захист
честі і гідності і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До
Апеляційного суду Донецької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на
рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня
2007 року,  яким визнана недостовірною
інформація,  поширена ОСОБА_228 липня
2006 року на черговому засіданні Родинської міської ради про те,  що ОСОБА_1взяла грошові кошти у приватних
підприємців ОСОБА_3і ОСОБА_4для проведення культурних заходів та витратила
вказані гроші на свої потреби,  а потім
звернулась до адміністрації ДП „Вугільна компанія „Краснолиманська" з
проханням відшкодувати отримані гроші вказаним приватним підприємцям.

ОСОБА_2зобов"язаний
на черговому засіданні Родинської міської ради спростувати поширену ним
недостовірну інформацію про те,  що
ОСОБА_1взяла грошові кошти у приватних підприємців ОСОБА_3і ОСОБА_4для
проведення культурних заходів та витратила вказані гроші на свої потреби,  а потім звернулась до адміністрації ДП
„Вугільна компанія „Краснолиманська" з проханням відшкодувати отримані
гроші вказаним приватним підприємцям.

Стягнуто
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1у відшкодування моральної шкоди 2000 грн. і судові
витрати : 100 грн. -судовий збір і 7.50 грн. витрати на
інформаційно-технічне забезпечення.

В задоволені
інших позовних вимог позивачці відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати,  постановити нове рішення,  яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Вважає,  що позивачка не довела в суді
факту розповсюдження ним щодо неї недостовірної інформації.

Суд
неправильно застосував норми матеріального права,  тобто застосував норми,  що не мали застосовуватися.

2

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції
встановив,  що 28 липня 2006 року на
черговому засіданні Родинської міської радиОСОБА_1  -
начальник управління у справах сім"ї,
молоді та культури звітувала про свою роботу. І відповідач ОСОБА_2
поширив про неї недостовірну інформацію. Зокрема він заявив,  що вона для проведення культурних заходів
взяла у підприємців ОСОБА_3грошові кошти,
витратила їх на свої потреби,  а
потім звернулась до адміністрації ДП „Вугільна компанія „Кранолиманська" з
проханням відшкодувати отримані гроші вказаним приватним підприємцям.

Поширенням
вказаної недостовірної інформації були принижені честь і гідність
позивачки,  заподіяно моральну шкоду.
Тому суд зобов"язав відповідача спростувати поширену інформацію і стягнув
на відшкодування моральної шкоди 2000
грн.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення відповідача,  його представника,  позивачки,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд вважає,  що скарга підлягає частковому
задоволенню,  А рішення суду в частині
спору про відшкодування моральної шкоди зміні,
виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
З Конституції України людина,  її
життя і здоров"я,  честь і гідність,  недоторканість і безпека визнаються в Україні
найвищою соціальною цінністю.

Згідно  ст.  297 ЦК України кожен
має право на повагу до його честі та гідності.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції
встановив,  що честь і гідність позивачки
були порушені відповідачем шляхом поширення щодо неї неправдивої інформації. Це
мало місце 28 липня 2006 року під час
проведення сесії Родинської міської ради.

Суд
об"єктивно перевірив доводи відповідача про те,  що факту розповсюдження недостовірної
інформації не було і зробив правильний висновок про те,  що вони спростовані наданими сторонами
доказами. Зокрема,  в судовому засіданні
свідок ОСОБА_5 підтвердив ,  що
відповідач на засіданні сесії міської ради у присутності депутатів заявив,  що позивачка отримала від підприємців ОСОБА_3
грошові кошти для проведення культурних заходів,  а сама витратила їх на свої потреби.

Вказані
пояснення підтвердили і свідки ОСОБА_6.,
ОСОБА_7,  ОСОБА_8і інші.

Як
роз"яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 своєї постанови №7 від 28
вересня 1990 року „Про застосування судами законодавства,  що регулює захист честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організацій" з подальшими змінами і доповненнями під поширенням відомостей
слід розуміти повідомлення їх в публічних виступах,  а також в іншій формі невизначеному числу
осіб або хоча б одній людині.

За таких
умов суд дійшов правильного висновку про те,
що факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації щодо
позивачки мав місце.

Доводи
відповідача на те,  що в суді надані
позивачкою докази були спростовані поясненнями інших свідків не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції до уваги. Відповідно до ч.1  ст.
212 ЦПК України суд першої інстанції в межах своєї компетенції наданим
сторонами доказам дав належну правову оцінку і в своєму рішенні привів
переконливі мотиви,  з яких він не
прийняв до уваги пояснення свідків,
опитаних на стороні відповідача.

Суд
зробив правильний висновок і про те,  що
поширена відповідачем щодо позивачки недостовірна інформація дійсно принижує
честі і гідність позивачки через те,  що
порушують у осіб,  які ознайомились з
цієї інформацією,  думку про те,  що позивачка здатна порушувати закон,  недодержуватись принципів порядності і
людської моралі.

За таких
умов суд відповідно до  ст.  298
ЦК України правильно зобов"язав відповідача спростувати поширену ним
інформацію.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції повно,  всебічно і об"єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін,  встановленим фактам
і доказам дав правильну правову оцінку,
правильно застосував норми матеріального права.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства,  що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

3

Відповідно
до ч. 1  ст.  208 ЦПК України суд
апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін і відхиляє
апеляційну скаргу,  якщо визнає,  що рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального законодавства.

Отже,  рішення суду першої інстанції в наведеній
частині є законним і обгрунтованим і підстав для його скасування не має.

Одночасно
апеляційний суд вважає,  що рішення в
частині спору про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні,  а сума грошової компенсації,  що підлягає стягненню на користь
позивачки,  - зменшенню,  враховуючи такі обставини.

Судом
встановлено,  що тяжких наслідків від дій
відповідача,  позивачка не зазнала,  поновлення честі і гідності позивачки
відбудеться у спосіб,  визначений судом
першої інстанції,  що є головним при
вирішенні питання про захист порушеного права позивачки. Тому з врахуванням
викладеного,  характеру заподіяння
моральної шкоди,  ступеню моральних
переживань позивачки апеляційний суд вважає,
що для відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 500 грн.,  що буде відповідати також принципу зваженості
і розумності.

Вирішуючи
питання про відшкодування моральної шкоди і визначаючи суму грошової
компенсації,  суд першої інстанції
неправильно застосував норми матеріального права,  що відповідно до п. 4 ч. 1  ст.  309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення суду.

Керуючись  ст.  304,
307,  308 ЦПК
України,  апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково. Рішення Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 23 січня 2007 року в частині спору про відшкодування
моральної шкоди змінити. Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1на відшкодування
моральної шкоди п"ять сот
гривень.

В іншій частині
це ж рішення залишити без змін,
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його проголошення і
може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду апеляційної
інстанції.