АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №22-8938
інстанції - Зіміна В.Б..
Доповідач - Пікуль А.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17  грудня
2007  року.  Колегія
суддів  судової палати  в
цивільних  справах Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого                                                                    Пікуль
А.А.

суддів                                                                               Кабанченко
О.А., Коротуна В.М.

при секретарі                                                                   Твердохліб
Ю.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня
2007 року в справі за позовомОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
«ТОМАК», треті ' особи: Управління Пенсійного фонду України в Деснянському
районі м. Києва, Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про
зобов'язання видати довідку про нараховану заробітну плату за роботу в зоні
відчуження, відшкодування шкоди

встановила:

Рішенням
Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2007 року за
безпідставністю відмовлено в задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства «ТОМАК», треті особи: Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва, Деснянська районна у м. Києві державна
адміністрація, про зобов'язання видати довідку про нараховану заробітну плату
за роботу в зоні відчуження, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1000
грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., завданої неправомірними діями
відповідача, який безпідставно відмовляє у видачі довідки.

Не погодившись з
таким вирішенням спору ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм
процесуального та матеріального права, неповноту судової перевірки, просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Суд першої
інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_1.
перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1974 року по 1995 рік, в
період з 11 квітня 1986 року - на посаді заступника генерального директора.

Наказом №212 від
25 липня 1986 року з метою визначення можливості використання заводської бази
відпочинку в с. Отишев Чорнобильського
району на заводі торгівельного машинобудування була створена комісія,
заступником якої призначено ОСОБА_2.

Наказом №222 від
1 серпня 1986 року членів даної комісії разом з позивачем ОСОБА_1. направлено у
відрядження з 4 серпня строком на три дні в с Отишев Чорнобильського району на базу відпочинку та м.
Чорнобиль для участі в роботі комісії.

Фактично в
період з 4 по 7 серпня 1986 року ОСОБА_1. у відрядженні не перебував, пояснив,
що перебував у відрядженні в зоні відчуження в період з 13 по 15 серпня 1986
року. Доказів, зокрема посвідчення про відрядження, на підтвердження
перебування позивача у відрядженні в зоні відчуження суду не надано.

Наказом №254 від
1 вересня 1986 року члени комісії разом з позивачем ОСОБА_1. направлені у
відрядження з 4 вересня строком на три дні в с Оташев Чорнобильського району на базу відпочинку для
участі в роботі комісії. Доказів, зокрема посвідчення про відрядження, на
підтвердження перебування позивача у відрядженні у зоні відчуження в указаний
період суду також не надано.

Наказом №119 від
14 жовтня 1992 року головному бухгалтеру підприємства наказано виплатити
ОСОБА_1. заробітну плату з урахуванням .коефіцієнту 3 і діючих у 1986 році
окладів за шість днів: 13-15 серпня; 4-6 вересня 1986 року, оскільки перевіркою
встановлено неправильне нарахування заробітної плати. Проведення виплати
позивач підтвердив ксерокопією розрахункового листка.

Дані наказів
№222 від 1 серпня 1986 року, №254 від 1 вересня 1986 року, №119 від 14 жовтня
1992 року, протоколу №5 від 1993 року містять розбіжності щодо часу знаходження
позивача у відрядженні, документи на підтвердження перебування ОСОБА_1. у
відрядженні в зоні відчуження ( посвідчення про відрядження ) відсутні, дані
про наявність у відповідача станом на 1986 рік бази відпочинку в с Отишев
Чорнобильського району також відсутні.

Враховуючи
наведене, ВАТ «Томак» правомірно відмовив позивачу у видачі довідки про
нараховану заробітну плату в зоні відчуження.

Заслухавши
доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до
висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Виходячи з
наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових
доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про  те, що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими, доведені.

Висновки суду
щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам
справи та положенням матеріального закону.

Норми
матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Апеляційна
скарга позивача не містить обставин, які могли б бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав - для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи
апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка наданих
сторонами доказів, внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам
справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновки суду є повністю
мотивованими, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні письмових
доказах. Доводи позивача в тій частині, що ВАТ «Томак» надав суду лише ті письмові
докази, які вигідні йому, є лише припущеннями, оскільки крім судового розгляду
питання перебування позивача у зоні відчуження в 1986 році було предметом
ретельної перевірки Управління захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС в
результаті якої встановлена відсутність документів, що підтверджують участь у
роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження ( а.с.67-69).

Таким чином, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не
спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись
ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.