Справа №2-1941
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

====================================================================

24 жовтня  2007 року
Ялтинський міський суд Автономної

республіки
Крим у складі головуючої  судді Земляної
Г.В., при секретарі

Копистко
О.М. з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у

відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Ялти цивільну справу за позовом

ОСОБА_3
до  ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого
комітету Ялтинської міської ради про визнання

недійсним
договору дарування квартири, визнання
недійсним приватизації

квартири  у частині , визнання недійсним свідоцтва про
право власності на житло

в
частині, визнання права власності на частину квартири і зобов'язати

зареєструвати
позивача по спірній квартирі,    треті
особи  Комунальне

підприємство
«Ремонтно експлуатаційна організація №3», Відділ громадянства

реєстрації  міграції фізичних осіб при Ялтинському  міському управлінні

Головного
управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній

республіці
Крим, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, і
представник виконавчого

комітету
Ялтинської міської ради заперечують проти заявлених вимог.

ПозивачіОСОБА_3 звернувся до суду із
позовом до   ОСОБА_4, ОСОБА_5,
виконавчого комітету Ялтинської міської ради про визнання

недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1  між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 26 квітня

2007
року, визнати недійсною приватизацію вищевказаної квартири,  визнати

частково
недійсним  свідоцтво про право власності
на квартируАДРЕСА_1 №7399-1 від 27 січня 1995 року на ім'

я
ОСОБА_4 і ОСОБА_6, визнати за позивачем право власності на 1/3

частину  кварти №15 у вищевказаному будинку і
зобов'язати Відділ громадянства,

реєстрації,
міграції  фізичних осіб при
Ялтинському  міському управлінні

Головного
управління Міністерства внутрішніх (далі ВГРМ ФО при ЯГУ ГУ МВС

України
в АРК) зареєструвати його по спірній квартирі.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що
позивач  перебував у фактичних

шлюбних
відношеннях із  ОСОБА_6 із літа 1993 року
і постійно проживав у

квартиріАДРЕСА_1
разом із ОСОБА_6 і

її
матер'ю ОСОБА_4, вони вели спільне господарство, мали спільний

бюджет.
Однак при його прописці по спірній квартирі
помилково не вказали,

номер
квартири в якій він проживав. Після смерті його цивільної дружини йому

стало
відомо, що квартира у якій він проживав була приватизована його фактичною

дружиною
і ОСОБА_4 у 1995 році. Після смерті ОСОБА_6 у червні

2006
року  родичі померлої вигнали його з
квартири. Вважає, що при приватизації

спірної
квартири порушені його права, так як він був прописаний у спірній

квартирі  і перебував у фактичних шлюбних відношеннях
із померлою до її смерті.

У
зв'язку із чим слід  скасувати свідоцтво
про право на спадщину, договір

дарування
квартири на ім'я ОСОБА_5 і визнати за ним право власності на

частину
квартири, зареєструвавши його по спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти
заявлених вимог. Суду

пояснила,
що позивач не був прописаний у квартирі, так як вона згоди на його

прописку
не давала. Позивач після приватизації квартири фактично проживав в їх

квартирі
разом із її донькою ОСОБА_6. Позивач не був прописаний по

спірній
квартирі. Вона згоди на його прописку не давала, як основний

квартиронаймач.
Донька казала їй, що позивачу потрібно було для

трудовлаштування
прописка. Вона разом із донькою приватизувала квартиру  у

січні
1995 року і позивач не був зареєстрований у квартирі. Позивач дійсно

мешкав
разом із донькою в їх квартирі після приватизації. Про те що квартиру

вони
приватизували позивач знав. Після смерті доньки вона прийняла спадщину і

подарувала
квартиру онуку ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_5 заперечував
проти заявлених вимог, так як

приватизація
квартири була проведена правильно. На момент приватизації позивач

не
був прописаний у спірній квартири не перебував у шлюбі із ОСОБА_6. Він

дійсно
проживав у приватизованій квартирі із його тіткою, деякий час. Підстав

для
визнання недійсним договору і реєстрації позивача по спірній квартирі не

має.

Виконавчий комітет Ялтинської міської
ради заперечує проти заявлених

вимог,
так як розпорядження про приватизацію и приватизація квартири були

проведені
із дотримання норм закону по довідці про склад сім'ї в якій позивач

не
був вказаний, так як не був членом сім'ї наймача. Підстав для визнання

недійсним
свідоцтва про право власності не має.

Треті особи ВГРМ ФО при ЯГУ ГУ МВС
України в АРК у судове засідання

не
з'явилися. Про день і час слухання справи повідомлений належним чином.

Причин
неявки до судового засідання не надав. Надав до суду листа із

повідомленням,
що копій документів про реєстрацію ОСОБА_3 АДРЕСА_2 із 1993 року  не має, так як ОСОБА_3

значиться
зареєстрованим по вказаній адресі із 17 січня 2001 року. Прописні

матеріали
зберігаються  на протязі трьох років і на
наступний час знищені у зв'

язку
із припиненням терміну зберігання.

Представник  третьої особи Комунального підприємства
«Ремонтно-

експлуатаційна
організація №3» про день і час слухання справи повідомлена

належним
чином. Причин неявки до судового засідання не надали.

Вислухавши учасників процесу,
свідків, вивчивши матеріали справи,

суд  вважає що позивні вимоги ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності від 27

січня
1995 року  №7399-1,  виданого на підставі  розпорядженням  виконавчого

комітету
Ялтинської міської ради народних депутатів №9262 від 27 січня 1995

року,
власниками квартири АДРЕСА_1 стали ОСОБА_4 і ОСОБА_6(арк.спр.36,55,66).

Розпорядження
№50(1) про передання у власність ОСОБА_4 квартири( арк..

спр.35)
було прийнято виконавчим комітетом Ялтинської міської  ради народних

депутатів
27 січня 1995 року  на підставі  заяви основного квартиронаймача

ОСОБА_4  і члена її сім'ї - її доньки ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і довідки про склад сім'ї наймача, в якій вказано, що у
спірній

квартирі
проживали станом на 03 жовтня 1994 року ОСОБА_6 ОСОБА_4

(арк.спр.38,
69).

Згідно із вищевказаної довідки про
склад сім'ї основного наймача

вказана
тільки її донька ОСОБА_6(арк..спр.38). Вказана довідка завірена

посадовими
особами Житлово експлуатаційної контори №4.
Підстав для сумнівів у

правильності
вищевказаних документів, чи визнання їх неправомірними не має.

На підставі ч.2 ст.8 Закону  України «Про приватизацію державного

житлового
фонду»  передача займаних квартир у
власність  здійснюються у спільну

сумісну  або часткову
власність за письмовою згодою всіх повнолітніх сім'ї,

які
постійно мешкають в даній квартирі.

При цьому на підставі ч.1 ст.5
Закону України «Про приватизацію

державного
житлового фонду» .до членів сім'ї наймача включаються лише

громадяни,
які  проживають в квартирі  разом із наймачем або за яким

зберігаеться  право на житло.

Перевіряючи доводиОСОБА_3,  що він як член сім'ї наймача мав

право
на приватизацію 1/3 частини квартири, судом встановлено, що згідно із

ксерокопії
паспорта, позивач ОСОБА_3  зареєстрований
по будинку АДРЕСА_2 із 13 серпня  1993
року(арк.спр.9) і у квартирі

прописаним
не був.

Згідно із форми №15 поспортного
столу  Ремонтно-експлуатаційної

організації
№3  встановлено, що 23 липня 1993 року
позивач виписався із м.

Миколаєва,
а  13 серпня 1993 року позивач був
прописаний у будинку АДРЕСА_2(арк.спр.65).
Вказані обставини у судовому засіданні

підтверджені
довідкою адресного столу(арк.спр.34).

Разом із тим, відповідачка
ОСОБА_4, яка була допитана у

судовому
засіданні у якості свідка,  пояснила
суду, що згоди не прописку

позивача
у вищевказаній квартирі не давала. Ці обставини позивачОСОБА_3

у
судовому засіданні не оспорював.

Разом із тим, у порушення вимог
ст.60 ЦПК України позивачем не

надано
суду доказів, що на час приватизації житла він постійно мешкав, як член

сім'ї
наймача ОСОБА_6  у спірній квартирі.

Допитана у судовому засіданні по
клопотанню позивача свідок

ОСОБА_7
суду пояснила, що знає позивача із 1993 року, так як позивач

зустрічався,
а потім став проживати із ОСОБА_6.

Таким чином судом не встановлено,
обставин, що позивач в момент

приватизації
був прописаний і  постійно проживав у
спірній квартирі і таким

чином
мав право на приватизацію спірної квартири.

При таких обставинах, підстав для
визнання недійсним рішення про

приватизацію,
і свідоцтва про право власності на житло не має, так як на момент

приватизації
спірної квартири позивач не був прописаний по спірній квартирі, не

був
членом сім'ї наймача.

Сам по собі факт тривалого
проживання позивача у належній на

право
власності відповідачці ОСОБА_4. і ОСОБА_6 спірній квартирі,

який
у   судовому засіданні підтверджено
поясненнями свідків ОСОБА_8,

ОСОБА_7
і не заперечується відповідачкою ОСОБА_4, не може бути

підставою
для скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Доводи позивача, що він
перебував в фактичних шлюбних

відношеннях
із ОСОБА_6 суд не може взяти до уваги, так як
шлюб між ними

не
зареєстрований і рішенням суду цей факт не встановлено.

Доводи позивача, що він також  був прописаний по спірній квартирі,

суд
також не може взяти до уваги. Надана позивачем особиста картка по місцю

попередньої
праці ялтинське ПТП 14362(арк.спр.89), де вказано, що він

зареєстрований
по спірній квартирі, суд не може взяти до уваги, так як в

оглянутому
судом оригіналі особистої картки  домашня
адреса позивача  дописана.

Разом із тим, судом встановлено,
що після смерті ОСОБА_6 у

спадщину
увійшла ? частка спірної квартири. ОСОБА_4 як спадкоємиць за

законом
прийняла спадщину и отримала свідоцтво про право на спадщину за законом

від
19 січня 2007 року на квартиру у цілому. 06 квітня 2007 року ОСОБА_4  розпорядившись усією належною їй на праві
власності спірною квартирою

подарував
її 06 квітня 2007 року ОСОБА_5(арк.спр.41,42).

Так як підстав для визнання за
позивачем права власності на 1/3

частину
долі квартири не має, його вимоги про визнання недійсним договору

дарування,
а також реєстрацію його по спірній квартирі не підлягають

задоволенню.

Крім того, на підставі ст.257 ЦК
України загальний термін

позивної
давності встановлений у три роки.

Згідно із наданих документів спірна
квартира була приватизовано

сторонами
у 1995 році. Доводи позивача, що йому стало відомо про приватизацію

квартири,
тільки після смерті ОСОБА_6 суд не може взяти до уваги. Згідно

із
ксерокопії паспортаОСОБА_3, якій він отримав 17
липня 2001 року,  у

вказаний  термін йому було відомо , що він не
зареєстрований по спірній

квартирі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8
суду пояснила, що

їй
відомо, що ОСОБА_4 неодноразово казала, як буде розпоряджатися своєю

квартирою
у присутності позивача.

При таких обставинах судом встановлено,
що позивачем пропущено термін

позивної
давності і підстав для його поновлення не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,209,212-215 ЦПК України,

ст.ст.5,8
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову  ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого комітету

Ялтинської
міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири,

визнання  недійсним приватизації квартири  у частині , визнання недійсним

свідоцтва
про право власності на житло в частині, визнання права власності на

частину
квартири і зобов'язати Відділ громадянства, реєстрації, міграції

фізичних
осіб зареєструвати його по спірній квартирі - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в Апеляційний суд АРК

через
Ялтинський міський суд в порядку та строки, передбачені ст.ст.294-296 ЦПК

України.

Суддя

Ялтинського
міського

суду

Г.В.Земляна