Справа
№2-1302 2007 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 травня 2007 року                     Оболонський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді                                                                     -
Кричиної А. В.

при секретарі                                                                                -
Кисіль A.M.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго", 3-тя особа:
ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення
матеріального та морального відшкодування, поновлення права на отримання
додаткового пенсійного забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про
визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення позбавлення
премії, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з урахуванням індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.10.2003 року позов
задоволено частково. Визнано наказ № 128 від 28.04.2001 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного
стягнення у вигляді депреміювання та догани, недійсним. Стягнуто з АК
"Київенерго" на користь позивачки депреміювання відповідно наказу №
128 від 28.04.2001 року в сумі 259,76 грн. Змінено формулювання причин
звільнення ОСОБА_1, а саме:
вважати її звільненою з 01.11.2001 року за ст. 36 п.2 КЗпП України по
закінченню строку трудового договору. Стягнуто з АК "Київенерго" на
користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням
індексу інфляції з 01.11.2001 року по 23.10.2003 року в сумі 22940,80 грн.,
заробітну плату з 07.08.2001 року по 01.11.2001 року в сумі 2151,00 грн. та
моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Вказане рішення в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2001 року по
23.10.2003 року та заробітної плати з 07.08.2001 року по 01.11.2001 року
скасовано та направлено на новий розгляд. В іншій частині рішення набрало
законної сили.

Позивачка в суді після неодноразових доповнень своїх
позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь суму
депреміювання, премію, заробітну плату за час вимушеного прогулу, компенсацію
за невикористану відпустку, різницю в нарахуванні по виконавчому листу, оплату
вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду, яке вступило в законну
силу, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, а всього
44278,88 грн., стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі
30000,00 грн., поновити її право на отримання додаткового пенсійного
забезпечення з моменту припинення дії трудового договору згідно рішення суду з
01.11.2001 року з урахуванням її стажу роботи з 1960 року, зобов'язати
відповідача виплатити їй десять посадових окладів, суму виплат додаткового
пенсійного фонду Київенерго за період з 01.11.2001 року по день поновлення цього
права згідно колективного договору 2001 року.

Представники відповідача та 3-ї особи в суді позовні
вимоги не визнали, при цьому пояснили, що позивачку рішенням суду визнано
звільненою за закінченням строкового трудового договору 01.11.2001 року. На час
розгляду справи позивачкою отримані всі належні їй виплати, крім заробітку за
час вимушеного прогулу, оскільки з приводу його розміру існує спір, який в
судовому порядку не вирішено, будь-якої моральної шкоди позивачці не завдано.

2

Суд вислухавши
пояснення позивачки, представників відповідача та 3-ї особи, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать
йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до
ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Не підлягають
задоволенню вимоги позивачки про сплату їй заробітку за затримку розрахунку при
звільненні у сумі 26976,67 грн., оскільки під час розгляду справи встановлено,
що відповідачем позивачці були нараховані та сплачені всі суми, з приводу яких
не було спору, що підтверджується платіжними відомостями, видатковими касовими
ордерами (а.с. 219-232 т. 5). Щодо несплати заробітку за час вимушеного
прогулу, то з цього приводу між сторонами існує спір.

Згідно ст. 2371
КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що
не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача
моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн., оскільки з даної позовної вимоги з
підстав, які зазначає позивачка щодо трудового спору, вже прийнято рішення
судом, яке набрало законної сили, що стосується затримки позивачки міліцією як
учасниці акції, проживання в палатці під яку хтось підсипав ртуть, проживання в
пікеті на парапеті, то судом не встановлено, що з цих підстав завдано позивачці
моральну шкоду відповідачем.

Не підлягає
задоволенню вимога позивачки про стягнення суми деприміювання в розмірі 259,76
грн. згідно наказу № 128 від 28.04.2001 року, оскільки з вказаної позовної
вимоги постановлено рішення, яке набрало законної сили та на час розгляду
справи виконано, що підтверджується листком нарахування (а.с. 204 т. 5),
видатковим касовим ордером № 428 від 08.12.2005 року (а.с. 232 т. 5).Не
підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення на її користь премії в
розмірі 505,95 грн., оскільки вказані суми згідно розрахункових листків за
червень та серпень 2001 року (а.с. 201-202 т. 5) нараховані позивачці та
отримані позивачкою, що підтверджується її* власноручним підписом на видаткових
касових ордерах № 359 від 31.07.2001 року та № 361 від 18.07.2002 року (а.с.
229,230 т. 5).

Не підлягають
задоволенню позовні вимоги позивачки щодо стягнення на її користь доплати
різниці в нарахуванні по лікарняних листках в сумі 376,68 грн., оскільки суд
вважає, що відповідачем належним чином розраховані виплати по лікарняних
листках, які були нараховані позивачці після отримання відповідачем лікарняних
листків, в розмірі 1078,00 грн., які позивачка отримала.

Не підлягають
задоволенню позовні вимоги позивачки про стягнення на її користь оплати
вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду в частині поновлення на
роботі, яке вступило в законну силу, в розмірі 12308,54 грн., оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, на теперішній час набрало законної сили рішення
Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2003 року, яким позивачку на
роботі не поновлено, а змінено формулювання причин звільнення.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення
працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні
щорічної відпустки.

2

Судом встановлено, що позивачкою не використана відпустка
за період з 29.08.2000 року по 01.11.2001 року, тобто за 14 місяців, в зв'язку
з чим позовні вимоги позивачки про компенсацію за невикористану відпустку підлягають
частковому задоволенню, за 5 місяців 15 днів в розмірі 181,50 грн., оскільки
компенсація за невикористану відпустку за 8 місяців 15 днів позивачці
нарахована та сплачена в сумі 279,54 грн., що підтверджується листком
нарахування за червень 2001 року та видатковим касовим ордером № 359 від
31.07.2001 року (а.с. 229 т. 5).

Підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про
стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України, оскільки судом встановлено, що
згідно наказу АК "Київенерго" № 381 від 12.12.2001 року ОСОБА_1 була звільнена з
займаної посади з 07.08.2001 року та їй виплачена заробітна плата по 06.08.2001
року, отже на її користь необхідно стягнути середній заробіток за період з
07.08.2001 року по 01.11.2001 року, тобто по час звільнення позивачки у зв'язку
з закінченням строкового трудового договору. Суд вважає правильним обчислити
середній заробіток позивачки з заробітку, отриманого нею за квітень 2001 року в
розмірі 624,09 грн. та травень 2001 року в розмірі 809,68 грн. та включити в
дану суму премію в розмірі 259,76 грн., яка мала бути нарахована та виплачена
ОСОБА_1 відповідно до Положення про преміювання працівників виконавчої дирекції
"Київенерго" та апаратів управлінь філіалів Компанії за основні
результаті господарської діяльності, не пізніше місячного строку після
закінчення звітного періоду при виплаті зарплати за місяць. Отже, розмір
середнього заробітку для обчислення сум, що підлягають виплаті складає 846,77
грн. ((624,09+809,68+259,76):2=846,77 грн.). З урахування індексу інфляції за
вересень-жовтень 2001 року, який склав 100,3%, розмір середнього заробітку за
час вимушеного прогулу складає 2208,10 грн.

Суд вважає належним доказом довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за 2001 рік,
оскільки їх достовірність підтверджується штатними розписами АК
"Київенерго", введеними в дію з 01.12.2000 року та 01.04.2001 року
(а.с. 142-146 т. 5). На протязі всього розгляду справи всі довідки про
заробіток ОСОБА_1, що були надані відповідачем під час розгляду справи в різні
періоди, містять одні й ті ж відомості (т. 1 а.с. 180, т. З а.с. 96,123, т. 4
а.с. 17, т. 5 ах. 114).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки про
отримання додаткового пенсійного забезпечення з моменту припинення дії
трудового договору, згідно рішення суду з 01.11.2001 р. з урахуванням її стажу
роботи з 1960 року та зобов'язання відповідача виплатити їй 10 посадових
окладів, суму виплат додаткового пенсійного фонду АК "Київенерго" за
період з 01.11.2001 року по день поновлення цього права згідно колективного
договору 2001 року, оскільки згідно п. 3.2 вказаного договору, до категорії
непрацюючих пенсіонерів, яким надаються пільги, належать пенсіонери всіх
структурних підрозділів "Київенерго", останнім місцем роботи яких
перед першим звільненням у зв'язку з виходом на пенсію був один з підрозділів
компанії, та які мають стаж роботи в енергетиці не менше 5 років, разом з тим,
позивачка була звільнена не у зв'язку з виходом на пенсію, а у зв'язку з
закінченням строкового трудового договору (а.с. 95 т. 4).

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають
стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 51,00 грн., та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.83,116,117,237-1
КЗпП України , ст.ст. 10, 15, 60,61, 88,208,209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерної енергопостачальної компанії
"Київенерго" на користь ОСОБА_1
компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 181,50 грн., середній

4

заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 2208,10 грн., а всього 2389,60 грн. (дві тисячі
триста вісімдесят дев'ять грн. 60 коп.).

В задоволені іншої частини позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Стягнути з
Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на користь
держави 51,00 грн. судового збору та 30,00 грн. витрати за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м.
Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів.
Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається протягом 10
днів.