Справа № 22ц-3064/07
інстанції Каніщєва Н.О. Доповідач Соломаха Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
березня  2007р.                                           Апеляційний суд Донецької
областів складі:

головуючого                                                  Лук'янової
С.В.

суддів                                              Соломахи
Л.І., Олейнікової Л.С.

при секретарі                                 Стефановій
І.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку справу за позовом ОСОБА_1до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Селидове Донецької
області про відшкодування моральної шкоди з апеляційною скаргою відповідача -
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Селидове
Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від
23 січня 2007р., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_111 грудня 2006р. звернулася до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Селидове
Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Посилалася, що з 1981р.
працювала на шахті „Україна" ДП „Селидіввугілля". 07 липня 2002р. під
час виконання трудових обов'язків чергового електрослюсаря з нею трапився нещасний
випадок, внаслідок якого вона отримала гостре отруєння чадним газом та
продуктами горіння. Рішенням МСЕК від 19 січня 2005р. їй в зв'язку із отруєнням
встановлена втрата професійної працездатності 30%, вона визнана інвалідом 3
групи. Через ушкодження здоров'я на виробництві їй заподіяна моральна шкода, на
відшкодування якої просила стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі
30000грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23 січня 2007р.
з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Селидове
Донецької області на користь ОСОБА_1. стягнуто на відшкодування моральної шкоди
в зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві 19000грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що з 01
січня 2007р. дія Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на

2

виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в
частині відшкодування застрахованим моральної шкоди Законом України „Про
державний бюджет України на 2007 рік" зупинена, тому підстави для
задоволення позову відсутні. Крім того, позивач не надав доказів заподіяння
йому моральної шкоди, а саме, висновку МСЕК про встановлення йому факту заподіяння
моральної шкоди. Суд не врахував, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України
моральна шкода, заподіяна внаслідок порушення законних прав працівника, повинна
відшкодовуватися підприємством, яке не забезпечило позивачу належні умови
праці. Суд дав завищену оцінку глибині моральних страждань позивача, не
врахував, що в зв'язку з нещасним випадком їй щомісяця виплачуються страхові
виплати, виплачено одноразову допомогу.

В апеляційній інстанції представник відповідача Кудров А.С. доводи
апеляційної скарги підтримав.

Позивач ОСОБА_1у судове засідання не з'явилася. Про день
та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.65).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача
Кудрова А.С, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням
нового рішення з наступних підстав:

При розгляді справи суд першої інстанції встановив, що під час роботи на
шахті „Україна" ДП „Селидіввугілля" з позивачем 07 липня 2002р. при
виконанні трудових обов'язків чергового електрослюсаря трапився нещасний
випадок, внаслідок якого вона отримала отруєння чадним газом та продуктами
горіння, що підтверджується актом №91 про нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1, який складений 16 липня 2002р. Рішенням МСЕК від 19 січня 2005р.
позивачу в зв'язку із отруєнням повторно встановлена втрата професійної
працездатності 30%, вона визнана інвалідом 3 групи на строк до 19 січня 2007р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того,
що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999р.
Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачу заподіяна моральна шкода,
тому вона має право на її відшкодування. Правовідносини по відшкодуванню
позивачу моральної шкоди виникли до введення в дію Закону України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік", тому на позивача дія цього закону
не розповсюджується.

З такими висновками суду погодитися не можливо, оскільки до них суд дійшов
внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності", а саме, п/п "є" п.1
частини 1 ст.21 та частиною 3 ст.28, до внесення до нього змін Законом від 23
лютого 2007р. №717-V було
передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування
у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому
грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди.

Проте п.22 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік" на 2007 рік була зупинена дія абзацу четвертого
статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту "є"
пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне    соціальне
страхування    від   нещасного
випадку   на   виробництві
та

3

професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності". Цей Закон набув
чинності з 01 січня 2007р., але в ньому передбачена зворотна силу закону, а
саме, зазначено, що дія положень Закону "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим зупинена незалежно від часу
настання страхового випадку, тобто він розповсюджується і на страхові випадки,
які сталися до 01 січня 2007р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що
положенням п.22 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік" надана зворотна сила, що зупинення дії закону не дає підстав для його
застосування.

Положення ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007
рік" на теперішній час такими, що не відповідають Конституції України (є
неконституційними), Конституційним Судом України не визнані.

За таких обставин ухвалене по справі судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову на підставі п.22 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік".

Інші доводи
апеляційної скарги відповідача не грунтуються на законі.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неправильне застосування судом норм
матеріального права є підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і
ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.81 ЦПК України витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у справах про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, покладаються
на сторони після розгляду справи судом.

Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, при зверненні до суду з
позовною заявою позивач витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи не сплачував, вказані витрати з позовної заяви відповідно до ст.88 ЦПК
України покладаються на позивача в сумі 1грн. 50коп., що передбачено постановою
Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005р. №1258 „Про затвердження Порядку
оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ
та їх розмірів".

Відповідно до п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України
від 21 січня 1993р. „Про державне мито" позивачі - за позовами про
відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, від
сплати судового збору звільнені.

Керуючись ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України,
апеляційний суд Донецької області, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Селидове Донецької області задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від
23 січня 2007р. скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволені позову до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.Селидове Донецької області
про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1витрати на інформаційно-технічне забезпечення  розгляду
справи  у  сумі
1   гривня  50коп.
на  користь  держави
(на

З

4

розрахунковий
рахунок 0004, одержувач - УДК
у м.Донецьку, банк - ГУ
ДКУ в Донецькій області, МФО
834016, ОКПО 34686537).

Рішення  набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.