Справа
№2-3-2878/07
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2007 року        Центральний
районний суд міста Миколаєва у

складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі
Кривцовій А.О. з участю позивача ОСОБА_1., його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3., його представника ОСОБА_4., третьої
особи ОСОБА_5., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3про встановлення порядку користування
земельною ділянкою,

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в праві
користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3., в якому
просив визначити між сторонами порядок користування спільною земельною ділянкою
жилих будинків НОМЕР_1та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 В обґрунтування позову послався на
те, що згідно п.
2.5.1. „Правил та порядку розподілу території житлового
кварталу" в при будинкову території житлових будинків повинна бути
врахована площа забудови будівлі, з урахуванням площі споруд. Виходячи з того,
що як на думку позивача, відповідачем згадана вимога порушена, оскільки він
користується всією ділянкою, просив про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3. пред'явив зустрічні
вимоги до ОСОБА_1., просив про усунення перешкод, що чинить останній в його
праві користування земельною ділянкою, закріпленою за жилим будинком НОМЕР_1по
АДРЕСА_1 В обґрунтування вимог послався на те, що правопопередники позивача
ніколи не мали права користування і не користувались його двором, оскільки мали
на праві власності лише комунальну квартиру, що структурно становить чистину
будівлі, і яка згодом штучно була переведена в категорію житлових будинків. За
такого, посилаючись на рішення Миколаївської ради, яким його правопопередник
був наділений правом користування всією земельною ділянкою, закріпленою за
жилим будинком НОМЕР_1поАДРЕСА_1 просив покласти на відповідача обов'язок
звільнити від самочинно встановленої огорожі його двір.

В судовому засіданні сторони свої вимоги підтримали,
підтвердили викладені в позовній заяві обставини, їх представники вважали
позиції своїх довірителів обґрун тованими.

Третя особа - ОСОБА_5 підтвердила ту обставину, що вона,
як один з право попередників відповідача на підставі рішення Миколаївської
міської ради депутатів трудящих від 15 квітня 1969 року користувалася разом зі
ОСОБА_6 (обидва в подальшому продали свої частини жилого будинку ОСОБА_3) всім
двором по АДРЕСА_2Власники ж комунальної квартири НОМЕР_3 в тому ж будинку
(нині житловий будинок позивача) будь-якого відношення до земельної ділянки не
мали і прав на неї ніколи не заявляли.

Третя особа - Миколаївська міська Рада в судове засідання
свого представника не направила, подала суду заяву з про розгляд справи у
відсутність її представника, покладаючись під час прийняття рішення на розсуд
суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, суд встановив
наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконкому Миколаївської міської Ради депутатів
трудящих від 15 квітня 1969 року Миколаївському міжколгоспному проектному
інституту „Сільпроект" відведено земельну ділянку орієнтовною площею 0, 35
га за рахунок перекриття вул.  Свердлова
(нині вул.  Спаська) та часткового
вилучення земельної ділянки домоволодіння № 3 (нині НОМЕР_33) поАДРЕСА_1 що
належало на праві особистої власності ОСОБА_7 таОСОБА_8. Цим же рішенням в
користуванні ОСОБА_7 О.В. (правопопередник ОСОБА_3.) було залишено земельну
ділянку, площею 650 кв.м. та покладено на Інститут обов'язок надати квартиру
родиніОСОБА_8 згідно додатку, а частину будинку, що звільнилась - зберегти як
історично-меморіальний пам'ятник.

Таким чином, після заселення вільної частини жилого
будинку громадянами, згідно пояснень третьої особи, користувались нею як
комунальною квартирою, відбулось комбінування в одній будівлі житлових
приміщень, а саме як приміщень квартири та житлового будинку.

При цьому мешканці квартир НОМЕР_3 будинку НОМЕР_1(зараз
будинок НОМЕР_2) по АДРЕСА_1прав користування земельною ділянкою жилого
будинку, крім тієї, на якій знаходиться сама квартира, не мали і ніколи на це
таких прав не заявляли.

Зазначені обставини підтверджуються Свідоцтвом про право
власності на житло -кв. 1 будинку НОМЕР_1в м. Миколаєві від 14 квітня 1994
року, згідно якого вона належить ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 -
правопопередникам ОСОБА_1.

Встановлені судом обставини підтверджуються також
поясненнями самого позивача та технічною документацією, тих часів, що
розроблялась виходячи з прав співвласників нерухомого майна, в тому числі щодо
користування земельною ділянкою. Документація в тому ж вигляді збереглась до
теперішнього часу. Так,
техпаспорт на квартиру не містить і не може містити відомостей про
закріплення за нею земельної ділянки, в той час як документація житлового
будинку НОМЕР_1такі дані містить.

Юридичним підґрунтям спору стали розпорядження Фонду
комунальної власності ММР від 21 липня 2003 року НОМЕР_384-р про списання
основних фондів з балансу КЖЕП згідно якого квартира НОМЕР_3 будинку НОМЕР_1по
АДРЕСА_1списано з балансу КЖЕП „Центр" та рішення виконавчого комітету Миколаївської
міської ради НОМЕР_3214 від 29 червня 2004 року, яким житловому будинку
НОМЕР_33, кв. НОМЕР_3 надано нову адресу - АДРЕСА_3

Таким чином, окрема квартира перетворилась на житловий
будинок.

Всі перелічені рішення органів місцевого самоврядування
на теперішній час чинні, ніким не оспорювались і строк на їх оскарження
сплинув.

На підставі викладеного, суд не вбачає з боку відповідача
порушень п. 2.5.1 Правил, на які посилався позивач, оскільки останнім не
доведено того, що у зв'язку з об'єктивними обставинами, які мають місце він
позбавлений внаслідок порушення його земельних прав належним чином
користуватись житловим будинком з прибудованим підсобним приміщенням.

Порядок користування земельною ділянкою, що склався між
сторонами і був зумовлений викладеним не перешкоджає позивачеві належним чином
користуватись своєю власністю і не дає йому права вимагати розподілу земельної
ділянки, закріпленої за жилим будинком НОМЕР_1по АДРЕСА_1

Що стосується обслуговування зовнішньої стіни житлового
будинку та підсобного приміщення, рішення суду не перешкоджає позивачеві за
наявності до того

підстав у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення права
земельного сервітуту.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1. слід
відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3. - задовольнити.

Вирішуючи питання про захист порушеного права суд вважає
за необхідне покласти на ОСОБА_1. зобов'язання повернути у користування
ОСОБА_3. самовільно зайняту земельну ділянку під двором, що закріплена за жилим
будинком по АДРЕСА_4шляхом її звільнення та приведення у придатний для
використання стан, а саме шляхом знесення самочинної огорожі та видалення
власних речей.

В силу ст. 88 ЦПК України з позивача на користь
відповідача слід стягнути судові витрати в сумі 16 грн. 00 коп.

Керуючись п. б ч.3 ст. 152, 212 ЗК України, ст. 10, 60,
88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 -
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути у користування ОСОБА_3
самовільно зайняту земельну ділянку під двором, що закріплена за жилим будинком
по АДРЕСА_4шляхом її звільнення та приведення у придатний для використання
стан, а саме шляхом знесення самочинної огорожі та видалення власних речей.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі
16 (шістнадцять) грн. 00 коп.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається до Апеляційного суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.