Апеляційний суд міста Севастополя
Справа
№22ц-609/2007р.                                              Головуючий
Категорія  3                                                                     Доповідач
інстанції Сундуков В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14
червня 2007р.  року колегія судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду міста  Севастополя в складі:

головуючого     -
Птіціної В.В.

суддів                                        -  Сундукова В.М. ,  Колбіної Т.П.,

при
секретарі   -  Федоніні Є.О., ,

за участю
представників позивачки ОСОБА_1   - ОСОБА_2,   ОСОБА_3
та представників ДПА м.   Севастополя
Дорогової Г.М.  та Никольської К.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення місцевого суду
Нахімовського району м.  Севастополя від
Об березня 2007р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради
України,  Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради (3-я особа - Державна податкова адміністрація в
м.  Севастополі) про визнання права
власності на будівлю,  визнання
незаконним розпорядження та визнання недійсним свідоцтва про право
власності,  -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2005р. ОСОБА_1  звернулась
до суду із позовом до Верховної Ради України,
Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради і просила визнати
незаконним розпорядження Севастопольської міської Ради від 13.08.2001р. про
визнання майна безхазяйним,  визнати
недійсним свідоцтво від 17.08.2001р. про право власності на 6/7 часток
домоволодіння АДРЕСА_1,  та визнати за
нею право власності на жилу будівлю літ."З" у вказаному
домоволодінні.

Вимоги
мотивовані тим,  що рішенням
Нахімовського райсуду від
29.01.1993р. був встановлений факт прийняття нею спадщини після смерті її діда
ОСОБА_4,  і за нею визнано право
власності на 1/7 частку домоволодіння АДРЕСА_1.,  Відповідно до проведеної у 194 7р.
інвентаризації БТІ та змінами у 1955р. і 1964р. до складу даного
домоволодіння,  крім зруйнованої будівлі
літ."Д" входила також напівзруйнована та поновлена в подальшому літня
кухня з прибудованими до неї двома кімнатками -літ."А" та передньої -
літ."а". Вказує,  що у 1993-1994р.р.
на місці зруйнованої будови літ."А" у вказаному домоволодінні вона
власними засобами і силами звела нову будову,
загальною площею 28.3 м2.,  якій
при проведенні БТІ інвентаризації були привласнені літери "З" та
"з". Вказує,  що вказаний
об'єкт нерухомості був побудований нею власною працею і за рахунок власних
коштів,  тому вона придбала право
власності на житлову будову літер "З". Також вказує,  що розпорядженням Севастопольської міської
адміністрації від 13.08.2001р. 6/7 часток спірного домоволодіння визнані
безхазяйним майном,  та 17.08.2001 р.
Управлінням майном Севастопольської міської адміністрації було видано свідоцтво
про право власності держави в особі Верховної Ради України на 6/7 часток,  які складаються з жилого будинку літер
"З",  тобто на створений нею
об'єкт нерухомості. Вважає,  що вказане
розпорядження та свідоцтво

2

про право власності
є незаконними,  порушують її права
власника. Вважає також,  що об'єкт
нерухомості,  який підлягав визнанню
безхазяйним був визначений невірно,  та визнавати
безхазяйним слід було інші об'єкти спірного домоволодіння,  зокрема зруйновану будову літ."Д".

Рішенням
місцевого суду Нахімовського району м.
Севастополя від Об березня 2007р. ОСОБА_1  в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду та задовольнити її
позов,  мотивуючи свої вимоги тим,  що судом порушені норми матеріального та
процесуального права та не надано належної оцінки обставинам,  вказаним нею у позовній заяві.

В
запереченнях на апеляційну скаргу Державна податкова адміністрація в м.  Севастополі просить рішення суду залишити без
змін.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення осіб,  що з'явились в засідання судової колегії,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи та наданими сторонами доказами,  що домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
посвідчення від 25.08.1923р. належало на праві власності ОСОБА_5 та членам його
сім'ї.

Під час
Великої Вітчизняної Війни вказане домоволодіння,  зокрема будинок під літ "Д" та
кухня під літ "А" були частково зруйновані.

Як
вбачається з акту від 27.05.194 6р. до складу домоволодіння входили не тільки
будівля під літ. "Д",  але й
прибудови,  стіни,  замощення,
уборна,  огорожі та зокрема кухня
під літ. "А",  якій в
подальшому привласнений лит
"З",  та ін.(арк. справи
6-12),  і відповідно до інвентарної
справи,  право власності на вказане
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_4 та членами його сім'ї по 1/7 часток за
кожним (арк. справи 14).

Вказані
частки домоволодіння власниками не виділялись та реального розділу вказаного
домоволодіння між ними не проводилось.

Будова
під літ. "А" була поновлена дідом позивачки ОСОБА_4 на місці
зруйнованої кухні під літ. "А",
в подальшому збудована спірна будівля,
якій привласнений літ. "З".

Рішенням
Нахімовського райсуду від
29.01.1993р. був встановлений факт прийняття ОСОБА_1  спадщини після смерті її діда ОСОБА_4,  і за нею визнано право власності на 1/7
частку домоволодіння АДРЕСА_1.

Суд
першої інстанції правильно виходив з того,
що в спадкову масу позивачки після смерті ОСОБА_5 входить не тільки 1/7
частина будинку літ."Д",  а і
по 1/7 частки у всіх будовах,  належно
зареєстрованих у вказаному домоволодінні.

Власників
інших 6/7 частин вказаного домоволодіння не встановлено,  що не заперечується позивачкою,  при прийнятті спадщини позовів про визнання
за нею права на всі будівлі за вказаною адресою позивачка не подавала,  а тому розпорядженням Севастопольської
міської адміністрації від 13.08.2001р. 6/7 часток спірного домоволодіння
визнані безхазяйним майном,  та 17.08.2001
р. Управлінням майном Севастопольської міської адміністрації було видано
свідоцтво про право власності держави в особі Верховної Ради України на 6/7
часток.

Вказані
правові акти постановлені з додержанням вимог закону та відповідно до фактичних
обставин справи.

з

Таким
чином,  враховуючи той факт,  що в будівлі літ."А" (в подальшому
поновленої під літ. "З") діду позивачки належала 1/7 частка,  суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для визнання за позивачкою права власності на
6/7 частин будівлі під літ. "З" у вказаному домоволодінні,  та доводи її представників в цій частині не
ґрунтуються на законі.

Судова
колегія не може погодитись з доводами позивачки про те,  що зведення нею власними засобами і силами у
1993-1994р.р. нової будови на місці зруйнованих будівель на вказаній 1/7 частці
домоволодіння породжує її право власності на ново зведену будівлю в повному
обсязі,  оскільки,  відповідно
ст. 105 ЦК України
в редакції 1963р.,  якій діяв на момент
зведення,  громадянин,  який збудував або будує жилий будинок,  здійснив бо здійснює його перебудову чи
прибудову без встановленого дозволу,  або
без належно затвердженого проекту,  або з
істотними відхиленнями від проекту,  або
з грубим порушенням основних будівельних норм і правил,  не вправі розпоряджатися цим будинком чи
частиною його (продавати,  дарувати,  здавати в найом тощо).

Також
безпідставні посилання позивачки на необхідність застосування до правовідносин
ч.5  ст. 376 ЦК України в
редакції 2003р.,  оскільки дані
правовідносини не є триваючими,  виникли
до набрання чинності ЦК України
в редакції 2003р.,  який відповідно
до  ст. 5 ЦК України зворотної сили не має.

Судова
колегія вважає,  що суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі у їх сукупності та
надані сторонами докази,  правильно
визначив юридичну природу спірних правовідносин і постановив законне і
обґрунтоване рішення,  яке відповідно до
ч.2  ст. 308 ЦПК України підлягає
залишенню без змін.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального права а також процесуального права,  яке б призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких
обставин судова колегія приходить до висновку,
що оскаржуване рішення скасуванню чи зміні не підлягає,  а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого суду Нахімовського району м.
Севастополя від 0 6 березня 2 007р.залишити без змін.

Ухвала
набирає законної чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.