РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

Справа № 2-137/2007 рік

27 квітня 2007 року Малинський
районний суд Житомирської області в складі

головуючої судді                                                    Збицької
К.Д.

з участю секретаря                                                Гузікової
І.І.

сторін                                                                     ОСОБА_1,
ОСОБА_2.,

ОСОБА_3., Ходаківської Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа
на стороні позивача ОСОБА_3) про здійснення права спільної часткової власності
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог -
нотаріус Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М.) про
визнання за ним права власності на 4/9
частки цієї квартири та визнання недійсним договору дарування від 07 лютого 2005 року

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просить
встановити порядок володіння та користування чотирьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 загальною
площею 75кв.м, яка знаходиться у спільній частковій власності її та
відповідача, де їй належить 8/9
часток, а відповідачеві 1/9.
Просить виділити їй у володіння та користування відповідно до належної їй
частки три житлові кімнати -
площею 17,7кв.м, 11,4кв.м та 11,7кв.м, відповідачеві житлову кімнату площею
8,2кв.м. Залишити у спільному користуванні кухню, ванну, туалет, коридори.

Відповідач ОСОБА_2. подав зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 4/9 частки, в тому числі на 1/3 частку на підставі свідоцтва про право власності на житло
№411 від 12 листопада 1993 року згідно ст.3
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" та 1/9 частку,
успадковану ним як обов'язкову після смерті дружини ОСОБА_4. за рішенням суду
від 12 серпня 2004 року. Також
просить визнати недійсним договір дарування від 07 лютого 2005
року, за яким ОСОБА_3 обманним шляхом подарував 1/2 частину зазначеної
квартири ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення Малинського районного суду від 12 серпня 2004 року, яким за
ОСОБА_3 було визнане право власності на 1/2 частку квартири, скасоване ухвалою
апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2005
року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свій
позов та пояснила, що її бабуся ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, склала на її
користь заповіт, яким заповіла їй квартиру АДРЕСА_1. Ця квартира була приватизована бабусею та її сином
ОСОБА_3 у 1993 році.
Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі
вона не могла, бо чоловік померлої та відповідач у справі ОСОБА_2. не визнавав
заповіту. Рішенням Малинського районного суду від 12 серпня 2004 року згідно
заповіту за нею визнане право власності на 7/18 часток квартири, за ОСОБА_2. на 1/9 частку, а за
ОСОБА_3 на 1/2 частку
квартири. Останній 07 лютого 2005 року подарував
їй належну йому частину квартири, внаслідок чого вона стала власницею 8/9 частин квартири,
а відповідач 1/9. Не
дивлячись на це, відповідач займає три з чотирьох кімнат, користується майже
всією квартирою, не допускає її, комунальні послуги не сплачує. Виходячи з
розміру жилої площі 49кв.м та належних їм часток вважає, що

2

їй має належати 45,5кв.м жилої площі, а відповідачеві
5,4кв.м. З врахуванням розміру жилих кімнат та неможливості їх розподілу в
натурі просить виділити їй у володіння та користування три зазначені в позові
житлові кімнати загальною жилою площею 40,8кв.м, а відповідачеві кімнату площею
8,2кв.м, решту приміщень -
кухню, ванну, туалет, коридори -
залишити у спільному користуванні.

Відповідач ОСОБА_2. не визнав позов ОСОБА_1 Вважає, що
він має право не на 1/9 частку
спірної квартири, як визначено рішенням суду, а на 4/9, в тому числі на 1/3 згідно свідоцтва
про право власності №411
від 12.11.1993 року,
яким квартира передана у спільну сумісну власність його дружині ОСОБА_5.,
ОСОБА_3. та йому, хоча його прізвище у свідоцтві витерте.

Також вважає недійсним договір дарування позивачці 1/2
частини квартири ОСОБА_3, оскільки рішення Малинського районного суду від 12.08.2004 року в частині
визнання за Бернацьким права власності на цю частку скасоване ухвалою
апеляційного суду від 22.06.2005
року. Просить відмовити в позові ОСОБА_1 та задовольнити його зустрічний
позов.

Відповідачка по зустрічному позову ОСОБА_1 зустрічний
позов не визнала. Посилається на те, що рішенням Малинського районного суду від
12 серпня 2004 року, яке
залишене в силі ухвалою апеляційного суду від 22 червня 2005
року, вирішений спір щодо визнання права власності та визначення часток у
спільній частковій власності на квартиру і вимога ОСОБА_1 про визнання за ним
права власності на 4/9 частки
квартири є безпідставною. На час приватизації квартири бабусею Костромін
скористався правом на безкоштовну приватизацію належної йому однокімнатної
квартири.

В частині визнання недійсним договору дарування від 07 лютого 2005 року внаслідок
обману позовні вимоги ОСОБА_1 також вважає безпідставними, оскільки не
доведено, в чому саме полягає обман, бо про право власності дарувальника
ОСОБА_3. свідчить свідоцтво про право власності від 12.11.1993 року №411, яке є чинним.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_1. по первісному
позову та залучений він же судом як співвідповідач по зустрічному позову
ОСОБА_3 підтримав позов ОСОБА_1, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
просить відмовити, оскільки право на житло у спірній квартирі він набув під час
її приватизації в рівних частках з матір'ю ОСОБА_5. і цього права його ніхто не
позбавляв. Квартира була передана їм двом у спільну сумісну власність, тому він
не ставив перед судом питання про визнання за ним права власності. Свою частку
квартири він подарував 07
лютого 2005 року
племінниці ОСОБА_1, яка через перешкоди ОСОБА_1 не може нею користуватися. Про
скасування рішення суду від 12
серпня 2004 року
йому стало відомо при розгляді даної справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог
державного нотаріуса Ходаківська Л.В. (по зустрічному позову) вважає вимоги
ОСОБА_2. про визнання договору дарування безпідставними, так як на час
укладення цього договору рішення Малинського районного суду, на яке мається
посилання у договорі як на підставу права власності відчужувана, було чинним.

З'ясувавши всі обставини справи у межах заявлених
позовних вимог та перевіривши їх наданими суду доказами суд дійшов висновку, що
позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2. підлягає до
часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Малинського районного суду
від 12 серпня 2004 року за
позивачкою ОСОБА_1. визнане право власності на 7/18 часток квартири АДРЕСА_1.

3

Цим же рішенням зустрічний позов ОСОБА_2. про визнання
недійсним свідоцтва №411
про право власності на житло -
квартири АДРЕСА_1 -залишений без
задоволення.

Згідно з ч.3 ст. 10
ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_2. обґрунтовує свої
позовні вимоги тим, що на час приватизації квартири він був членом сім'ї
квартиронаймача ОСОБА_4., перебував з нею у шлюбі та був прописаним в цій
квартирі і його безпідставно було виключено із числа осіб, які мали право на
приватизацію спірної квартири, тому просить визнати за ним право власності на 4/9 частки квартири,
в тому числі на 1/3 від
приватизації та 1/9 після
смерті дружини.

Однак із постановленого Малинським районним судом 12 серпня 2004-го
року рішення видно, що Костромін звертався до суду з позовом про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло №411
від 12.11.1993 року з
цих же мотивів і відмову у задоволенні його зустрічного позову суд мотивував
тим, що відповідно до наказу №125
від 27.04.1993р. органу приватизації житлового фонду Малинської паперової
фабрики ОСОБА_2. приватизував свою квартиру АДРЕСА_2, чим використав надане ст.5 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду" право приватизувати займане ним
житло лише один раз. Квартира ОСОБА_4. була приватизована на підставі наказу №276 від 27.08.1993 року, а ОСОБА_2.
прописаний в ній з 14.09.1993
року, тобто, після видання наказу про приватизацію. До цього часу він вже
використав своє право на приватизацію займаного ним раніше житла. Цим же
рішенням задоволено його вимоги щодо визнання за ним права на обов'язкову
частку незалежно від змісту заповіту, яка становить 1/9 частку квартири
(а.с.8-10).

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2005 року рішення
Малинського районного суду як в частині визнання права власності на 7/18 частин квартири
за ОСОБА_1. та 1/9 частки
за ОСОБА_2., так і в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.
про визнання недійсним свідоцтва про право власності №411 залишене без
зміни і воно набрало законної сили (а.с.42-43).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно з наведеним вимоги ОСОБА_2. про визнання за ним права власності на 4/9 частки спірної
квартири є безпідставними.

Разом з тим суд визнає, що в частині визнання недійсним
договору дарування 1/2 частки
квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. 07 лютого 2005
року, вимога ОСОБА_2. підлягає задоволенню, оскільки цей договір посвідчено
на підставі правовстановлюючого документу, який в наступному був скасований. В
п.1.3 цього Договору зазначено, що „частка квартири належить дарувальнику на
підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2004 року,
зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно..."
(а.с.11-15,16). проте ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22
червня 2005 року це рішення в частині визнання права власності на 1/2 частину
спірної квартири за ОСОБА_3 скасоване, на що й посилається у зустрічній
позовній заяві ОСОБА_2. (а.с.42-43).

4

Не дивлячись на те, що зазначеною ухвалою ОСОБА_3. не був
позбавлений права власності на частину спірної квартири і це право за ОСОБА_3
підтверджено іншим правовстановлюючим документом - свідоцтвом про право власності від 12.11.1993 року №411 (а.с.37), яке залишилось
чинним, проте згідно з цим свідоцтвом квартира передана у спільну сумісну власність
ОСОБА_5. та ОСОБА_3. без визначення часток кожного з них, про що зазначено і в
рішенні суду від 12.08.2004
року (а.с.9). Після скасування зазначеного рішення ОСОБА_3 не ставив
питання про визначення належної йому частки в квартирі, не звертався із заявою
про внесення змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно та до договору
дарування, що є підставою для задоволення позову про визнання договору
дарування недійсним.

Разом з тим суд не вбачає в діях ОСОБА_3. та ОСОБА_1.
обману та введення в оману нотаріуса, оскільки на час вчинення договору
дарування сторони договору не знали і не могли знати про те, що строк на
апеляційне оскарження рішення суду від 12
серпня 2004 року
буде поновлений ОСОБА_2. ухвалою суду від 22
березня 2005 року
(цивільна справа №2-145/2005
рік, а.с.149-150), тобто
після посвідчення договору дарування, а ухвалою від 22 червня 2005 року це рішення
буде частково скасоване.

Опитані судом свідки ОСОБА_6. та ОСОБА_7
засвідчили, що відповідач по первісному позову ОСОБА_2. користується трьома
кімнатами у квартирі, чинить перешкоди позивачці, не допускаючи до них. Маючи
пільги на належну йому 1/9
частку, не оплачує комунальні послуги за користування рештою квартири, на
які не має пільг.

Оскільки ОСОБА_1 просить встановити порядок володіння та
користування нею квартирою, виходячи із належних їй 8/9 часток, а суд
вбачає підстави для визнання договору дарування їй 1/2 частки цієї квартири
недійсним, що впливає на загальний розмір належної їй у квартирі спільної
часткової власності, свої позовні вимоги вона не змінювала, то її позов
задоволенню не підлягає.

Сторони є потерпілими від аварії на ЧАЕС і на підставі
п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито" від
21.01.1993р. звільнені від сплати судового збору.

Керуючисьст.ст.10,11,60,61 ч.3,212,213,215Цивільно-процесуального
кодексу України, на підставі ст.ст.209,215, 356,358,368, 369 Цивільного кодексу України

Рішив:

частково
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 таОСОБА_1 07
лютого 2005 року,
посвідчений Малинською державною нотаріальною конторою Житомирської області та
зареєстрований в реєстрі за №502.

Відмовити за безпідставністю в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про здійснення права спільної часткової власності та зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 4/9 частки квартири.

5

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю або частково до апеляційного суду
Житомирської області через Малинський районний суд.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів з дня подання
заяви, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.