Справа № 22а- 311/07                                  Головуючий
Категорія                                                      Доповідач
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 травня 2007 року  Колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого : Лісіциної А.І.
суддів: Парі нової І.К., Іванової І.П. при секретарі Михайлової О.

розглянувши  у  відкритому
судовому засіданні у м. Луганську справу за апеляційною

скаргою   ОСОБА_1

на рішення Лутугінського районного суду   від 7
листопада 2006 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та

відшкодування моральної шкоди, -

Встановила:

Зазначеним вище рішенням у позові
відмовлено у повному обсязі. В апеляційній скарзі позивачка вважає рішення суду
незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просить скасувати
його та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що  підлягає задоволенню.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції дійшов висновку, що відповідачка мала підстави для звільнення
позивачки по п.2 ст. 41 КЗпП України,
оскільки   під час її роботи продавцем у
магазині нею була встановлена недостача товарів. Але такий висновок суду не
ґрунтується на матеріалах справи.

Судом
встановлено, що позивачка була прийнята на роботу продавцем промислових товарів
до приватного підприємця ОСОБА_2 у магазин " Євро Дім". З пояснень позивачки вбачається, що
матеріальні цінності їй не передавалися, ОСОБА_2 без належного оформлення
завозила товар до магазину, забирала його .
Доказів, які б спростовували ці пояснення відповідачкою у суді першої
інстанції надано не було.

Наказом № 5 від 10. березня 2006 року позивачку
було звільнено з роботи по ст..41
п.2 КЗпП України ( а.с.3) , але пояснень у
позивачки щодо недостачі, відповідачкою не витребувалося, чим порушено вимоги ст..149 КЗпП України. З
наказом позивачка була ознайомлена 23
березня 2006 року.

Згідно п.2 ст. 41 КЗпП України
працівника може бути звільнено за наявності його винних дій, які дають підстави
для втрати довіри до нього з боку власника. Але в матеріалах справи відсутні докази,
які б свідчили про винні дії позивачки. З оглянутого у

судовому
засіданні матеріалу про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається,
що 13 березня 2006 року, тобто
після видання наказу про звільнення, відповідачка звернулася до органів слідства
з заявою про порушення кримінальної справи щодо продавців, але постановою
слідчого від 22 березня 2006 року  у порушенні кримінальної справи по факту
недостачі у магазині "Євро Дім" відмовлено за відсутності складу
злочину.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що позивачка була безпідставно та з порушенням
порядку застосування дисциплінарних стягнень звільнена з роботи.

Колегія суддів
вважає можливим поновити позивачці строк звернення до суду, передбачений ст.. 233 КЗпП України,
оскільки вона пропустила його з поважних причин. Одразу ж після одержання копії
наказу про звільнення позивачка, в силу своєї юридичної неусвідомленості
звернулася до прокуратури, яка уповноважена здійснювати контроль за додержанням
Законів, якою було проведено перевірку обгрунтованості звільнення та роз'яснено
позивачці право звернення до суду.

Рішення суду
першої інстанції  підлягає скасуванню, а
новим рішенням позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Оскільки
позивачка з 10 березня 2006 року по
теперішній час не працює, на її користь слід стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Оскільки згідно трудового договору заробіток позивачки
визначено у розмірі мінімальної заробітної плати, на її користь підлягає
стягненню : з 10 березня 2006 року по 1 липня 2006 року 1280 грн з розрахунку
350 грн мінімальної заробітної плати, з 1 липня по 1 грудня 2006 року 1875 грн
з розрахунку 375 грн мінімальної зарплати, з 1 грудня 2006 року по 23 травня
2007 року -2400 грн з розрахунку 400 грн мінімальної зарплати, а всього 5555
грн..

Колегія суддів
вважає можливим стягнути на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 500 грн,
оскільки порушення трудових прав позивачки з боку відповідача призвело до
моральних страждань та потребувало від неї додаткових зусиль для організації
свого життя.

Керуючись
ст.236,237,237-1 КЗпП України, 307,
309 ,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити .

Рішення Лутугінського районного
суду    від 7 листопада 2006 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Поновити
ОСОБА_1 на роботі на посаді продавця промислових товарів у приватного
підприємця ОСОБА_2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу  у розмірі 5555 грн., та
моральну шкоду - 500 грн., а
всього 6055 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави державне мито у розмірі 60 грн 55 коп, та витрати
на інформаційне- техничне забезпечення 7
грн. 50 коп.

Рішення набирає
чинності негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення шляхом
подання касаційної скарги.