УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця „07" дня колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді:    Панкова М.В.

Суддів:     Ісаєва Г.А., Белинчук Т.Г.

При секретарі:     Бахтагареєєвій М.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи відділ громадянства
імміграції та реєстрації фізичних осіб Ялтинського міського управління, ГУ МВС України в АР
Крим, служба у справах неповнолітніх, комунальне підприємство БТІ м. Ялти,
комунальне підприємство РЕО № 1 про вселення, визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, та усунення перешкод у користуванні,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 29 січня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у своїх інтересах
та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, 2004 р.н.., у листопаді
2006 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення, визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, та усунення перешкод у користуванні квартирою ( а.с. 58-60
т.1 , а.с. 27-29 т.2).

Свої
вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_3, батько позивачки, 09 квітня 1993
року отримав у дар квартиру АДРЕСА_1, в якій вона була зареєстрована з 1993
року та мешкала. 06 серпні 2004 році у неї народилася донька ОСОБА_2. ОСОБА_3
зловживав спиртними напоями, чинив сварки та бійки через, що вона з дитиною
була змушена найти тимчасове житло. На теперішній час відповідач ОСОБА_3 не впускає її з
дитиною у квартиру, чим чинить їй перешкоди в користуванні даною квартирою. На
її прохання зареєструвати у квартирі її доньку відповідач ОСОБА_3 також
відмовляється. Крім того, під час розгляду справи їй стало відомо, що
відповідач ОСОБА_3 24.05.1995 року продав спірну квартиру своєму братові -
ОСОБА_4 Зазначений договір купівлі-продажу вважає незаконним, та просить
визнати дану угоду недійсною, оскільки ця угода на її думку є фіктивною.

Рішенням
Ялтинського міського суду АР Крим від 29 січня 2007 року постановлено: „Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково. Вселити ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоду
у користуванні ОСОБА_1
та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1.
Зобов'язати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Ялтинського міського управління, ГУ МВС України в АР Крим провести реєстрацію
ОСОБА_2. у квартирі АДРЕСА_1. В

Справа №
22-ц-3130/2007 р                     Головуючий
суду першої інстанції:

Кайро
І.А.

Доповідач:
Белинчук Т.Г.

задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2.
у частині визнання  недійсним договору
купівлі-продажу - відмовити."

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог
ОСОБА_1. та ОСОБА_2
скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального
та процесуального права

Заслухавши
суддю-доповідача, осіб, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову в частині вселення усунення перешкод в
користуванні квартирою та реєстрації неповнолітньої ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості вказаний позовних вимог та їх доведеності.

З даними
висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони
відповідають вимогам закону і підтверджені зібраними по справі доказами.

З
матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебувають у родинних
стосунках: відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_4 є дядьком
позивачки.

Відповідно
до договору дарування від 09.04.1993 року відповідач ОСОБА_3 отримав в дар
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,3 кв.м., жилою площею 31, 5 кв.м. ( а.с.
7 т. 1).

Згідно
домової книги на вказану квартиру відповідач ОСОБА_3 та його донька позивачка
по справі ОСОБА_1 були
зареєстровані у спірної квартирі 27 серпня 1993 року ( а.с. 170-171 т. 1), де і
проживали. Позивачка ОСОБА_1
зареєстрована в квартирі як член родини.

Згідно
договору купівлі-продажу від 24.05.1995 року між відповідачами по справі
братами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, останній придбав вказану квартиру ( а.с. 158-159 т.
1).До єдиного реєстру права власності нерухомого майна ОСОБА_4 вніс квартиру
АДРЕСА_1 у 2006 році.

Позивачка
придбала право на користування спірною житловою площею у 1993 році, та будучи
зареєстрованою у спірної квартири як член родини, має право на користування
нею.

Відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_3 не ставлять питання про визнання позивачки такою, що втратила
право на користування житловим приміщенням.

Крім
того, суд першої інстанції, відповідно до положень частини 4 статті 10 ЦПК
України, з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи,
роз'яснював відповідачу ОСОБА_4 його право звернення до суду з вказаним
позовом, про що свідчить протокол судового засідання від 5. 12. 2006 року (
а.с. 239 зворот).

Відповідно
до положень частини 3 статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченням
законом.

Відповідачі
не заперечують, що незгодні на проживання позивачів в квартири та чинять їм
перешкоди.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що
оскільки відповідачі чинять позивачки перешкоди в користуванні спірною
квартирою вона підлягає вселенню в неї разом з неповнолітньою дитиною,
оскільки, відповідно до ч. 4 статті 29 ЦК
України місцем проживання неповнолітньої є місце проживання одного з її
батьків з ким вона проживає.

Вирішуючи
питання в частині реєстрації неповнолітньої ОСОБА_2, суд обґрунтовано
посилається на положення статей 64, 65 ЖК України.

Доводи апеляційної
скарги відносно того, що позивачі не є членами сім'ї власника ОСОБА_4, а тому
права на проживання в квартирі не мають, не засновані на законі оскільки
позивачка ОСОБА_1 зареєстрована
в квартирі з 1993 року, а з позовом про визнання її, такою що втратила право
користування житловим приміщенням, відповідач до суду не звертався, хоча суд
першої інстанції роз'яснював його право на вказані дії.

Доводи апеляційної
скарги відносно реєстрації неповнолітньої дитини за місцем проживання позивачки
та її проживання, суперечать положенням ч. 4 статті 29 ЦК України та ст.
160 СК України.

Інші
доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної
інстанції, у зв'язку з чим не можуть бути взяті до уваги.

Рішення
суду є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального
і процесуального права, ґрунтуючись на усесторонньому, повному, об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності і підстав до
його відміни немає.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 303, 307, 308, 315, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу   ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 29 січня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена   в касаційному порядку до суду касаційної інстанції  протягом двох місяців.