Справа №22-137-2007р.                                                     Головуючий
у 1 інстанції Барков
Категорія - 18                                                                                              Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем      України

13 березня 2007
року   колегія суддів судової палати
у цивільних справах   Апеляційного суду
Донецькоі області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів
Кочегарової Л.М., Козлова О.М.

з участю
секретаря    Фік К.В.

розглянувши   у відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі     справу   за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу за договором позики і відшкодування моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення   Приморського районного суду М.Маріуполя   від 6
грудня 2006 року, -

встановила:

У серпні 2006 року позивачка
звернулася до суду даним позовом. Посилалася на те, що 28 квітня 2006 року вона дала
відповідачці у борг на строк до 1
серпня 2006 року 21293 грв., про що
остання дала у присутності свідків розписку. У зазначений строк борг не
повернула і ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Просила стягнути з
відповідачки суму боргу в розмірі 21293
грв, що еквівалентно 4150
доларів США та 3% річних
за прострочення грошового зобов'язання, що становить 639 грв.

В судовому
засіданні позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила стягнути судові
витрати, понесені нею та стягнути у відшкодування моральної шкоди 2000 грв.

Відповідачка
ОСОБА_2, не погодившись з позовом, подала зустрічний позов про визнання
договору позики недійсним, посилаючись на те, грошей вона не отримувала,
вказана у розписці сума є недостачею, яка виникла в результаті крадіжки товару,
що знаходився у неї на реалізації; договір був укладений нею під психологічним
тиском з боку позивачки і внаслідок обману з її боку. Просила також стягнути у
відшкодування моральної шкоди 5000
грв. і судові витрати на оплату допомоги адвоката.

Рішенням
Приморського районного суду  М.Маріуполя
Донецької області від 6
.. „ грудня  2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1про визнання угоди недійсною,
відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Позов ОСОБА_1до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу і відшкодування моральної шкоди задоволений
частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1суму боргу за договором позики в розмірі 20239 грв., 3% річних від простроченої
суми в розмірі 23,30 грв,
судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору - 221,43 грв. та витрат
на інформаційно -технічне
забезпечення розгляду справи -30
грв, а всього 20567,73
грв.

В решті частини
позову ОСОБА_1відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про
відмову у задоволення позову ОСОБА_1і про задоволення її позову у повному
обсязі, посилаючись на те, що суд порушив норми матеріального права та зробив
висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.

2

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника, які підтримали
доводи апеляційної скарги, заперечення позивачки і її представника, які просили
відхилити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1про стягнення суми боргу з відповідачки ОСОБА_2 та 3% річних за
прострочення повернення боргу, суд виходив з того, що між сторонами був
укладений договір позики на суму 21293
грв, який підтверджений борговою розпискою відповідачки від 28.04.2006 року.

Відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики і розписки
недійсними і відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що відповідачка
не надала доказів про те, що оспорювана розписка була написана внаслідок
обману, насильства чи погрози з боку позивачки.

Колегія суддів
вважає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи і неправильно застосував норми матеріального
права, що у відповідності з вимогами ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення з постановлениям
нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення суми боргу і 3% річних і про
часткове задоволення позову про визнання договору позики неукладеним.

Судом
встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачка ОСОБА_2 працювала
реалізатором білизни у приватного підприємця ОСОБА_1

Як вбачається з
пояснень позивачки ОСОБА_1в суді першої інстанції і в апеляційному суді,
відповідачка ОСОБА_2 у квітні 2006
року отримала у неї для реалізації товар, за який не повернула ні гроші, ні
товар. Тому, після перерахування товару на складі, 28 квітня 2006 року вона
запропонувала відповідачці надати їй розписку на суму неповернутого товару або
грошей за його реалізацію в сумі 21293 грв. і остання надала їй таку
розписку(а.с. 5, 41-44).

Зазначені
обставини підтверджуються поясненнями відповідачки ОСОБА_2 (а.с. 45 -49),
свідків ОСОБА_3 (а.с. 53 -55), ОСОБА_4 (а.с. 5 відновного матеріалу №1880).

За. таких
обставин висновок суду про те, що між сторонами був укладений договір позики не
відповідає обставинам справи, оскільки сама позивачка не заперечує, що гроші
вона ОСОБА_2 не передавала, а сума зазначена в розписці, це сума недостачі її
товару, яким ОСОБА_2 торгувала.

Колегія вважає,
що суд помилково застосував норми права які регулюють правовідносини між
сторонами при укладенні договору позики і при простроченні грошових зобов'язань
- ст. ст. 1047,625 ЦК України, які
не можуть бути застосовані до даних правовідносин. А тому, рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики
від 28 квітня 2006 року в розмірі 20293 грв, 3% річних від простроченої суми в
розмірі 23,30 грв і судових витрат в розмірі 251 грв. підлягає скасуванню з
відмовою у позові в цій частині.

Що стосується
вимог відповідачки про визнання недійсним договору позики, оскільки розписка
написана нею під впливом обману, насильства, то колегія суддів вважає, що
висновок суду про недоведеність написання боргової розписки під впливом
насильства і психологічного тиску з боку позивачки, є правильним.

Між тим,
оскільки судом встановлено, що договору позики між сторонами не існувало,
договір, який був оформлений борговою розпискою від 28.04.2006 року повинен
бути визнаний неукладеним.

У відповідності
з ч.1 ст. 1051 ЦК
України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не були одержані від позикодавця.

3

Відповідно до
ст. 61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Позивачка
ОСОБА_1визнала, що гроші ОСОБА_2 вона не передавала. Тому, в цій частині
рішення суду підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та про
визнання неукладеним   договору позики
від 28.04.2006 року.

Висновки суду
про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди колегія
суддів вважає обґрунтованими, оскільки її відшкодування за даними
правовідносинами не передбачено законом.

Оскільки колегія
суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 про визнання
неукладеним договору позики, на її користь у відповідності з вимогами ст. 84 ЦПК України
підлягають стягненню витрати на правову допомогу, які підтверджені квитанцією №67 від 13 березня 2007року
на суму 400 грв.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 6 грудня 2006 року скасувати.

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, трьох процентів річних,
судових витрат та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати
неукладеним договір позики між ОСОБА_1 і

ОСОБА_2 28
квітня 2006 року.

В решті частини
позову  ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 400 грв.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців з моменту набрання чинності шляхом подачі
касаційної скарги   безпосередньо до
Верховного Суду України.