АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц-1422 /2007р.                                                    Головуючий
Суддя-доповідач: Абрамов
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня
2007 року.                                                                               м.  Полтава

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в
складі:

Головуючого
судді:   Абрамова П.С.

Суддів:   ДорошА.І. Бондаревської С. М.

При секретарі:
Буряк С. М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.    Полтаві цивільну справу за апеляційною
скаргою  ОСОБА_1 на рішення Лубенського   міськрайонного суду Полтавської області   від 28 березня 2007 року   у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4   про визнання договору дарування та договору
купівлі продажу недійсним ,  їх
розірвання  та стягнення моральної шкоди-

Колегія суддів
,  заслухавши доповідь судді- доповідача
Апеляційного суду

ВСТАНОВИЛА :

В січні 2005
року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах ОСОБА_5,  зазначав,
що він згідно з рішенням Лубенського міськвиконкому від 4 листопада 2004
року   є опікуном над своїм двоюрідним
братом   ОСОБА_5,  який
є інвалідом другої групи в зв'язку з психіатричним захворюванням.

24 грудня 2003
року ОСОБА_6 подарував свій будинок відповідачу ОСОБА_2

12 лютого 2004
року ОСОБА_2  продав цей будинок відповідачу
ОСОБА_3

Прохав визнати
ці договори недійсними з підстав передбачених
ст.  225,  226,
230 ЦК України.

12 січня 2006
року ОСОБА_5   помер.

В липні 2006
року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги,
вказував,  що   він є спадкоємцем  ОСОБА_7 та прохав визнати вчинені

2

правочини недійсними,  розірвати їх
та стягнути з ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3  на його користь   моральну шкоду.

(а.с. 107,  124, 219)

В лютому 2007
року до участі в справі залучено Лубенську територіальну громаду в особі
Лубенської міської ради.

(а.с. 239)

Рішенням
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в
задоволенні вимог суд першої інстанції прийшов до висновку,    що позивач ОСОБА_1 не довів в судовому
засіданні факт родинних відносин з померлим ОСОБА_5,  тому його права даними договорами   не порушені.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 прохав рішення суду першої інстанції скасувати,  а справу направити на новий судовий розгляд в
той же суд в іншому складі суду. Вказував на невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про часткове  задоволення
апеляційної скарги.

У   відповідності з вимогами  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є
рішення ,  яким суд,  виконавши всі вимоги    цивільного судочинства,  вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є
рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин,  на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в ході судового
засідання.

Згідно з
вимогами  ст.  309 ЦПК України рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню  якщо суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини що мають значення для справи  та в разі
порушення або неправильного застосування норм   матеріального та процесуального права.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався лише на ті
обставини,  що позивачем ОСОБА_1 не
доведено ту обставину,  що він є
спадкоємцем.

Однак ця
обставина сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1
стверджує,  що є двоюрідним братом
померлого ОСОБА_5,    так як батько
ОСОБА_5 та його мати   ОСОБА_8 є рідними
братом та сестрою,  а    відтак вони з померлим є двоюрідними
братами.

Із наданих    копій свідоцтв про народження вбачається
,  що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є рідними
братом та сестрою.

з

У свідоцтві про
народження   позивача ОСОБА_1а
вказано,  що    його матірю є   ОСОБА_8
(а. с 211),    однак  в довідці про укладення шлюбу  між ОСОБА_1ем (батьком позивача)   та
ОСОБА_10 вказано  імя ОСОБА_10   (а. с.
213).

Чинним
законодавством України     ст.  58,  59
ЦПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів.,  а
ст.  60 ЦПК України передбачає
заборону доказування яке ґрунтується на припущеннях.

З
наявних в матеріалах справи доказів вбачається,
що процедура внесення змін до свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_1а
займе тривалий час.

Тому відмова
суду в задоволенні позовних вимог лише з цих підстав є передчасною.

У відповідності з вимогами  ст.  1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі права та обов'язки,  що належали спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До цих підстав
також відноситься   правонаступництво по
порушених цивільних справах.

Як вбачається з
матеріалів справи за життя ОСОБА_6 було в суді порушено справу про визнання
недійсним   договору дарування належного
на праві власності ОСОБА_5 будинку в АДРЕСА_1 укладеного між  ОСОБА_5 та ОСОБА_2  24.12.2003 року.

Висновком судово
- медичної експертизи   встановлено той
факт,  що в момент здійснення
одностороннього правочину договору дарування 24.12.2003 року ОСОБА_5   страждав на психічне захворювання,  яке позбавляло його можливості усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.

Проте в
матеріалах справи відсутні будь які докази,
які б свідчили ,  що обдарований
ОСОБА_2  є недобросовісним набувачем.

З врахуванням
цих обставин суд вважає,  що наявні
підстави для визнання договору дарування від 24.12.2003 року недійсним з
підстав передбачених  ст.  55 ЦК
України редакції 1963 року,  який діяв
на час укладення угоди. Однак згідно з вимогами ЦК України 1963 року при
визнанні угоди недійсною обов'язково слід застосувати правові наслідки -
двосторонню реституцію,  яку в даному
випадку застосувати неможливо з слідуючих підстав..

Після отримання    в дарунок
спірного будинку  у ОСОБА_2 не
було ніяких перешкод для укладення 12 лютого 2004 року  договору купівлі-продажу  з гр. ОСОБА_3 відносно якого також відсутні
будь які дані,  що він є недобросовісним
набувачем.

Підстави для
визнання договору купівлі продажу
спірного будинку недійсним   за
цим договором відсутні.

Будинок вибув з
волі   на той час  власника ОСОБА_2,     у якого будь які перешкоди для відчуження
будинку не існували тому у відповідності з

4

вимогами  ст.  388 ЦК України редакції    2004 року
майно не може бути витребувано у добросовісного набувача.

З
врахуванням зазначених вище обставин колегія суддів приходить до висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання
укладених угод недійсними не підлягають задоволенню.

Є необґрунтованими   доводи апеляційної скарги і в частині не
розгляду судом першої інстанції усіх вимог позивача,  оскільки
зі змісту рішення суду першої інстанції
вбачається ,  що відмовлено в
задоволенні всіх позовних вимог.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині розірвання договорів
дарування та купівлі продажу взагалі не ґрунтується на законі,    позивач не посилається ні на жодну підставу
для розірвання договорів та по своїй суті ці вимоги протирічать позовній вимозі
про визнання   спірних договорів недійсними.

Відсутні також будь які підстави для відшкодування заподіяної моральної
шкоди внаслідок відсутності винних дій відповідачів.

В матеріалах
справи також відсутні докази які б підтвердили ту обставину,  що суддя Ященко В.В є неповноважним.

Керуючись  ст.
303,  309 ч.2 п.1, 4,  316 ЦПК України колегія суддів , -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.

Рішення
Лубенського   міськрайонного суду
Полтавської області   від 28 березня 2007
року   скасувати.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 В.А. відмовити.

Рішення може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України в двохмісячний
строк.