Справа № 22-372                                                        Головуючий
2007 р.                                                                            ДмитрюкО.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05"
червня 2007 року                                                                        м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:   Калашнікової О.В.

Суддів :              Спас О.В.

Осоцького
І.І. При секретарі: Ткаченко М.О.

розглянувши   у   відкритому
судовому  засіданні  цивільну справу за  апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від "05" грудня 2006 року

по справі за позовом                                                                         .Л

ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_2,3-тя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, ТОВ
"Торговий центр" про визнання договору дарування нежитлового
приміщення недійсним, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ "Торговий центр",
3-ті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, за позовом ТОВ "Торговий
центр" до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на
нерухоме майно ,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні
2006 року ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, 3-тя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_4,
ТОВ "Торговий центр"

про
визнання договору дарування
нежитлового приміщення недійсним, який в ході судового розгляду справи
уточнила.

В уточненій позовній заяві зазначала, що ТОВ "Торговий
центр" на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2001 року належало
нежиле приміщення XIII,
зазначене у технічному паспорті під літ. А-14, А1, загальною  площею 413,9 кв. м., яке розташоване за
адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова
1. Згідно статуту ТОВ "Торговий центр" його учасниками є ОСОБА_1
та ОСОБА_2, який також являється директором ТОВ "Торговий центр". 05
січня 2006 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2., діючий на підставі статуту
та протоколу № 6 загальних зборів учасників товариства від 27.12.2005 року
подарував вищезазначене нежиле приміщення своїй матері ОСОБА_3

Посилаючись на те, що на загальних зборах учасників товариства вона не була
присутньою, а на протоколі загальних зборів № 6 від 27.12.2005 року навпроти її
прізвища стоїть не її підпис, вважала, що директор товариства ОСОБА_2. не мав
права розпоряджатися майном, яке належить товариству на свій розсуд, без
належного одержання згоди учасників товариства, просила суд визнати договір
дарування нежилого приміщення XIII,
зазначене у технічному паспорті під літ. А-14, А1, загальною площею 413,9
кв. м., яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова 1, укладений між
ТОВ "Торговий центр" в особі директора ОСОБА_2, діючого на підставі
Статуту та протоколу № 6 загальних зборів учасників товариства від 27.12.2005
року та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 29.12.2005 року в реєстрі за № 3127 недійсним.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, ТОВ "Торговий центр", 3-ті особи: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

В позові зазначала, що 14 грудня 2001 року ТОВ
"Торговий центр" на підставі договору купівлі-продажу об'єкта права
комунальної власності № 100 ТОВ "Торговий центр" придбало у власність
шляхом приватизації нежитлове приміщення XIII, літ. А-14, А1,
загальною площею 413,9 кв. м., яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова 1. Учасниками
даного товариства є її син ОСОБА_2. та ОСОБА_1 Гроші на придбання зазначеного
вище магазину на підставі договору позики від 17.12.2001 року ТОВ
"Торговий центр" отримало від її дочки ОСОБА_7, яка на той час
працювала директором ДП "Торговий центр-2" ТОВ "Торговий центр".
Для забезпечення виконання зобов'язання по поверненню боргу між сторонами був
укладений договір застави майна - нежитлового приміщення XIII
по вул. Бочарова 1 в м.
Запоріжжі. Хоча право власності на вказане приміщення було оформлено на ТОВ
"Торговий центр", але фактично користувалась і володіла ним ОСОБА_7

На
підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2002 року позивачу на праві
приватної власності належав об'єкт незавершеного будівництва по вул. Маршала
Чуйкова 25 "а", розташований на земельній ділянці площею 1371 кв. м.,
яким фактично користувався її син ОСОБА_2. На сімейній нараді було вирішено
провести обмін приміщеннями. Між тим, при оформленні передачі права власності у
нотаріуса, сторони вирішили оформити зазначений договір у вигляді договорів
дарування.

Підтверджуючи право на укладення договору, син надав
нотаріусу фіктивний протокол зборів учасників ТОВ "Торговий центр",
оскільки збори по даному питання не проводились.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2. навмисно ввів її в оману, скриваючи істотні
обставини, які мають для укладення договору і зазначаючи, що якби вона знала
про їх існування, то ніколи не погодилась відчужувати на його користь належне
їй майно, просила суд визнати договір дарування нежитлового приміщення XIII, літ. А-14, А1,
загальною площею 413,9 кв. м., яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул.
Бочарова 1 від 29.12.2005 року та договір дарування нежитлової будівлі під літ.
А-3, магазин, загальною площею 937,6 кв. м. за адресою м. Запоріжжя, вул.
Маршала Чуйкова 25
"а" удаваними та визнати договір міни нежитлового приміщення XIII, літ. А-14, А1,
загальною площею 413,9 кв. м., яке розташоване за адресою м. Запоріжжя-, вул. Бочарова 1 нежитлову
будівлю під літ. А-3, магазин, загальною площею 937,6 кв. м. за адресою м.
Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова
25 "а" недійсним.

В червні 2006 року ТОВ "Торговий центр" звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності, в якому
зазначало, що нежиле приміщення, розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Маршала
Чуйкова 25
"а" було придбано за кошти ОСОБА_2 На його прохання право власності
було оформлено на ОСОБА_3, при цьому між ними існувала домовленість про
переоформлення на ОСОБА_2 права власності на об'єкт незавершеного будівництва,
що і було зроблено, шляхом підписання 29.12.2005 року договору дарування.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд визнати право власності на
нежитлову будівлю літ. А-3, магазин, загальною площею 937, 6 кв. м.,
розташовану за адресою м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова 25 "а"
за ТОВ "Торговий центр", визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нежитлову будівлю літ. А-3, магазин загальною площею 937,6 кв.м.,
розташовану за адресою м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова 25
"а", видане ОСОБА_3 та зареєстроване в ЗМБТІ 16.04.2004 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
05 грудня 2006 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір дарування від 29 грудня 2005 року нежилого
приміщення XIII літ. А-14, А1 загальною площею 413, 9 кв. м., розташоване
за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова 1 і договір дарування від 29 грудня
2005 року нежитлової будівлі під літ. А-3 магазину,'загальною площею 937, 6 кв.
м., розташованого за адрерою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова, 25-а удаваними.

Визнано договір міни нежилого приміщення XIII
літ. А-14, А1, загальною площею 413,9 кв. м. за адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова 1 на нежитлову
будівлю під літ. А-3, магазин, загальною площею 937, 6 кв. м., розташованої за
адресою м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова
25-а недійсним.

Позов ТОВ
"Торговий центр" залишено без розгляду.

Не
погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2. подали апеляційні скарги, в
яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,
просили рішення суду змінити, виклавши його резолютивну частину в такій
редакції: позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати договір дарування від

29.12.2005
року недійсним з моменту його підписання, в задоволенні ОСОБА_3 відмовити, в
іншій частині рішення залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у

судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню

частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи,
порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що договори дарування
нежилих приміщень, укладені між ТОВ "Торговий центр" в особі
директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є удаваними, а фактично
укладений сторонами договір міни є недійсним, оскільки він був вчинений під
впливом обману.

Між тим, до такого висновку суд першої інстанції дійшов з
порушенням норм матеріального права та через неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Відповідно до ст. 241 ЦК
України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень,
створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він
представляє, лише у разі подальшого схвалення правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила
дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Статуту ТОВ "Торговий
центр" учасниками товариства є ОСОБА_2. та ОСОБА_1 Вищим органом
управління товариства є збори учасників. Директором зазначеного товариства є
ОСОБА_2. Згідно п. 5.13. Статуту директор товариства розпоряджається майном
товариства, включаючи його грошові кошти, у межах визначених зборами учасників.

29.12.2005 року, між ТОВ "Торговий центр" в особі директора
ОСОБА_2, який діяв на підставі статуту та протоколу загальних зборів учасників
товариства № 6 від 27 грудня 2005 року, та ОСОБА_3 було укладено договір
дарування нежилого приміщення XIII,
зазначене в технічному плані під літ. А-14, А-1, загальною площею 413,9 кв.
м., яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова буд. 1 (а. с.
6).

В цей же день, 29.12.2005 року, за договором дарування ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_2 нежитлову будівлю під літ. А-3, магазин, загальною площею 937,6 кв. м.,
розташовану за адресою м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова 25
"а".

Вже в
січні 2006 року ОСОБА_1, яка є учасником ТОВ "Торговий центр",
звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від
29.12.2005 року, укладеного між ТОВ "Торговий центр" в особі
директора ОСОБА_2, який діяв на підставі статуту та протоколу загальних зборів
учасників товариства № 6 від 27 грудня 2005 року, та ОСОБА_3, посилаючись на
те, що на загальних зборах при винесенні рішення про дачу згоди на відчуження
нежилого приміщення, яке належало ТОВ

"Торговий
центр" присутньою не була, на протоколі загальних зборів учасників
товариства № 6 від 27.12.2007 року, наданого на підтвердження своїх повноважень
директором товариства ОСОБА_2, навпроти її прізвища стоїть не її підпис.

Дані обставини в суді першої інстанції підтверджувались поясненнями
директора ТОВ "Торговий центр" ОСОБА_2 та визнавались ОСОБА_3 в її
позовній заяві, тому свідчать про те, що директор ТОВ "Торговий
центр" ОСОБА_2. не мав належних повноважень від імені товариства укладати
договір дарування нежилого приміщення XIII, зазначеного в
технічному плані під літ. А-14, А-1, загальною площею 413,9 кв. м., яке знаходиться
за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова
буд. 1 на користь ОСОБА_3, що тягне за собою недійсність зазначеного правочину.

Відповідно до п. п. З, 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ст. 230 ЦК України
якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначала, що договір дарування вона уклала
на користь свого сина ОСОБА_2, оскільки знала, що останній замість цього
подарував їй інше нежиле приміщення, яке належало на праві власності ТОВ
"Торговий центр", директором якого він був і бажала обмінятися
нежилими приміщеннями, про те, що протокол загальних зборів учасників ТОВ
"Торговий центр" був фіктивний на момент укладення договору дарування
вона не знала, якби вона знала, що ОСОБА_2. не мав права на укладення договору
дарування від імені ТОВ "Торговий центр" ніколи б не погодилася на
укладення договору дарування на користь ОСОБА_2 належне їй майно.

Дані обставини підтверджуються одночасним підписанням
договорів дарування, відповідно до яких ТОВ "Торговий центр" в особі
директора ОСОБА_2 подарувало нежиле' приміщення ОСОБА_3, а остання подарувала
належне їй спірне нежиле приміщення ОСОБА_2, що дає підстави вважати,
що-договір дарування був укладений ОСОБА_3 під впливом обману, яка помилково
вважала, що їй на праві власності буде належати інше нежиле приміщення,
передане їй за договором дарування від ТОВ "Торговий центр", а тому
договір дарування від імені ОСОБА_3 не був спрямований на реальне настання
правових наслідків.

Відповідно
до ч. ч. 1, 2 ст. 715 ЦК
України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати
другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін
договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін і покупцем товару,
який він одержує.

З договорів дарування стосовно яких ОСОБА_3 ставиться
питання про визнання їх удаваними та визнання фактично укладеного договору
міни, вбачається, що сторони цих договорів є різними, через що до них не можуть
бути застосовані правила договору міни.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до правильного висновку, що договір дарування нежилого
приміщення, укладений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 був вчинений під впливом
обману, ціж тим помилково вважав, що між сторонами фактично було укладено
договір міни нежилих приміщень, тому рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановлениям по справі нового рішення, яким визнати недійсними
договори дарування від 29.12.2005 року, укладені між ТОВ "Торговий
центр" та ОСОБА_3 та між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в частині залишення без
розгляду позову ТОВ "Торговий центр" рішення суду підлягає залишенню
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК
України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані
з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину.

Оскільки договори дарування, на думку колегії судців, повинні бути визнані
недійсними, то необхідно застосувати двосторонню реституцію по кожному з цих
договорів, визнавши за ТОВ "Торговий центр" право власності на нежиле
приміщення XIII,
зазначене у технічному паспорті під літ. А-14, А-1, загальною площею 413,9
кв. м., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова буд. 1, а за
ОСОБА_3 - право власності на нежитлову будівлю під літ. А-3, магазин, загальною
площею 937,6 кв. м., розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова буд. 25
"а".

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313, 314, 316 317 ЦПК України, колегія судців, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
05 грудня 2006 року по цій справі в частині залишення без розгляду позову ТОВ
"Торговий центр" до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_5 про визнання права
власності на нерухоме майно залишити без змін.
:

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 05 грудня 2006 року по цій справі скасувати та постановити в цій
частині нове рішення наступного змісту:

"Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, 3-тя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4, ТОВ
"Торговий центр" про визнання договору дарування нежитлового
приміщення недійсним задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
05 грудня 2006 року по цій справі в частині залишення без розгляду позову ТОВ
"Торговий центр" до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_5 про визнання права
власності на нерухоме майно залишити без змін.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 05 грудня 2006 року по цій справі скасувати та постановити в цій
частині нове рішення наступного змісту:

"Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, 3-тя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_4, ТОВ
"Торговий центр" про визнання договору дарування нежитлового
приміщення недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування нежилого приміщення XIII, зазначеного у
технічному паспорті під літ. А-14, А-1, загальною площею 413,9 кв. м.,
розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова буд. 1, укладений між ТОВ "Торговий центр" в
особі директора ОСОБА_2, діючого на підставі статуту та протоколу № 6 загальних
зборів учасників товариства від 27 грудня 2005 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 29
грудня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3127.

Визнати за ТОВ "Торговий центр" право власності
на нежиле приміщення XIII,
зазначене у технічному паспорті під літ. А-14, А-1, загальною площею 413,9
кв. м., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова буд. 1.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ "Торговий центр", 3-ті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі під літ. А-3,
магазин, загальною площею 937,6 кв. м. розташовану за адресою м. Запоріжжя,
вул. Маршала Чуйкова 25
"а", укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 29 грудня 2005
року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю
під літ; А-3, магазин, загальною площею 937,6 кв. м., розташованою за адресою:
м. Запоріжжя, вул. Маршала Чуйкова
буд. 25 "а".

В іншій частині
позов залишити без задоволення."

Рішення
набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Верховного Суду України
протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги.