У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

18 квітня 2007 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук
Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області,
виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності, акціонерної страхової компанії
“Оранта”, управління праці та соціального захисту населення у Станично-Луганському
районі про відшкодування втраченого заробітку, витрат на догляд, побутове
обслуговування, додаткове харчування та санаторно-курортне лікування,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у Станично-Луганському та Новоайдарському
районах Луганської області, виконавчої дирекції Луганського обласного
відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,
акціонерної страхової компанії “Оранта”, управління праці та соціального
захисту населення у Станично-Луганському районі про відшкодування втраченого
заробітку, витрат на догляд, побутове обслуговування, додаткове харчування та
санаторно-курортне лікування.

Зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 1 липня
1990 року, він був травмований та став інвалідом першої групи.

Колгосп “Чугинський”, як власник джерела підвищеної небезпеки, на підставі
рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 6 травня
2000 року відшкодовував шкоду, заподіяну його здоров'ю, внаслідок ДТП.

Посилаючись на те, що 9 грудня 2004 року КСП “Чугинське” ліквідовано без
правонаступника, а прийняте судом рішення про капіталізацію платежів
відшкодування шкоди з зарахуванням належних сум на користь Фонду державного
соціального страхування, не виконане, просив стягнути з відповідача на його
користь втрачений заробіток, витрати на догляд, побутове обслуговування,
додаткове харчування та санаторно-курортне лікування.

Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 19
грудня 2005 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 1 березня 2006 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: з
відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України у Станично-Луганському та
Новоайдарському районах Луганської області стягнуто на користь ОСОБА_1 у
відшкодування шкоди внаслідок втрати працездатності від джерела підвищеної
небезпеки КСП “Чугинське”, втрачений заробіток з 1 червня 2005 року по 31
грудня 2005 року у сумі 2 238 грн., а з 1 січня 2006 року щомісячно довічно у
розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом і витрати на
постійний сторонній догляд у розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати,
встановленої законом щомісячно і довічно, у тому числі з 1 червня 2005 року по
31 грудня 2005 року - 1 119 грн., витрати на побутове обслуговування по 0,25
мінімальної заробітної плати щомісячно і довічно, у тому числі з 1 червня 2005
року по 31 грудня 2005 року - 559 грн. 50 коп., витрати на додаткове
харчування, починаючи з 1 червня 2005 року довічно і щомісячно з розрахунку 7
грн. 03 коп. на добу, забезпечувати щорічно і довічно з 1 червня 2005 року
путівками санаторію хребетного профілю.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний
суд, виходив з того, що рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської
області від 6 травня 2000 року КСП “Чугинське”, як власник джерела підвищеної
небезпеки, було зобов'язано відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну його
здоров'ю, а оскільки КСП “Чугинське” ліквідоване без правонаступника,
капіталізація платежів не проведена, обов'язок по відшкодуванню шкоди,
заподіяної позивачеві покладається на Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, як правонаступника, ліквідованого без правонаступника,
підприємства.

Однак з такими висновками погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 1 липня 1990 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав
тяжкі тілесні пошкодження, у зв'язку з чим Артемівською медико-соціальною
експертною комісією м. Луганська визнаний інвалідом 1 групи з дитинства.

Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 6
травня 2000 року з КСП “Чугинське”, як власника джерела підвищеної небезпеки,
від дій якого позивач отримав травму, на користь  ОСОБА_1 стягувались суми відшкодування шкоди
внаслідок втрати працездатності.

3 лютого 2000 року загальними зборами членів КСП “Чугинське” було прийнято
рішення про його ліквідацію.

Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 25
грудня 2000 року зобов'язано КСП “Чугинське”, в особі ліквідаційної комісії
провести капіталізацію платежів відшкодування шкоди у зв'язку з заподіянням
шкоди здоров'ю ОСОБА_1 з зарахуванням цієї суми на користь Станично-Луганського
Фонду державного соціального страхування.

Відповідно до статей 440, 450 ЦК України (в редакції 1963 року), які були
чинними на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна особі,
підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, якщо не
доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

При цьому, організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою
для оточених, зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Вирішуючи спір, суд належним чином не з'ясував та не перевірив наявність
правових підстав для виплати позивачу страхових сум, передбачених ст. 21 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”,
виходячи з тієї обставини, що ОСОБА_1 на момент отримання тілесних ушкоджень у
трудових відносинах з КСП “Чугинське” не перебував.

Крім того, покладаючи на Фонд соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України обов'язок по відшкодуванню
позивачеві шкоди внаслідок втрати працездатності, суд не взяв до уваги, що
рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 25 грудня
2000 року, ліквідаційна комісія КСП “Чугинське” була зобов'язана провести
капіталізацію платежів відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1, з зарахуванням
зазначених сум на користь Станично-Луганського Фонду державного соціального
страхування.

Відповідно до п. 4 розділу ІХ Закону України “Про загальнодержавне соціальне
страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням” від 18 січня 2001 року № 2240-III,
правонаступником Фонду соціального страхування України визначено Фонд
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України.

Пунктом 3 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності” № 1105 - ХІV від 23 вересня 1999
року, передбачено, що у разі ліквідації підприємства без правонаступника Фонд
соціального страхування від нещасних випадків виплачує заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності
зазначеного Закону, підприємства не відшкодували шкоду, заподіяну ушкодженням
здоров'я.

За таких обставин, суду слід було з'ясувати чи дійсно Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є правонаступником ліквідованого без
правонаступників КСП “Чугинське” та чи зобов'язаний Фонд відшкодовувати шкоду,
заподіяну позивачу.

Не безспірним є і висновок суду першої інстанції про покладення
відповідальності по відшкодуванню шкоди, заподіяної позивачеві на Фонд
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, лише з тієї
підстави, що законом не врегульовано питання відшкодування шкоди у випадку
ліквідації підприємства, винного у заподіянні шкоди, без правонаступника, а
тому до спірних правовідносин слід застосувати аналогію закону.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст.
303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи,
і залишив рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України,

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Станично-Луганському та Новоайдарському районах Луганської області
задовольнити частково.

Рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 19
грудня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 1 березня
2006 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін