Справа № 22-2293/2007р.                                            Оскаржуване
рішення ухвалено під

Категорія
2                                                                     головуванням
Татарського В.О.

Доповідач Іванюк
М. В.

Рішення

Іменем України

14 листопада 2007р.
колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької
області у складі: головуючого
- судді Іванюка М.
В,  суддів Колодійчука В.М.  та Камзалова В.В,  при секретарі Руденко О.М,  з участю адвоката ОСОБА_1  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Замостянського районного суду м.  Вінниці від 03.08.2007р. у справі за її
позовом до Вінницького транспортного коледжу про визнання незаконними наказів
про оголошення догани та про звільнення з роботи,  про поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  відшкодування
моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2  у своєму позові зазначила,  що працювала черговою гуртожитку Вінницького
транспортного коледжу. Після її виходу з чергової відпустки,  яка продовжувалася до 19.04.2007р.
включно,  наказом № 44 - В від
24.04.2007р. їй було оголошено догану за порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку,  що проявилося у
відсутності на роботі 21.04.2007р. без поважних причин. А за скоєння
22.04.2007р. прогулу без поважних причин наказом № 30 -
ОС від 25.04.2007р. позивачку було звільнено з роботи згідно п.4  ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи
такі дії адміністрації коледжу безпідставними,
ОСОБА_2  у своєму позові просила
суд визнати незаконними накази про оголошення догани та звільнення,  поновити її на роботі і стягнути з
відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу,  суму понесених нею витрат на юридичну допомогу,  а також 5000
грн. у відшкодування моральної шкоди,
так як у зв'язку з наведеним у неї погіршився стан здоров'я,  внаслідок чого вона була вимушена звертатися
за медичною допомогою.

В
обгрунтування своїх тверджень стосовно незаконності дій адміністрації коледжу
ОСОБА_2  в позовній заяві зазначила,  що з наказами про оголошення їй догани і про
звільнення з роботи її не ознайомили,  на
засіданні профспілкового комітету від 23.04.2007р. згоди на її звільнення не
було дано,  а на засідання профспілкового
комітету від 25.04.2007р,  в ході якого
була дана згода на її звільнення,  позивачку не викликали і воно відбулося без її
участі.

В суді
першої інстанції представник Вінницького транспортного коледжу позов
заперечив,  так як позивачці було
оголошено догану,  а потім її звільнено
на законних підставах. Пояснив,  що
ОСОБА_2  згідно наказу № 66-Д від
18.04.2007р. була переведена на інше робоче місце - черговою гуртожитку № 2 (до
цього вона була черговою гуртожитку № 1). У зв'язку з відсутністю на робочому
місці в гуртожитку № 2 протягом
21.04.2004р. позивачці була оголошена догана,  а за скоєння прогулу протягом 22.04.2007р. її
було звільнено.

Рішенням
Замостянського районного суду м.  Вінниці
від 03.08.2007р. ОСОБА_2  в задоволенні
вказаного позову було відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить
вказане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних
вимог. Вважає,  що при ухваленні рішення
суд

першої
інстанції порушив норми матеріального і процесуального права,  безпідставно не взяв до уваги доводи,  якими вона обґрунтовувала свої позовні
вимоги. Зокрема,  не взято до уваги
те,  що своєї згоди щодо переведення на
інше робоче місце - в
гуртожиток № 2 вона не
давала і її про таке переведення її не попередили,  з відповідним наказом не ознайомили. При
цьому зазначила,  що прогулів не
допустила,  так як після закінчення
чергової відпустки вона 20.04.2007р. вийшла на роботу,  а 21.04.2007р. і 22.04.2007р. у неї згідно
графіка були днями відпочинку і в ці дні вона не повинна була виходити на
роботу.

В суді
апеляційної інстанції ОСОБА_2  підтримала
апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Директор
Вінницького транспортного коледжу ОСОБА_3 і представник коледжу ОСОБА_4
вважають апеляційну скаргу безпідставною і просять її відхилити. Пояснили,  що у зв'язку з переведенням позивачки на
місце чергової в гуртожиток №
2 було змінено графік її чергувань і тому вона мала вийти на роботу в
гуртожиток № 2 не
20.04.2007р,  а 21.04.2007р. До неї
неодноразово доводився наказ про її переведення на інше робоче місце,  однак вона відмовлялася розписуватися в тому,  що з цим наказом ознайомлена.

Вислухавши
позивачку та її адвоката,  представників
Вінницького транспортного коледжу,
свідків,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції,
доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що вона
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_2  в задоволенні позову,  суд першої інстанції вважав,  що оголошення їй догани і наступне звільнення
з роботи проведені відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак з таким
висновком погодитись не можна.

Згідно  ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути
законним і обгрунтованим.  В даному ж
випадку суд всупереч вимогам п.1 ч.1
ст. 214 ЦПК України не в повній мірі
вирішив питання про те,  чи мали місце
обставини,  якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються.

Так,  суд вважав,
що до позивачки було належним чином доведено наказ про її переведення на
інше робоче місце. Однак колегія суддів з цим не погоджується і звертає увагу
на наступне:

В
матеріалах справи міститься акт від 19.04.2007р,  складений працівниками адміністрації коледжу
про те,  що чергова гуртожитку № 1 ОСОБА_2  відмовилась розписатися в наказі про
переведення її з 21.04.2007р. за тією ж посадою черговою в гуртожиток № 2 ( а.с. 20 ). Суд послався на
вказаний акт як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог. Однак суд
не звернув увагу на те,  що 19.04.2007р.
позивачка ще перебувала у черговій відпустці. Вона заперечує факт ознайомлення її
з таким наказом.  При цьому
встановлено,  що наказ про її відкликання
з відпустки для ознайомлення з наказом про переведення на інше робоче місце
адміністрацією коледжу не видавався.

Тому
зазначений акт від 19.04.2007р,  а також
покази допитаних в апеляційному суді в якості свідків працівників транспортного
коледжу - помічника
директора з кадрів ОСОБА_5,  яка цей акт
підписала,  заступника директора
ОСОБА_6,  який пояснив,  що намагався по телефону попередити
ОСОБА_2  про її переведення на інше
робоче місце,  колегія суддів до уваги не
приймає. їх доводи про фактичний виклик позивачки з відпустки для ознайомлення
з наказом не можуть прийматися до уваги,
так як такі дії суперечать ч.8
ст. 79 КЗпП України. Покази допитаної в якості свідка іншої чергової
ОСОБА_7 про те,  що вона 20.04.2007р.
пояснила позивачці,  що та вже має
працювати на іншому робочому місці і показала їй наказ про це,  колегія суддів також до уваги не
приймає,  так як і в даному випадку
процедуру ознайомлення ОСОБА_2  з наказом
не можна вважати дотриманою. В цей день,
тобто після виходу позивачки з відпустки,  в разі її відмови від підпису про
ознайомлення з наказом про переведення на інше робоче місце,  з боку адміністрації коледжу вже було б
логічним складення

відповідного акту. Однак це зроблено не було.  Тому      твердження           представника

відповідача
стосовно неодноразових попереджень позивачки про її переведення на інше робоче
місце і про зміну графіка її чергувань мають вважатися голослівними. Засідання
ж профспілкового комітету,  в ході якого
до ОСОБА_2  безпосередньо було доведено
зміст наказу про її переведення на інше робоче місце і про зміни в графіку
чергувань,  відбулося вже
23.04.2007р,  що вбачається з протоколу
на а.с.  7.

20.04.2007р.
позивачка,  яку не можна вважати належним
чином повідомленою про переведення на інше робоче місце і про зміни в
графіку,  вийшла на чергування відразу
після закінчення відпустки і приступила до виконання своїх функціональних
обов'язків. Як пояснила апеляційному суду свідок ОСОБА_8,  20.04.2007р. в гуртожитку № 1 працювало дві
чергових,  в тому числі і ОСОБА_2  Тобто,
слід вважати,  що в цей день
позивачка фактично була допущена до роботи. Як встановлено в судовому
засіданні,  з боку адміністрації коледжу
до ОСОБА_2  не було претензій по роботі
протягом 20.04.2007р. Так як 20.04.2007р. позивачка вийшла на чергування у
нічний час,  наступні два дні,  тобто 21.04.2007р. і 22.04.2007р,  згідно положень  ст.  59 КЗпП України і
правил існуючого в коледжі внутрішнього трудового розпорядку мали б вважатися
днями її відпочинку. У зв'язку з цим немає підстав вважати прогулами
відсутність ОСОБА_2  на роботі у вказані
дні. Тому відповідач був не вправі видавати накази про оголошення їй догани і
про звільнення.

У
зв'язку з наведеним оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог у цій частині. При цьому підлягає
стягненню на користь позивачки її середній заробіток за час вимушеного
прогулу,  місячний розмір якого
обчислюється виходячи з її заробітку згідно довідки на а.с.  6
за лютий і березень 2007р,  тобто за
два місяці,  що передували
звільненню,  і становить за вказаний
період загальну суму 3251
грн. 53 коп.
Також мають бути відшкодовані витрати ОСОБА_2
на правову допомогу в сумі 700
грн. Всього на її користь підлягає стягненню 3951 грн. 53
коп.

За
правилами  ст.  ст.
81ч.3,  88 ч.3 ЦПК України з
відповідача має бути стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 4 грн. 25 коп. в частині
вимог про поновлення на роботі і 25
гар. 50 коп. в
частині вимог майнового характеру (
всього 29 грн.75
коп),  а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грн. 50 коп. в частині
вимог про поновлення на роботі і 30
грн. в частині вимог майнового характеру (всього 37
грн. 50 коп).

Разом з
тим вимоги ОСОБА_2  про відшкодування
моральної шкоди задоволенню не підлягають,
так як вона підстав для такого відшкодування у контексті  ст. 237-1 КЗпП України не навела і не
довела,  що погіршення стану її здоров'я
про яке зазначалося у позові,  відбулося
у зв'язку з виданням адміністрацією коледжу вказаних вище наказів. Тому в цій
частині позову їй слід відмовити.

На
підставі наведеного і керуючись  ст.  ст.  10,
57,  60,  81 ч.3,
84,  88 ч.3,  212,
213,  218,  303,
304,  307 ч.1 п.2,  309,  313,
314,  316,  317,  319
ЦПК України,  59; 232 ч.1 п2; 235 ч.ч.1,  2
КЗпП України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Замостянського районного суду м.  Вінниці
від 03.08.2007р. у даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_2 на роботі на посаді чергової гуртожитку Вінницького транспортного
коледжу і визнати незаконним наказ від 24.04.2007р. про оголошення їй догани.

Стягнути
з Вінницького транспортного коледжу на користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу і витрати на правову допомогу в загальній сумі 3951 грн. 53 коп.

В
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути
з Вінницького транспортного коледжу на користь держави судовий збір в сумі 29 грн.75 коп. і
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. 50 коп.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.