Справа № 22ц-2471/2007 р.
інстанції Дзюба Н.М.
у 2 інстанції Даценко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі: головуючого судді Даценко Л.М.  суддів Хопти С. Ф.,  Олійника В.І. при секретарі Сторожук І.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Макарівського районного суду Київської області від 29 травня 2007 р. в справі
за позовом ОСОБА_1до Соснівської сільської ради,  Макарівської районної державної адміністрації
Київської області про визнання права на земельну частку (пай),

встановила:

В
березні 2007 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою,  в якій просила визнати за нею право на
земельну частку (пай),  зобов"язати
Макарівську районну державну адміністрацію Київської області виділити їй
земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) у розмірі,  передбаченому діючим законодавством,  за рахунок земель запасу чи резервного фонду
іншої ради в межах району,  з
виготовленням державного акта на землю.

Свої
вимоги обґрунтовувала тим,  що вона з
1953 року була членом колгоспу XX Партз"їзду Іллінецької сільської ради
Чорнобильського району Київської області. Звільнена з роботи з 01.09.1986 р. у
зв"язку з переселенням внаслідок аварії на ЧАЕС.

Вважає,  що відповідно до вимог  ст.  35
Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" вона має право на отримання земельної частки (паю).

У
зв"язку з порушенням ц права на отримання земельної частки (паю)
звернулася в суд із зазначеним позовом.

Рішенням
Макарівського районного суду Київської області від 29.05.2007 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції скасувати і
направити справу на новий розгляд,
посилаючись на неповне з"ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення позивачки,
колегія суддів прийшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню,  а рішення суду - скасуванню з направленням
справи на новий розгляд з таких підстав.

Згідно  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно з
законом.

Обгрунтованим
є рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин,  на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд обґрунтовував
свої висновки відсутністю земель запасу та резервного фонду на території
Соснівської сільської ради та Макарівського району.

Проте з
такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо,  оскільки вони не відповідають обставинам
справи та вимогам закону.

Згідно
ч.3  ст.
35 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. із змінами,
внесеними Законом України від 26.04.2001 р. громадяни,  евакуйовані із зони відчуження,  відселені із зони безумовного
(обов"язкового) або зони гарантованого добровільного відселення,  а також громадяни,  що самостійно переселилися з територій,  які зазнали радіоактивного забруднення і які
на момент евакуації,  відселення або
самостійного переселення були членами колективних або інших
сільськогосподарських підприємств,  а
також пенсіонери з їх числа,  що до
набрання чинності цим Законом проживали у сільській місцевості,  мають право на отримання земельної частки
(паю) за новим місцем роботи (проживання) із земель запасу та резервного фонду
в розмірі та в порядку,  визначених
законодавством.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2001 р. № 1651 „Деякі питання
реалізації громадянами,  які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
права на отримання земельної частки (паю)" встановлено,  що громадяни,
які відповідно до частини третьої статті 35 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12) мають право на
отримання земельної частки (паю),  для
реалізації цього права подають за новим місцем роботи (проживання) до
сільської,  селищної ради заяву за
довільною формою про надання їм земельної частки (паю) та видані обласними
державними адміністраціями за місцем евакуації,
відселення чи самостійного переселення довідки про евакуацію,  відселення чи самостійне переселення з
територій,  що зазнали радіоактивного
забруднення; членство в колективному або іншому сільськогосподарському
підприємстві,  яке знаходилося на
території,  що зазнало радіоактивного
забруднення.

Судом
встановлено,  що позивачка в 1986 році
була евакуйована із зони відчуження Чорнобильського району Київської області і
на момент евакуації дійсно була членом колгоспу „XX Партз"їзду". (а. с.  14)

Судом
встановлено,  що позивачка має право на
отримання земельної частки (паю) за новим місцем роботи (проживання) із земель
запасу чи резерву відповідно до ч.3  ст.  35 Закону України „Про статус та соціальний
захист громадян,  які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. із змінами,  внесеними Законом України від 26.04.2001 р.

Колегія
суддів вважає,  що відмовляючи в
задоволенні позову,  суд зробив
суперечливі висновки встановивши,  що
позивачка має право на отримання земельної частки (паю) за новим місцем роботи
(проживання) із земель запасу чи резерву і разом з тим відмовляючи в позові
із-за відсутності таких земель на території Соснівської сільської ради та
Макарівського району.

Суд
першої інстанції не перевірив чи були створені місцевою радою землі запасу під
час передачі землі у колективну власність відповідно до вимог п. 7 Указу
Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 „Про порядок паювання земель,  переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Також,  суд не звернув уваги на те,  що позивачка в ході судового розгляду справи
подала до суду клопотання,  в якому
просила у разі відсутності на території Макарівського району Київської області
необхідних площ земель запасу чи резервного фонду виділити їй земельну частку
(пай) в натурі на (місцевості) за рахунок земель запасу чи резервного
фонду,  розташованих на території іншої
ради в межах області,  (а. с.  29)

Таким
чином,  колегія суддів приходить до
висновку,  що рішення суду від 29 травня
2007 р. підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд в суд першої
інстанції,  оскільки суд розглянув не всі
вимоги,  і цей недолік не був і не міг
бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції,  що згідно п. 5 ч. 1  ст.
311 ЦПК України являється безумовною підставою для скасування рішення
суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене,  належно виконати вимоги процесуального
закону,  з"ясувати обставини спору і
прийняти законне і обгрунтоване рішення відповідно до вимог  ст.
ст. 212-215 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
ст.  311,  312-314,
315,  317,  319 ЦПК України   колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Макарівського районного суду Київської області від 29 травня 2007 р. скасувати
і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції іншим суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.