Справа № 22 Ц-1542/2007 p.                   Головуючий 1-ї
інстанції суддя : ЧерпіснкоС.А.
Категорія - 33                                         Суддя-доповідач
апеляційного суду: Галущенко О.І
УХВАЛА

2007р., вересня
місяця, 06 дня     Судова колегія судової
палати в цивільних

справах
Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого:                             Галущенко О.І.

суддів                      Базовкіної Т.М.

Довжук
Т.С. при секретарі:     Танцуріній С.М.
за участю

позивача-                ОСОБА_1

її
представника:   ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1        на    рішення
Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2007 р., у справі за

позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Очаківської міської ради про усунення перешкод у
користуванні присадибною земельною ділянкою та знесення сараїв, внесення змін
до рішення ради та державного акту в частині розміру земельної ділянки та
визнання права власності на неї;

зустрічним
позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Очаківської міської ради та його виконкому про визнання
недійсними їх рішень щодо передачі земельної ділянки у власність, про
затвердження технічної документації із землеустрою та про визнання недійсними
державних актів про право власності на землю,

встановила:

21.03.2006 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні присадибною земельною ділянкою та знесення сараїв літ"
М" та "Л" домоволодіння АДРЕСА_1.

Крім того, вона вимагала внести зміни до рішення виконкому Очаківської
міськради № 381 від 26.10.1993 р. та до державного акту від 30.10.1993 р., в частині
розміру земельної ділянки, яка передавалася у приватну власність спадкодавиці
ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 253 кв.
м.

Позивачка зазначала, що вона є власником 53/100 частки
зазначеного домоволодіння та присадибної земельної ділянки площею 0,237 га.,
яка належить їй на підставі державного акту, виданого 21.12.2005 р.

Відповідачка звела на її території сараї, позначені в плані літ"
М" та "Л", чим створює їй перешкоди у користуванні цією частиною
земельної ділянки, відмовляючись від їх знесення.

Обґрунтовуючи
вимоги про внесення змін до рішення виконкому та державного акту, вона виходила
з того, що її спадкодавиці - ОСОБА_4,
мало бути передано не 505 кв. м., як вказано в рішенні виконкому і не 268
кв. м., як зазначено у виданому їй державному акті, а 253 кв. м., оскільки саме
такі розміри земельних ділянок були закріплені за попередніми співвласниками
будинку ОСОБА_5

та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку поділу, рішенням виконкому Очаківської
міської ради № 103 віді 5.05.1964 р.

17.05.2006 р. ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та
Очаківської міської ради, вимагаючи визнання недійсними рішення виконкому
Очаківської міської ради № 381 від 26.10.1993 р. в частині передачі ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки розміром 0,0505 га для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1 та рішення Очаківської міської ради № 25 від
21.12.2005 р. в частині затвердження технічної документації із землеустрою,
щодо складання державного акту, який посвідчує право власності позивачки на
земельну ділянку розміром 0,0237 га. для обслуговування цього будинку, а також
визнати недійсними державні акти на право власності на землю видані на підставі
цих рішень.

Вона також просила поновити їй строк звернення до суду, посилаючись на те,
що про порушення своїх прав дізналася лише після пред'явлення до неї позову.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від
30.05.2007 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено

Зазначеним рішенням визнано недійсними рішення виконкому Очаківської
міської ради № 381 від 26.10.1993 р. в частині передачі ОСОБА_4 у приватну
власність земельної ділянки розміром 0,0505 га для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1 та рішення Очаківської міської ради № 25 від 21.12.2005 р. в
частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання
державного акту, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку
розміром 0,0237 га. для обслуговування цього будинку.

Також визнано недійсними державний акт, виданий 30.10.1993 p., про право
власності ОСОБА_4 на земельну ділянку та державний акт, виданий 10.01.2006 р., на право власності
ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0237 га.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення та
ухвалення нового про задоволення її вимог та відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність висновків суду про порушення, які
допущені при видачі їй правовстановлюючих документів на належну їй земельну
ділянку.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені
рішенням суду, не потребують доказування.

З матеріалів справи і зокрема, рішення Очаківського міськрайонного суду від
08.11.2006 р. вбачається, що ОСОБА_3 є власником сараїв, позначених в плані
літ" М" та "Л", що зведені нею у 1988 р. на підставі
дозволу, наданого в установленому законом порядку, на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, яка знаходилась у її та ОСОБА_4 спільному користуванні.

Розмір цієї ділянки складав 505 м. кв.,
а розміри часток землекористувачів є рівними., що підтверджується рішенням
постійної сесії у м. Очакові народного суду Миколаївського району від
14.08.1963 р. та рішенням Очаківського міськвиконкому № 103 від15.05.1964 р.

При цьому,
доказів того, що між земельною ділянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були встановлені
межі, у справі не встановлено.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини і з врахуванням наданих
доказів, прийшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для знесення
сараїв та задоволення цієї позовної вимоги ОСОБА_1

Також обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону слід визнати
і висновки суду щодо визнання недійсними рішення виконкому Очаківської міської
ради 3 381 від 26.10.1993 р.
в частині передачі ОСОБА_4
у приватну власність земельної ділянки розміром ) 0,505 га для
обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 та рішення тієї ж ради № 25 від
21.12.2005 р. в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо
складання державного акту, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну
ділянку 0,0237 га., для обслуговування цього ж будинку, а також державні акти,
видані цим особам на право власності на земельну ділянку відповідного розміру,
оскільки цими рішеннями та правовстановлюючими документами порушуються як
земельні права відповідачки так і її право власності на споруди, що знаходяться
на земельній ділянці, яка передана у власність позивачки.

Вони також порушують вимоги закону, щодо попереднього вилучення земельної
ділянки перед прийняттям рішення про її надання.

З цих же підстав, судом правильно відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1
про внесення змін до рішення Очаківського міськвиконкому № 381 від 26.10.1993
р. та визнання права власності на земельну ділянку.

Погоджуючись з такими висновками, судова колегія враховує також і те, що
попереднім рішенням того ж суду від 08.11.2006 р. визнано недійсним це ж саме
рішення виконкому в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у розмірі 0,559
га для обслуговування будинку АДРЕСА_1 та державний акт на право власності на
зазначену земельну ділянку  з   підстав
порушення   закону  та
земельних   прав   ОСОБА_1

Доводи апелянтки про недоведеність фактів порушення земельних прав
відповідачки та вимог закону при ухваленні оспорюваних рішень органом
самоврядування та виготовленні державного акту, не заслуговують на увагу,
оскільки наявність цих порушень підтверджено достовірними доказами, яким суд
дав належну юридичну оцінку.

Встановлене не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2007 р. - залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього
часу на протязі двох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.