Справа № 2-919/2007.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 травня 2007 року
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Ротар М.
М. ,  при секретарі Попенко О.В.,

розглянувши
у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м.  Вознесенську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2007 року позивач
ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до
відповідачаОСОБА_2.  про визнання права
власності на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги він зазначив,  що в
березні 2007 року він придбав у відповідача житловий будинок АДРЕСА_1 за
договором купівлі продажу. За цим будинком для його обслуговування закріплена
земельна ділянка розміром 0,
1000 га.,  та земельна ділянка 0, 0500 га,  яка надана для ведення особистого підсобного
господарства. Але позивач не може належним чином оформити право власності на
земельні ділянки,  оскільки відповідач
ОСОБА_2.  не оформив право власності на
земельну ділянку у той час,  коли,  до нього перейшло право власності на вказаний
житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після
смерті матері ОСОБА_3,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на
те,  що до позивача перейшло право
власності на житловий будинок і таким чином і право власності на земельні
ділянки,  позивач просив позов
задовольнити.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2.  в судовому засіданні з
позовними вимогами погодився у повному обсязі.

Представник
третьої особи - Вознесенського
міського відділу земельних ресурсів -
в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Дослідивши
матеріали справи,  вислухавши пояснення
сторін,  суд прийшов до висновку,  що позов підлягає задоволенню.

У
відповідності з п.18 "г"
Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004
року "Про практику застосування судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними

до
1.09.2002 року,  згідно з
Положеннями чинної до цієї дати  ст. 30
ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності
або право користування земельною ділянкою,
на якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

В
судовому засіданні було встановлено,  що
право власності на житловий будинок АДРЕСА_1
перейшло до відповідачаОСОБА_2.  після
смерті матері ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно
до Державного акту на право приватної власності на землю,  виданого на підставі рішення виконкому
Вознесенської міської ради від 21.09.1993
року за № 237 ОСОБА_3.
передана у приватну власність земельна ділянка площею 0, 1000 га для
обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1,  крім цього відповідно до Державного
акту,  виданого на підставі рішення
виконкому від 21.09.1993
року № 237 ОСОБА_3.
передана земельна ділянка,  що
розташована за адресою АДРЕСА_1
для особистого підсобного господарства в розмірі 0, 0500 га. На час
здійснення спадкування житлового будинку НОМЕР_1,  діяв
Земельний кодекс України 1991
року,   ст.  30
якого закріплює,  що при переході
права власності на будинок при цьому до набувача переходить право власності на
земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Тому право власності на
земельну ділянку,  закріплену за жилим
будинком АДРЕСА_1,  повинно було перейти до відповідачаОСОБА_2.

Згідно  ст.  377 ЦК України до
особи,  яка придбала житловий будинок
переходить і право власності на земельну ділянку,  на якій вони розміщені,  без зміни її цільового призначення,  у розмірах,
встановлених договором.  Якщо
договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не
визначений,  до набувача переходить право
власності на ту частину земельної ділянки,
яка зайнята житловим будинком,  та
на частину земельної ділянки,  яка є
необхідною для його обслуговування.

Так,  згідно договору купівлі-продажу житлового
будинку від 05.03.2007 року
позивач ОСОБА_1  придбав житловий будинок
АДРЕСА_1,  в зв'язку з цим до нього
перейшло і право власності на земельну ділянку,
яка надана для його обслуговування,
і відповідно до Державного акту від 21.09.1993 року № 237 її розмір
становить 0, 1000 га.

Що
стосується земельної ділянки,  яка
розташована за адресою АДРЕСА_1
розміром 0, 0500 га,  що була надана ОСОБА_3. для особистого
підсобного господарства,  відповідно до
державного акту,  виданого 08.01.1994 року за № 72,
то суд вважає за можливим визнати право власності на
вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 ,
оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження неможливість
оформлення відповідачем ОСОБА_2  своїх
спадкових прав на земельні ділянки,  що підтверджується відповіддю Восьмої

Одеської державної нотаріальної контори від 14.03.2007 року. Відповідно
до  ст.
16 ЦК
України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином обраний позивачем
спосіб захисту цивільного права,  а саме
визнання за ним права власності на земельну ділянку,  яка надана для особистого підсобного
господарства є вірним,  ніким не
оспорюється і може бути застосований судом.

На
підставі  ст.  377
ЦК України,  п.7 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року,   ст.  30 Земельного
кодексу України 1991 року,  керуючись
ст.  10,
11,  15,  130,
174,  209,  213-215,
218 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку
задовольнити в повному обсязі.

Визнати
за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку розміром 0, 1000 га,  яка передана для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1.

Визнати
за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку розміром 0, 0500 га,  яка передана для особистого підсобного
господарства і розташована за адресою АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний
суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів після
проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.