Справа №2-7
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 квітня 2007
року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді - Борисюк Л.П.

при
секретарі    - Пархоменко О.В., Мудрак
Т.В.,

Косенко A.M., Котенко B.C. з участю
представників сторін - ОСОБА_12.,

ОСОБА_13.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про розподіл майна; та за зустрічним позовом
ОСОБА_3до ОСОБА_2 про визначення долі в спірній квартирі; та за позовом третьої
особи з самостійними вимогами - ОСОБА_4до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виділ частки із спільного майна в натурі та звернення її
на виконання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
в кінці грудня 2003 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому
просила поділити майно, яке вони придбали в шлюбі, а саме: 1/2 ізольованої
двокімнатної квартири, вартістю 7 550грн.

При
цьому зазначала, що в шлюбі з відповідачем перебувала з 25 листопада 2000 року.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження.

Під час
шлюбу вони придбали 1/2 ізольованої двокімнатної квартири, вартістю 7550грн.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка за договором купівлі-продажу від 21
квітня 2001 року належить на праві власності відповідачу.

Враховуючи
інтереси неповнолітньої дитини просила виділити їй 1/2 частину спірної
квартири, а чоловіку - відповідачу по справі, вона згодна компенсувати його
частку грошима в розмірі 3775грн. та стягнути з останнього судові витрати.

В
судовому засіданні позивачка пояснила, що спірна квартира була придбана її
чоловіком та її матір»ю ОСОБА_3 в рівних долях.

В травні
2004 року ОСОБА_3, яка була
притягнута судом співвідповідачкою по справі, звернулася до суду з зустрічним
позовом про визначення долі в спільній квартирі, посилаючись на те, що 21
квітня 2001 року вона та її зять ОСОБА_2 купили у ОСОБА_6двокімнатну АДРЕСА_1,
що договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу, яка помилково в договорі не вказала долі кожного
з покупців, тому просила визначити частки у рівних долях за нею та ОСОБА_2

В
судовому засіданні ОСОБА_3
та її представник змінили позовні вимоги, просили визнати за останньою право
власності на 95% спірної квартири, а за відповідачем на 5% посилаючись на
те,  що зазначена вище квартира фактично
була

куплена  за  її  особисті  кошти,
про  що  є
підтвердження  в матеріалах
справи.

В червні
2004 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_4 ( третя
особа з самостійними вимогами ) до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про виділ частки із
спільного майна в натурі та звернення на виконання боргу в розмірі 96000грн. на
виділену частку в натурі, посилаючись на те, що ОСОБА_2 20.11.2003 року позичив
у нього 95000грн., які повинен був повернути 22.11.2003 року, однак умови
договору не виконав, тому 05.12.2003 року приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу був виданий виконавчий напис про примусове
стягнення з останнього боргу в розмірі 96000грн.

В
судовому засіданні ОСОБА_4
та його представник уточнили позовні вимоги, просили виділити йому 1/2 частину
спірної квартири та звернути стягнення боргу на виділену частку в натурі.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 неодноразово змінювала свої позовні
вимоги, в квітні 2004 року подала уточнюючу заяву, в якій просила з урахуванням
того, що відповідач не сплачує квартирну плату та комунальні послуги, поділити
1/2 частину квартири, визнавши за нею право власності на 3/4 долі ОСОБА_2, а
ОСОБА_2 - 1/4 частину від його частки спірної квартири, що складає 1890грн.,
яку вона йому сплатить. В подальшому в усній формі змінила позовні вимоги,
визнала позов ОСОБА_3, просила визнати за нею право власності на 95% спірної
квартири, за ОСОБА_2 - на 5% частини квартири, яку розділити між ними, за нею
визнати право власності на 2/3 від 5%, а за ОСОБА_2-1/3 від його частки, за яку
вона згодна виплатити грошову компенсацію, згідно останнього висновку
експертизи в сумі - 9068 грв. В позові ОСОБА_7 просить
відмовити, як безпідставного.

Відповідач
ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи
повідомлений належним чином, подав до суду письмові пояснення, просив
розглядати справу в його відсутності, його представник підтримала позов третьої
особи, по основному та зустрічному - заперечувала.

Суд,   заслухавши
учасників   судового   розгляду,
їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що
основний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, в  позові
третьої  особи,  яка
заявила  самостійні  вимоги відмовити, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з листопада 2000
року по 09 листопада 2004 року. Від шлюбу мають сина
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1народження.

Під час
шлюбу відповідач по справі ОСОБА_2, разом з тещею ОСОБА_3придбали двокімнатну
АДРЕСА_1

Згідно
довідки форми №3 в зазначеній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та його
син ОСОБА_5 ( а.с. 12).

Як
пояснив в письмових поясненнях відповідач і не заперечувала в судовому
засіданні позивачка, що квартира була придбана для молодої сім»ї і, як
стверджує відповідач, за кошти, які їм з позивачкою подарували на весілля і на
кошти, які дала

йому його
бабуся, продавши свою квартиру в м. Одесі. Оформили квартиру, на вимогу тещі,
на нього та останню.

Спірна
квартира була придбана в рівних долях, про що помилково не вказав приватний
нотаріус в договорі купівлі-продажу, що підтверджується первинною позовною
заявою позивачки та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 від 29 квітня 2004 року,
показами позивачки в судовому засіданні (а.с.39-40), письмовими поясненнями
відповідача (а.с.24-29), показами свідка ОСОБА_7- бабусі відповідача, яка була
допитана судом в порядку окремого доручення Приморським судом м. Одеси, яка
пояснила, що її онук - відповідач по справі, проживав разом з нею в м. Одеса, а
коли він одружився з ОСОБА_3, то батьки вирішили придбати для молодих квартиру
в рівних частках і коли в м. Києві підшукали квартиру, то вона продала свою
квартиру в м. Одесі, а гроші в сумі 5700 у.о. передала онуку, а той їх передав
ОСОБА_3 для покупки квартири. Також пояснила, що квартира мала бути оформлена
на молодих, однак по наполяганню ОСОБА_3 її оформили на неї та онука.

Доводи
позивачів за основним та за зустрічним позовами про те, що спірна квартира
придбана саме за їх кошти, не знайшли свого підтвердження в ході судового
розгляду.

Так,
допитаний судом в якості свідка ОСОБА_8 -
брокер пояснив суду, що гроші при оформленні угоди давала матір позивачки, але
чиї це були гроші йому невідомо ( а.с. 51).

Свідок
ОСОБА_9 пояснила суду, що все майно купувала мама ( а.с. 52), однак її покази
суд не приймає до уваги, оскільки вона рідна сестра позивачки, тому являється
зацікавленою особою.

Із
довідок ЗАТ « Банк Петрокомерц-Україна» № 1145 та № 114 6 від 20.01.2004 року
та банківських рахунків на які посилаються позивачки за основним та зустрічним
позовами, що квартира придбана за їх кошти, вбачається, що у ОСОБА_10був
строковий вклад у банку на 2000 у.о., які вона здала банку на зберігання 07
листопада 2000 року на шість місяців, які вона зняла 15 травня 2001 року, а
квартира купувалась 21 квітня 2001 року, у ОСОБА_3 також були кошти на рахунку,
які вона знімала в лютому 2001 року, 20 квітня 2001року -2000 у.о. та в травні
2001 року і в 2002 році уже після оформлення договору купівлі-продажу
(а.с.13-14, 45-49), тому доводи позивачів, що квартира придбана саме за їх
кошти, суд вважає безпідставними та не доведеними, які спростовуються
зазначеними вище довідками.

Суд
вірить показам свідка ОСОБА_11, в тому, що спірна квартира буда придбана в
рівних долях і за спільні кошти, вважає їх достовірними, які підтверджуються
договором купівлі-продажу її квартири в м. Одесі від 12.01.2001року ( а.с.140),
первинними позовними заявами позивачки та ОСОБА_3, які змінили свої покази і
позовні вимоги після вступу в справу третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4, тому позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольняє частково, вважає, що квартира була придбана в рівних долях
і визнає право власності на спірну квартиру по 1/2 частині за ОСОБА_2та ОСОБА_3

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна суд також задовольняє частково, з
урахуванням того, що сторони

розірвали шлюб і
ОСОБА_2 іншого житла, крім спірної квартири немає, зареєстрований там ,
позивачка зареєстрована і проживає в квартирі матері, і виділити половину
частки від долі відповідача неможливо, тому суд компенсує позивачці половину
від придбаного майна в шлюбі, що згідно з висновком експертизи № 530 від
13.03.2007 року складає 136025грв.

Що
стосується позовних вимог третьої особи, яка заявила самостійні вимоги, то суд
вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, ОСОБА_4 в підтвердження
позовних вимог посилається на ст.ст.22,23 КпШС України { в редакції 1963 року)
і зазначає, що він вправі вимагати належного виконання зобов»язання
відповідачами, а при відсутності грошових коштів або іншого майна вимагати
виділення і звернення стягнення на частку відповідачів в натурі відповідно до
ст.116 ЦК України
( в редакції 1963 року).

Відповідно
до ст.23 КпШС України (1963року) майном, нажитим під час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою, а при укладанні угод одним з подружжям вважається,
що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно
до ст.31 КпШС України (1963 року) за зобов»язаннями одного з подружжя стягнення
може бути звернено лише на його роздільне майно і на частку в спільній сумісній
власності подружжя, яка належала б йому при поділі цього майна.

Стягнення
на все майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, може бути звернено
лише коли рішенням суду буде встановлено, що зобов»язання видано в інтересах
сім»ї і використано на її потреби.

Судом
встановлено, що відповідач позичив у ОСОБА_4кошти 20
листопада 2003 року, коли сторони проживали окремо, не вели сумісного
господарства з березня 2003 року, що встановлено рішенням суду про розірвання
шлюбу від 15 березня 2004 року і не підлягає доказуванню, тому вимоги до ОСОБА_1
безпідставні.

Згідно
зі ст.116 ЦК України
( 1963року), на яку посилається третя особа, кредитор учасника спільної
часткової власності вправі пред»явити позов про виділ частки його боржника для
звернення на неї стягнення, що провадиться на підставі ст.115 ЦК України(1963р.).

Згідно
зі ст.115 ЦК України
кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї
частки із спільного майна, а
ОСОБА_4 не є учасником спільної часткової власності і не вправі
вимагати виділу частки зі спільного майна.

Відповідно
до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки державне
мито в розмірі 181грв.37 коп.

На
підставі зазначеного та керуючись ст.ст.22,23,28,29,31
КпШС України (в редакції 1963 року), ст.ст.115,116 ЦК України (в редакції
1963 року), ст.ст.57-60, 209, 212-215,223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позови
задовольнити частково.

Розділити
частки в рівних долях, визнати право власності за ОСОБА_3та ОСОБА_2по 1/2
частині на АДРЕСА_1.

Розділити
майно між сторонами ОСОБА_1та ОСОБА_2стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за майно придбане в шлюбі в сумі 136025 грв. та державне
мито в сумі 181грв.37 коп., всього 136206 грв.37 коп.

В позові
ОСОБА_4до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про виділення частки в натурі та звернення її на виконання,
відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його
проголошення, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга подається протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження
через районний суд.