Справа № 22-6412/2007
Головуючий у 1-й   інстанції -Чех Н.А. Доповідач : Слюсар Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12  листопада  2007р.
колегія  суддів  судової
палати  в   цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А., суддів: Гончара В.П., Корчевного
Г.В. при секретарі: Рицькій Н.І. з участю ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2007
року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про підтвердження права власності на Уг частину квартири
та вселення, -

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006р. ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про вселення
та до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання видати дублікат свідоцтва про
приватизацію житла.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив підтвердити рішенням дуду його право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2007р.
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та вселено позивача в
зазначену квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові,
мотивуючи тим, що рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального й процесуального права, неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 частково підтримала апеляційну скаргу та просила рішення суду в частині вирішення вимог про
вселення залишити без

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони по справі -
мати й син є співвласниками трикімнатної квартири
АДРЕСА_1.

2

Звертаючись у суд з позовом про вселення, ОСОБА_2 зазначав, що він позбавлений права вільно володіти й користуватися
належною йому часткою квартири, не має можливості
проживати у ній. Іншого житла не має.

ОСОБА_1, даючи
пояснення під час розгляду справи в суді апеляційної
інстанції не оспорювала рішення суду в частині вирішення вимог про вселення
позивача в квартиру, не заперечувала проти його проживання у спірному житлі.

З урахуванням матеріалів справи, у їх сукупності, конкретних обставин
справи, колегія суддів вважає обгрунтованими
висновки суду першої інстанції про наявність
правових підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про вселення його у квартиру АДРЕСА_1.

Справа в цій частині розглянута повно та об'єктивно, викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи.

Разом з тим, рішення суду в частині вирішення вимог про підтвердження права
власності на 1/2 частину квартири підлягає скасуванню, а справа - направленню
на новий судовий розгляд з наступних підстав.

Відповідно до положень п.5 ст.311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий
розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був
і не міг бути усунутий ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви, поданої ОСОБА_2, ним було заявлено вимоги до Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації про зобов'язання
видати дублікат свідоцтва про приватизацію квартири /а.с.3/

У подальшому, ОСОБА_2, змінивши предмет і підстави позову, фактично пред'явив новий позов - про підтвердження права
власності на частину квартири, проте у заяві, поданій до
суду, вказав як уточнення позовних вимог /а.с.63/., в той час як дана заява, за
своїм змістом, повинна відповідати вимогам ст.ст. 119,120
ЦПК України.

Зазначене свідчить про те, що фактично судом першої інстанції рішення в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання видати
дублікат свідоцтва про приватизацію квартири не
прийнято, що відповідно до положень п.5 ст.311 ЦПК України є безумовною підставою до скасування рішення районного суду.

Окрім цього, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначив,
що квартира АДРЕСА_1 у відповідності до свідоцтва
про право власності на житло належить сторонам на праві спільної власності в рівних долях, проте копію даного документу до справи не
долучив.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може
пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який засвідчує його право
власності.

Застосовуючи дану норму права до виниклих правовідносин, суд визнав доведеними вимоги ОСОБА_2 на підставі його пояснень про
оспорення його / позивача/ права власності на
частину квартири матір'ю, відповідачкою по справі.

Між тим, даних тверджень позивача районний суд не перевірив, думки ОСОБА_1 щодо заявлених до неї вимог не з'ясував.

Окрім цього,
визнавши доведеними відсутність у позивача правовстановлюючого
документу, залишив поза увагою, що диспозицією ст. 292 ЦК України
передбачено   ухвалення рішення про
визнання права власності у

3

випадку
втрати особою документа, який засвідчує його право власності, а не у випадку
його відсутності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вимог про підтвердження права власності, як постановлене з
порушенням норм матеріального й процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, а справа - направленню в цій частині на новий судовий
розгляд до того ж суду.

Керуючись
ст.ст.303,  307,  308,
313-315, 311  ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2007
року  в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Дніпровська районна
у м. Києві державна адміністрація в частині вимог про
підтвердження права власності на 1/2 частину квартири - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий
розгляд до того ж суду.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом 2-х місяців з моменту проголошення шляхом подачі до цього суду
касаційної скарги.