Справа № 22-Ц-2243/2007                        Головуючий у 1 інстанції     Медвідь Н.О.
24                                                Доповідач
у 2 інстанції        Голуб С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2007
року   колегія суддів   судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого                      Мережко М.В.

суддів:                                Голуб С.А.,    Коцюрби О.П.

при
секретарі                     Козак І.А.

розглянувши
у   відкритому судовому засіданні в
м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на
рішення та ухвалу
Києво-Святошинського   районного
суду Київської області від 17 квітня 2007 року
у справі за позовом      ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про     визнання права власності на
частину будинку,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні
2006 року позивач пред'явив в суді названий позов . В позові посилався на те,
що ним і його дружиною ОСОБА_2 під час шлюбу були здійсненні прибудови до
житлового будинку АДРЕСА_1, який належав його матері ОСОБА_5, а саме вітальня,
кухня та житлова кімната. ОСОБА_5 на вказані прибудови зробила заповідальне
розпорядження на позивача. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 19
листопада 2004 року спадкове майно після смерті ОСОБА_5 було поділено між
позивачем та відповідачкою. За позивачем визнано право власності на 34/100
частини , а за відповідачкою на 32/100 будинку АДРЕСА_1. Позивач просив визнати
за ним та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності подружжя на вітальню площею
12,2 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м. та спальню площею 10,9 кв.м. в будинку
АДРЕСА_1.

В ході
судового розгляду 2 квітня 2007 року позивач змінив та збільшив свої позовні
вимоги. Просив виключити із спадкового майна частину спірного будинку, а саме,
жилу кімнату 30,5 кв.м., кімнату 10,9 кв. м., вітальню 12,2 кв.м., кухню 7,9
кв.м.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду в задоволенні позову про виключення із
спадкового майна частини будинку відмовлено.

Апелянт
оскаржив рішення суду посилаючись на його незаконність . Вважає, що воно
винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не
повно встановлені обставини справи, крім того, не були залучені до участі у
справі всі особи, які проживають у спірному будинку.

Апелянт
просив рішення суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що. 10 лютого 2003 року померла мати позивача
ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на частину будинку АДРЕСА_1.

Позивач
та відповідачка успадкували частину будинку, яка за життя належала спадкодавцю
і рішенням від 19 листопада 2004 року за позивачем визнано право власності на
34/100 частини будинку, а за відповідачкою на 32/100 частин спірного будинку.
Рішенням суду від 20 лютого 2006 року було проведено поділ будинку в натурі.

Відмовляючи
в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що забудовником
спірного будинку була матір позивача ОСОБА_5 Не дивлячись на те, що позивач
своєю працею і за свої кошти добудовував будинок, між ним та ОСОБА_5 не було
домовленості про створення спільної сумісної власності. Крім того, після смерті
спадкодавця будинок був успадкований позивачем та відповідачкою і розділений в
натурі. За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є
безпідставними і не ґрунтуються на законі.

Судова колегія
погоджується з такими висновками суду виходячи із наступного.

Всі
спірні питання власності сторін на спадковий будинок були врегульовані
рішеннями судів від 19 листопада 2004 року та від 20 лютого 2006 року. На час
пред»явлення позову спірний будинок належав на праві власності позивачу,
відповідачці та ОСОБА_1  і не мав статусу спадкового майна. За таких обставин
правових підстав для пред»явлення позовних вимог щодо спадкового майна, яке вже
змінило свій статус і перейшло у власність спадкоємців, у позивача не було.

Таким
чином, встановлено, що судове рішення ухвалене з додержанням норм
процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і
підстави для його скасування відсутні.

Наведені у
апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись   ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 17 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржене в касаційному порядку протягом      двох місяців шляхом подання касаційної
скарги до Верховного Суду України .