Справа № 22-ц-5616/2007р.                                  Головуючий
1-ї інст. Єрмак Н.В.
Категорія - захист честі, гідності,                           Доповідач
репутації, відшкодування моральної шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29
листопада 2007 року судова колегія судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого
- КАРІМОВОЇ Л.В.

суддів -
ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., КІРСАНОВОЇ Л.І.

при
секретарі - Зелінській І.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 09
жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та ділової репутації.

Зазначала,
що 25.09.2006 року до прокуратури Жовтневого району міста Харкова відповідач
подав заяву про порушення нею як директором приватного підприємства
«Юрдінастія» трудового законодавства та притягнення її до кримінальної
відповідальності за ст.172 КК України.

05
жовтня 2006 року у порушенні кримінальної справи було відмовлено з тих підстав,
що викладені в заяві факти не знайшли свого підтвердження.

У
вересні 2006 року відповідач писав заяви до департаменту праці, колегії
адвокатів, інформаційного центру, в яких також розповсюджував щодо неї
недостовірну інформацію.

Звернення
відповідача перевірялися інстанціями, до яких вони були спрямовані; вона була
змушена давати пояснення перевіряючим, виправдовувати себе в очах
співробітників інших фірм, що знаходяться на одному поверсі з її підприємством,
відволікатися від виконання безпосередніх обов'язків, нервувати.

Неправдиві
відомості, які відповідач викладав у своїх заявах та скаргах, принижували її
честь, гідність, ділову репутацію, знижували інтенсивність праці та вкрай
негативно вплинули на стан здоров'я.

Внаслідок
дій відповідача їй була завдана матеріальна шкода у розмірі 4754, 36 грн. та
моральна шкода, яка полягає у приниженні, соромі, безпорадності, постійних
переживаннях, необхідності докладати додаткові зусилля для відновлення ділової
репутації та продовження професійної кар'єри.

На
підставі наведеного позивачка просила суд зобов'язати відповідача спростувати
відомости, що не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та
ділову репутацію.

Стягнути
з відповідача 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 100 грн. судових
витрат.

Ухвалою
судді Московського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2007 року позовна
заява ОСОБА_1 була залишена без руху з підстав невідповідності її

вимогам ст. 119 ЦПК України
через незазначення доказів на підтвердження кожної обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, неконкретність позовних вимог та несплату у повному
обсязі судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

04.05.2007
року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог щодо відшкодування
моральної шкоди до 5000 грн. і відповідно до цього сплатила державне мито.

Відповідач
подав письмові заперечення на позов в яких вказував на безпідставність позовних
вимог ОСОБА_1 та невідповідність її позовної заяви вимогам процесуального
закону.

У
попередньому судовому засіданні 10 липня 2007 року судом постановлена ухвала
про залишення позову ОСОБА_1 без руху з наданням строку до 30 липня 2007 року
на усунення недоліків позову: конкретизації позовних вимог та зазначення
обставин і доказів на їх обгрунтування і підтвердження.

27 липня
2007 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначала, що
вона є директором ПП « Юрдінастія», має дві вищіх освіти.

За
пропозицією відповідачем своїх послуг з липня до вересня 2006 року було
укладено 5 угод на виконання одноразової роботи з надання юридичних послуг
клієнтам підприємства.

За
умовами цих угод ОСОБА_2
зобов'язався надавати юридичні послуги, а підприємство - сплачувати його
роботу у розмірах, які зазначалися в угодах.

Своїх
зобов'язань за угодами відповідач не виконував, але при цьому вимагав виплати
йому авансом всіх коштів, що вносилися клієнтами і отримував ці кошти.

Її
вимоги підтвердити виконання роботи за угодами або повернути отримані кошти
відповідач не задовольнив, а 20.09.2006 року викрав з підприємства документи, у
тому числі угоди, і почав спрямовувати до різних інстанцій заяви та скарги, в
яких викладав недостовірну інформацію, що принижувала її честь, гідність,
ділову репутацію, та містила образливі висловлювання на її адресу.

Так у
скарзі до прокуратури Жовтневого району міста Харкова та у позові, поданому до
суду цього ж району зазначав, що вона порушує вимоги трудового законодавства;
ухиляється від сплати податків та сфабрикувала його звільнення. Вказував, що її
твердження є домислами та бурною фантазією, яка межує з божевіллям і що вона «
ганима злобою и незнанням КЗпПУ встала на шлях його огужування».

Такі ж
неправдиві відомості щодо неї, які принижували її честь, гідність, ділову
репутацію, відповідач викладав у скаргах і заявах до інших інстанцій.

Спровокана
відповідачем стресова ситуація погіршила її здоров'я, відобразилася на сімейних
відносинах, формулювала негативне відношення до неї клієнтів.

Через
неможливість внаслідок дій відповідача спокійно жити та працювати вона була
змушена фактично припинити діяльність приватного підприємства.

На
підставі наведеного позивач просила суд визнати відомості, викладені у
богаточисельних скаргах ОСОБА_2,
такими, що завдають шкоду її честі, гідності, ділової репутації та
спричинили моральну шкоду та стягнути з нього 5000 грн. у відшкодування
моральної шкоди і судові витрати.

У серпні
2007 року позивачка збільшила вимоги щодо відшкодування моральної шкоди до 9000
грн. та окремо надала письмові обгрунтування цих вимог та розрахунок до суми,
яку просила стягнути у відшкодування цієї шкоди.

Відповідач
позов не визнав, подавав заперечення на уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 в яких
вказував на безпідставність її вимог і невідповідність вимогам закону її
уточнених позовних заяв та поясняв, що працював юрисконсультом на ПП „ Юрдінастія",
директором якого є позивач, був незаконно звільнений з роботи , тому звертався
до прокуратури , інспекції праці і суду за захистом своїх прав. Крім того

звертався до
кваліфікаційно - дисциалінарної комісії Харківської обласної колегії адвокатів
з приводу порушення ОСОБА_1 законодавства про рекламу.

Рішенням
Московського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2007 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та
відшкодуваання моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто
з позивачка у дохід держави 200 грн. судового збору. В апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити
її позов:

-
визнати відомості, розповсюджені відповідачем у скаргах на ім"я голови
КДКА про безпідставне використання нею слова „ адвокат" та незаконне
рекламування адвокатських послуг; у зверненнях до прокуратури і суду Жовтневого
району міста Харкова, інспекцій праці про грубе порушення нею діючого трудового
законодавства та фабрикування звільнення, а також висловлювання, що її
твердження є грубою неправдою, домислами, бурхливою фантазією, що межує з
божевіллям такими, що завдають шкоду її честі, гідності, діловій репутації і
спричинили моральну шкоду;

-
стягнути з відповідача на її користь 9000 грн. у відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок поширення відомостей, що не відповідають дійсності і
ганблять честь, гідність і ділову репутацію;

-
стягнути з відповідача на її користь 675 грн. витрат по сплаті судового збору
та 45 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

При
цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що суд не повинен був розглядати її позов, оскільки вона не сплатила
судовий збір у повному обсязі.

Вказує,
що довела суду заявлені вимоги, але суд не прийняв до уваги надані нею докази,
що призвело до невідповіності висновків суду фактичним обставинам справи ,
неправильного застосування норм матеріального права і ухвалення незаконного
рішення, проект якого, на її думку, готувався відповідачем та був переданий
судді у нарадчу кімнату.

Відповідач
подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить про її відхилення і
залишення рішення суду 1-ї інстанцій без зміни як такого, що прийняте з
дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення сторін; перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно
до ст.ст. 297, 299, 23 ЦК
України кожен має право на повагу до його гідності та честі і
недоторканість своєї ділової репутації і має право звернутися до суду з позовом
про їх захист, а також має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення його прав, у тому числі приниженням честі та гідності, а
також ділової репутаації фізичної або юридичної особи.

Згідно
ст. 40, ч.5 ст.55 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні
чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної
влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих
органів, що зобов'язані розглянути звернення та дати обгрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Кожен має право будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В
рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року по справі № 1-9/2003
міститься висновок, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять
певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами,
передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до
громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це
іншими посадовими особами, Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням
відомостей, які порочать

честь,
гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи
службової особи.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2
30 березня 2006 року був прийнятий на посаду юрисконсульта до ПП „
Юрдінастія" (а.с.82, 83, 94) Наказом № 6-к від 31.03.2006 року його
звільнено з вказаної посади згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.94)

Зміст позовної
заяви ОСОБА_2 до Жовтневого
районного суду міста Харкова ; його заяв та скарг до прокуратури Жовтневого
району міста Харкова, територіальної державної інспекції праці свідчать( і це
не заперечується позивачем), що відповідач оскаржив до суду підстави та дату
свого звільнення і що його звернення до інших інстанцій мали місце з приводу
порушення ОСОБА_1 вимог трудового законодавства щодо обліку робочого часу,
оплати його праці, порядку застосування дисциплінарних стягнень та ін. (58-65,
103-105, 106, 120, 122-126, 127)

Органами та
посадовими особами, до яких звертався відповідач, йому надавалися відповіді по
суті цих звернень.(а.с.34, 36, 38, 108)

Наведене
свідчить про те, що відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того, що зазначені в її позовних заявах
звернення відповідача до суду, прокуратури та інших інстанцій свідчать про
використання ним свого конституційного права на звернення до державних,
правоохоронних органів та до суду і відповідно до ст.40 Конституції України,
ст.277 ЦК України,
Рішення Конституційного Суду України від 10.03.2003 року та роз'яснень, які
містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28.09.1990 року „
Про застосування судами законодавства, регулюючого захист честі, гідності та
ділової репутації громадян та органіцій" не можуть розглядатися як
поширення неправдивої інформації і розцінюватися як приниження честі, гідності,
ділової репутації фізичної особи і такими, що спричинили моральну шкоду.

Доводи
апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують. За поясненнями
відповідача в суді апеляційної інстанції, які узгоджуються з реєстраційними даними
вхідної кореспонденції суду першої інстанції, письмові тексти клопотання № 7 та
виступу у дебатах він до початку судового засідання 05.10.2007 року подав до
канцілярії суду, з якої вони і були передані до справи після її розгляду, тому
посилання апелянта на порушення судом вимог закону щодо тайни нарадчої кімнати
є безпісдтавним.

Інші доводи
апеляційної скарги також не свідчать про порушення судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому
підстави для скасування або зміни рішення суду відсутні.

Керуючись
ст.ст.303, 304, п.1ч.1ст.307, ст.ст.308, 313-315, 319 ЦПК України судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Московського районного суду міста Харколва від 09 жовтня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до
Верховного Суду України.