Справа № 22А-3057 2007 р.                Головуючий в
суді 1 інстанції  Кашперська Т.Ц.
39                                           Доповідач
у суді 2 інстанції Червінко К.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
судді   Яворського   М. А. суддів:   Червінко К.С,  Корзаченко
І.Ф. при секретарі   Велицькому
О.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10
липня 2007 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1до Державного
спеціалізованого підприємства „Чорнобильська АЕС" про стягнення   невиплаченої частини заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2007 року ОСОБА_1. пред'явила
в суд позов до Державного спеціалізованого підприємства „Чорнобильська
АЕС",  в якому просила стягнути з
відповідача на її користь 219251 грн. 17 коп. невиплаченої доплати до
заробітної плати за роботу в зоні відчуження за період з 1 січня 2003 року по 1
липня 2005 року.

Позивачка
зазначала,  що згідно наказу № 86 лс від
6 квітня 1999 року була прийнята на роботу до відповідача спеціалістом другої
категорії комерційного відділу і пропрацювала на різних посадах до липня 2005
року.

Звільнена
з роботи наказом № 108 ос від 7 червня 2005 року за п.1  ст.  40
КЗпП України.

Державне
спеціалізоване підприємство „Чорнобильська АЕС" територіально розташоване
в зоні відчуження.

Позивачка
посилалась на те,  що їй відповідачем в
період з 1 січня 2003 року по 1 липня 2005 року повинна була виплачуватися
щомісячна доплата згідно  ст.  39 Закону України „Про статус і соціальний
захист громадян,  які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів
України № 137 від 29 січня 2003 року „Про доплати і компенсації особам,  які працюють у зоні відчуження і зоні
безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення
жителів",  але відповідач доплату
виплачував у неповному розмірі.

Загальний
розмір невиплаченої доплати до її заробітної плати за роботу у зоні відчуження
становить 219252 грн. 17 коп.

Вважає,  що відповідно до  ст.  39
зазначеного Закону і постанови Кабінету Міністрів України №137 від 29 січня
2003 року „Про доплати і компенсації особам,
які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового)
відселення після повного відселення жителів",  прийнятої на виконання  ст.  39
Закону,  розмір щомісячної доплати за
роботу в зоні відчуження дорівнює 27 мінімальних заробітних плат та 50
відсотків премії від цієї суми з урахуванням доплат і надбавок,  передбачених законодавством.

Відповідач
проводив їй доплату за роботу в зоні відчуження в заниженому розмірі в сумі 118
грн. 80 коп. та премії в розмірі 25-45 відсотків від цієї суми,  виходячи з положень постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року „Про компенсаційні виплати
особам,  які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Вважає
застосування даної постанови суперечить
ст.  39 Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян,  які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положенням постанови
Кабінет Міністрів України № 137 від 29 січня 2003 року.

В ході
розгляду справи позивачки уточнила позовні вимоги в частині суми,  що підлягає стягненню на її користь і просила
стягнути з відповідача на її користь 180397 грн. 59 коп. доплати до заробітної
плати за роботу в зоні відчуження за період з 1 січня 2003 року по 1 липня 2006
року.

Рішенням
Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2007 рокуОСОБА_1у
задоволенні позову до Державного спеціалізованого підприємства „Чорнобильська
АЕС" про стягнення невиплаченої частини заробітної плати відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 10 липня 2007 року,  яким їй відмовлено в задоволенні позову та
ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі та
стягнути з відповідача на її користь 180397 грн. 59 коп. невиплаченої доплати
до заробітної плати за роботу у зоні відчуження в період з 1 січня 2003 року по
1 липня 2005 року.

Апелянт
посилається на неналежну оцінку судом доказів по справі,  порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
позивачки,  дослідивши матеріали справи і
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із
матеріалів справи встановлено,  що
позивачка наказом № 86 лс від 6 квітня 1999 року прийнята відповідачем на
роботу спеціалістом 2 категорії комерційного відділу і пропрацювала на різних
посадах до липня 2005 року.

ОСОБА_1звільнено
з роботи з 1 липня 2005 року згідно наказу № 108 від 7 червня 2005 року за п.
1  ст.
40 КЗпП України.

Територіально
Державне спеціалізоване підприємство „Чорнобильська АЕС" знаходиться  у зоні відчуження.

За
роботу в зоні відчуження в період з 1 січня 2003 року по 1 липня 2005 року
відповідач проводив позивачці доплату пропорційно відпрацьованому часу з
розрахунку 118 грн. 80 коп. та до 50 відсотків премії відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 137 „Про доплати і
компенсації особам,  які працюють у зоні
відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного
відселення жителів" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за рішенням Адміністрації зони відчуження,  прийнятим відповідно до положень  ст.  39
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,  які постраждали внаслідок „Чорнобильської
катастрофи",  роз'яснень порядку
застосування даного Закону,  викладених у  ст.  61
даного Закону,  положень,  затверджених Кабінетом Міністрів України.

Колегія
суддів вважає,  що міський суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,  який їх регулює.

Доводи
апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  які призвели до неправильного вирішення
справи.

Висновок
суду першої інстанції,  що відповідач при
нарахуванні та виплаті позивачці доплат за роботу у зоні відчуження не допустив
порушень чинного законодавства відповідає матеріалам справи та вимогам
закону,  тому в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
п.1  ст.  307,
308,  313, п. 1  ст.
314,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити,  а рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2007 року
залишити   без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з мом5нту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.