Справа № 22-Ц-1886/2007                                  Головуючий у 1
інстанції      Кісілевич П.І.
Категорія   21                                                        Доповідач
у 2 інстанції   Голуб С.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого                                  Мережко М.В.

суддів:          Голуб С.А.,    Коцюрби О.П.

при секретарі                                 Козак І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня
2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

17 травня 2006
року ОСОБА_2. пред'явив в суді названий позов . В позові посилався на те, що
його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а його батько ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті
батьків відкрилась спадщина на садовий будиночок в садівницькому товаристві
«Ірпінь», АДРЕСА_1, на земельну ділянку в цьому ж товаристві площею 488 кв.м.,
а також на автомобіль ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1.

З дня смерті
батька він фактично прийняв спадщину, оскільки він користується автомобілем та
доглядає садовий будиночок.

Згідно з довідкою
інституту мовознавства імені О.О.Потебні прізвища «ОСОБА_1» та «ОСОБА_2» слід
вважати ідентичними.

Просив
встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька та визнати за ним
право власності на вказане майно.

Відповідач
пред»явив зустрічний позов, в якому посилався на те, що він після смерті батька
також подав заяву до нотаріальної контори. Крім того, він прийняв спадщину
також шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки на день
смерті батька проживав разом з ним і успадкував предмети домашнього вжитку. В
ході судового розгляду уточнив свої позовні вимоги і просив визнати за ним і за
відповідачем право власності на 1/2 частину спадкового майна за кожним.

Рішенням
Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2007 року позови
задоволені частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1. право власності на 3/8
частини садового АДРЕСА_1 в садівницькому товаристві «Ірпінь», 3/8 частини
земельної ділянки площею 0,0488 га на території садового товариства «Ірпінь»,
на 3/8 частини автомобіля ВАЗ 2102 за кожним в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній
скарзі апелянт просить рішення суду скасувати і винести нове рішення, яким
визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна. При цьому
посилається на те, що суд при винесенні рішення вийшов за межі заявлених
позовних вимог, оскільки сторони не посилались на факт прийняття або
неприйняття спадкового майна після смерті ОСОБА_4. Також суд безпідставно
вважав встановленим той факт, що спірні об»єкти були спільною власністю батьків
сторін ОСОБА_4. та ОСОБА_3., оскільки відповідних документів у розпорядженні
суду не було.

В судовому
засіданні апелянт уточнив свої вимоги. Просить рішення суду скасувати ї винести
нове рішення, яким визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину
спадкового майна.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна
скарга підлягає    задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи
позови частково суд виходив з того, що за життя подружжю ОСОБА_2их - батьків
сторін, належали на праві спільної сумісної власності садовий будиночок в
м.Ірпінь по АДРЕСА_1 в СТ «Ірпінь», приватизована земельна ділянка в цьому ж
товариства площею 0, 488 га та автомобіль ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_1.

Після смерті
ОСОБА_4. відкрилась спадщина на 1/2 частину вказаного майна. Позивач прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_4., подавши про це заяву до шостої Київської
державної нотаріальної контори.

Суд прийшов до
висновку, що крім позивача спадщину після смерті ОСОБА_4. також прийняв її
чоловік ОСОБА_3., а тому ОСОБА_2. та ОСОБА_3. повинно належати по 1/4 частині
вказаного майна. Враховуючи, що вимоги про визнання права на спадщину після
смерті ОСОБА_4. не заявлялись, суд не постановив рішення з цього питання.

Також суд
прийшов до висновку, що частка ОСОБА_3. в праві власності на садовий будиночок,
приватизовану земельну ділянку та автомобіль становила 3/4: тобто 1/2 частина,
яка частка в спільному майні подружжя та 1/4 частина в порядку спадкування
після смерті дружини. Тому спадкове майно складалось із 3/4 частини садового
будинку, земельної ділянки та автомобіля.

Відповідно до
ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин що мають значення
для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судова колегія
вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з винесенням нового рішення
оскільки висновки суду зроблені внаслідок неповного з»ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи і
не відповідають обставинам справи.

Відповідно до
ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Як вбачається із
матеріалів справи, сторони стверджували, що спадкове майно належало їх батьку
ОСОБА_3. Жодних доказів того, що спадкове майно було набуте спадкодавцем в
період шлюбу з ОСОБА_4. матеріали справи не містять. Ці обставини в судовому
засіданні не з»ясовувались, відносно них сторони не давали своїх пояснень.

Разом з тим,
оскільки суд в своєму рішенні встановив обставини прийняття спадщини ОСОБА_2
після смерті матері, відповідач подав до апеляційної скарги докази того, що він
також фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті
матері.  Таким доказом є довідка №
213  від
17 квітня 2007 року, видана державним підприємством «Еко» про те, що
ОСОБА_1. дійсно проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 1983 року по
теперішній час. Разом з ним проживали та були зареєстровані мати - ОСОБА_4 з
1973 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та батько - ОСОБА_3 з 1973 року по день
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.178)

Колегією суддів
були досліджені надані сторонами докази, а саме наведена вище довідка,
свідоцтво про шлюб батьків сторін, відповідно до якого вони зареєстрували шлюб
22 липня 1950 року, (а.с.219). З наведеного вбачається що, дійсно, спадкове
майно було набуте подружжям під час шлюбу, а тому після смерті ОСОБА_4.
відкрилась спадщина на 1/2 частину спірного садового будиночку та 1/2 частину
автомобіля. Батько сторін ОСОБА_3., а також ОСОБА_5. прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_4. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим
майном, оскільки проживали разом зі спадкодавицею на день її смерті і до них в
користування перейшли всі її речі домашнього вжитку. ОСОБА_2. прийняв спадщину
після смерті матері шляхом подачі відповідної заяви до державної нотаріальної
контори, (а.с.210)

Таким чином на
день смерті ОСОБА_3. належало 4/6 частини садового будинку в садовому
товаристві «Ірпінь» та 46 частини автомобіля «ВАЗ 2102», а також земельна
ділянка площею 0,0488 га
в садовому товаристві «Ірпінь», яка належала йому на праві приватної
власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю
від 30 липня 1997 року.

Сторони прийняли
спадщину після смерті батька ОСОБА_3. шляхом подачі про це заяви до державної
нотаріальної контори, (а.с.193, 193 зв.)

Враховуючи
наведене, сторонам належить по 1/2 частині от спадкового майна після смерті
батька, а саме по 13 частині садового будинку та автомобіля та по 1/2 частині
земельної ділянки.

Хоча сторонами
не заявлялись позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно
після смерті ОСОБА_4., колегія суддів визнає за можливе визнати за сторонами
право власності на це спадкове майно виходячи із наступного.

Сторонами
заявлялись позовні вимоги щодо садового будинку, земельної ділянки та
автомобіля. Оскільки спадкодавцю ОСОБА_3. належала лише частина спадкового
будинку та автомобіля, а інша частина належала іншому спадкодавцю - матері
сторін і вони прийняли після неї спадщину, визнання за сторонами права
власності на все спадкове майно не вийде за межі позовних вимог сторін.
Враховуючи наведене, за кожною із сторін також необхідно визнати право
власності також на 1/6 частину спірного садового будинку та 1/6 частину
спірного автомобіля в порядку спадкування після смерті матері

Таким чином, за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. необхідно визнати право власності на 1/2 частину спадкового
будинку (1/3+1/6), 1/2 частину автомобіля (1/3 + 1/6) та 1/2 частину земельної
ділянки за кожним.

Керуючись   ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Ірпінського міського суду від 30 березня 2007 року  змінити.

Зустрічний позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового АДРЕСА_1 Київської області в
садовому товаристві «Ірпінь», на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0488 га
на території садового товариства «Ірпінь», на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2102 ,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового АДРЕСА_1 Київської області в
садовому товаристві «Ірпінь», на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0488 га
на території садового товариства «Ірпінь», на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2102 ,
державний номерний знак НОМЕР_1.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може
бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання
касаційної скарги до Верховного Суду України .