Справа №2-46607
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
квітня 2007 року   Красноперекопський
міськрайонний суд АР Крим в складі

головуючого
судді   Халдєєвой О.В

при
секретарі                                Бахтіной
Я.В

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м Красноперекопське справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про вселення, усуненні перешкод в користуванні і розпорядженні своєю
частиною будинка і майном що знаходиться в ньому шляхом передачі відповідачкою
йому дубліката ключів, зобов'язати відповідачку не чинити перешкод його праву
на його власність, стягненні матеріальної і моральної шкоди і судових витрат.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачки, посилаючись на те що 14.09.2005
року була затверджена мирова угода на підставі якого йому належить 12 частина
житлового будинку за АДРЕСА_1,но він позбавлений користуватися правом власності
на будинок і інше майно, що знаходиться в ньому. З 17.09.2005 року відповідачка
без його відома і згоди змінила замки на вхідних дверях, огорожних і гаражних
воротях з метою не дати йому можливість користуватися половиною будинка і іншим
майном, що знаходиться в ньому.На прохання позивача передати дублікати ключів
відповіла відмовою, письмові звернення залишила без відповіді.

Відповідачка
обмеживши позивача в користуванні 12 частини будинку так само порушила його
право на підтримку зв'язків з членами його сем,ї сином ОСОБА_3, чим заподіює
позивачу моральні страждання по тих підставах що позивач не може зустрітися з
ним в домі і обговорити виникаючі проблеми без сторонніх, а натомість повинен
зустричатися з сином на вулиці, в кафе, інших місцях, що викликає у позивача
відчуття сорому, незручності перед сином.

На підставі ст
386 п. 3 ЦК України
власник права якого порушені має право на відшкодування йому моральної шкоди і
оскільки відповідачка порушила право позивача на половину будинка, матеріальну
шкоду позивач оцінює в 3200 гривень, який складається з суми 200
гривень(середня місячна платня за піднаймання житла в Красноперекопське
помножити на 16 місяців(час в перебігу якого обмежено право власності), а
моральну шкоду оцінює в 5000 гривень.

Позивач просить суд,ссылаясь на ст
391,1049,1050 ЦК України
:вселить його в житловий будинок АДРЕСА_1, усунути перешкоди по здійсненню його
права користування і розпорядження своєю частиною будинка і іншим рухомим
майном, що знаходиться в ньому шляхом передачі відповідачкою дублікатів ключів,
зобов'язати відповідачку не чинити перешкод праву на його власність, стягнути з
відповідачки на користь позивача 8200 гривень зокрема матеріальну шкоду 3200
гривень і моральний 5000 гривень та судові витрати.

У судовому
засіданні позивач, його представник ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги в
повному об'ємі і наполягають на їх задоволенні, пояснивши що позивачу соромно
за те що він побудував будинок, але не може ним користуватися.

Дійсно, будинок
не ділили в натурі, перешкоди по користуванню будинком почалися після вересня
2005 року, після укладення мирової угоди, свідки допитані в судовому засіданні
пояснили що приїжджали до будинка позивача, але його не пускали в двір.

Відповідачка, її
представник ОСОБА_5 заперечують проти позовних вимог повністю, просять в позові
відмовити, пояснивши що позивача ніхто не виганяв, виписався з будинку
добровільно, він в 2003 році зібравши свої речі та виїхав до своєї нової
дружини, потім він прописався в квартирі поАДРЕСА_2, він з собою узяв свої
ключі, вивіз всі речі. Позивачу ніхто не чинить перешкод в користуванні і
розпорядженні домом, згодом один замок зламався в гаражі, у вхідних дверях,
проте є ще інший вхід від якого є ключі у позивача. З сином позивачу ніхто не
перешкоджає зустрічатися, ОСОБА_3 сам не хоче бачити батька.

Для того щоб
вселити позивача, необхідно поділити будинок у натурі, та встановити порядок
користвування будинком, тому що вселення можливо тількі у конкретне приміщення.

Суд, вислухавши
сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного:

Як убачається з
ухвали суду від 14.09.2005 року а.с.6 була затверджена мирова угода по якої
було виділено у власність ОСОБА_1 12
частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1вартістю 75000
гривень і ОСОБА_2 було виділено у власність 12 частину житлового будинку за
вищезгаданою адресою, вартістю 75000 гривень.

Крім того
частина рухомого майна, яке залишилося і знаходиться в домі поАДРЕСА_1 сторони
зобов'язалися розділити в добровільному порядку а.с.6

Як убачається з
письмових звернень позивача а.с.7-10 позивач звертався з проханнями передати
ключі від замків і воріт, оскільки позивач хоче займатися добродійністю, а саме
вселити на його половині будинка осіб, що не мають постійного місця проживання
або поселити квартирантів.

Свідок
ОСОБА_5пояснив що батько в 2003 році зібравши все свої речі, оголосив про те що
йде з сім'ї, потім стали пропадати речі з дому, а саме мікрохвильова піч
пральна машина, посуд, майно батько виносив у відсутність їх,, на момент
добровільного звільнення будинка у батька були ключі, доступ був вільний, він
вивіз все свої речі.Після 2005 року помінявся замок на одній з вхідних дверей,
але є можливість увійти до будинку через інші двері. Ніяких перешкод
відповідачка не чинить, у батька не було бажання жити в домі, можливість увійти
до дому у позивача була і є.Зустрічатися з батьком брат не хоче, позивач за
наявності бажання у нього може прийти в дім і зустрітися з дітьми.

Свідок ОСОБА_6
пояснив в судовому засіданні що він знає позивача, його дружину не знає і не
бачив, позивач просив його в лютому 2007 року допомогти забрати йому шифер,
вони поїхав на котеджі за лікарнею, він не бачив номера будинку та назви
вулиці.Позивач пішов до хвіртки, вони залишилися сидіти в машині, але потім
позивач прийшов і сказав що дружина не дала ключі і вони виїхали.Було темно,
вигляд будинка не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_7
пояснив суду що він знає позивача, дружину не бачив і не знає, вони разом з
ОСОБА_6 під'їхали до будинку, вони сиділи в машині, позивач пішов до хвіртки,
потім прийшов і сказав що його не пускають в дім. Бачив що якась жінка вийшла з
дому, але сказати що це присутня в залі відповідачка не може.

Свідок
ОСОБА_8пояснив що позивач просив його допомогти привести зварювальний апарат,
це було в грудні 2006 року, вони під'їхали до якогось дому, номера дому і не
знав і не бачив, він залишився в машині, а позивач ходив поряд з огорожею, але
потім прийшов і сказав що все закрито.

Свідок
ОСОБА_3пояснив суду що батько в 2003 році забравши речі і виписався з будинку і
пішов до іншої жінки, його ніхто не виганяв, батько потім приїжджав і забирав з
дому килими, мікрохвилюву піч, дорогий посуд і інше.В даний час речей батька
немає в домі, там тільки речі матері і його. З батьком йому ніхто не забороняє
зустрічатися, він повнолітній. Батько не просив його зустрітися з ним на
АДРЕСА_1,нияких перешкод щоб увійти до дому немає. Коли батько пішов він забрав
всі ключі, замок помінявся на задньому вході в дім.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5. про усунення перешкод в праві користування
і розпорядження його частиною будинка і майном, що знаходиться в ньому шляхом
передачі відповідачкою дублікатів ключів суд виходить з наступного:

Свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7. ОСОБА_8допитані в судовому засіданні пояснили про те, що позивач
просив їх про допомогу, вони разом з позивачем приїжджали до якогось дому, але
ні назви вулиці, ні номера дому вони не бачили, про те що немає ключів у
позивача і йому не відкривають їм відомо зі слів позивача, самі вони залишалися
в машині і разом з позивачем нікуди не ходили.

У судовому
засіданні позивач пояснив що він добровільно виїхав з дому, знявся з
реєстрації, створив нову сім'ю, офіційно одружився і в даний час проживає разом
з дружиною за іншою адресою, коли виїжджав те у нього були ключі від дому, від
гаража не було. Крім того, дані пояснення позивача підтверджуються свідченнями
його синів ОСОБА_3і ОСОБА_5.

Таким чином,
маючи ключі від дому, позивач міг ним користуватися. Крім того, свідки ОСОБА_5
і ОСОБА_3пояснили що батько після того, як виїхав з своїми речами з дому, він
потім ще вивозив речі, зокрема килими, мікрохвильову піч, пральну машину,
дорогий посуд і інше.

Дійсно, свідки
ОСОБА_5. і ОСОБА_3, а так само відповідачка не заперечували той факт що два
замки, а саме в домі на задньому вході і в гаражі були замінені, але позивач не
вимагав особисто їх. Відповідачка крім того надала позивачу дані ключі в ході
судового засідання, позивач спочатку не хотив їх приймати.

Таким чином,
суду не представлено доказів того що відповідачка чинить перешкоди в
користуванні і розпорядженні майном, яке належить позивачу.

Доводи позивача,
його представника ОСОБА_4. про те що позивачка чинить перешкоди по користуванню
майном з 2005 року, оскільки вона у 2005 році в суді заявила про те що поміняла
замки ,суд визнає несостоятельними, оскільки доказів того що чиняться перешкоди
в користуванні мйном в данному
судовому засіданні не було здобуто, позов поданий у 2007 році, відповідачка
передала в суді дублікати ключів від замків які поміняла.

У своїх позовних
вимогах позивач просить так само вселити його в дім АДРЕСА_1 і усунути
перешкоди по здійсненню права користування і розпорядження його частиною
будинка та майном, яке в ньому знаходиться, зобов'язати відповідачку не
перешкоджати його праву на його власність пославшись на ст 391 ЦК України, яка
передбачає що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні
їм права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно мирової
угоди, суд визначив частини сторін в праві власності на будинок за
адресоюАДРЕСА_1 і таким чином, даний будинок в даний час знаходиться в спільної
часткової власності сторін.

Стаття 358 ЦК України
передбачає що право спільної часткової власності здійснюється власниками по їх
згоді.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування
майном, яке є спільною частковою власністю.Кожний із співвласників має право на
надання йому в користування і розпорядження тієї частиниспільного майна в
натурі яка відповідає його частке в спільної часкової власності.

Стаття 364 ЦК України
передбачає що співвласник має право на виділ в натурі частини з майна, яке
знаходиться в спільної сумісної власності.

Як убачається з
пояснень позивача і відповідачки, вони не визначали порядок володіння і
користування будинком ні за згодою між собою, ні в судовому порядку, сторони не
требовали виділу в
натурі частини будинка, яка відповідає частині,определенной судом в мирової
угоді.

Стаття 150 ЖК
України передбачає що громадяни, що мають у власності частину приватного
будинку користуються нею для особистого мешкання і мешкання ч.1енів їх сімей і
мають право продати, подарить,завещать,сдавать в оренду, обмінювати і
здійснювати інші, не заборонені законом операції.

Таким чином, для
того, щоб вселити позивача в будинок, необхідно виділити йому в натурі його
частину, якої він користуватиметься для мешкання, або визначити порядок
користування і розпорядження будинком, але оскільки сторони не дійшли згоди з
приводу користування і розпорядження своїми частинами майна, то отже вселення в
дім позивача в теперяшній час неможливе, оскільки в будинку проживають не ч.1ени
сімї позивача, сам позивач виїхав з будинку на інше постійне місце проживання,
про що свідчить реєстрація в паспорті і враховуючи п 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами «Про деякі питання,
які виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», він
втратив право користування житловим приміщенням.Проте, у разі виділу йому в
натурі його частини будинка, він може вселитися або визначити порядок
користування будинком.Так згідно п 6 Постанови Пленуму Верховного суду України
№7 від 04.11.1991 року « Про практику застосування судами законодавства, яке
регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників
спільної часткової власності.

Що ж до рухомого
майна, яке належить позивачу і знаходитися в домі, то по поясненням свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_3майна, що належить позивачу в домі немає, а на підставі мирової
угоди від 14.09.2005 року п 4 а.с.6 сторони зобов'язалися розділити частину
рухомого майна, яке залишилося в домі в добровільному порядку.

Що стосується
того що безхозяйність відповідачки призвела до плачевного стану власності
позивача, облізла фарба на вікнах і дверях, у дворі бур'ян, сміття, то позивач
не представив суду доказів даних фактів, крім того не визначено яка саме
частинабудинка в натурі є власністю позивача.

Враховуючи
вищевикладене, суд не убачає порушень прав позивача як власника з боку
відповідачки, отже позивач не має право на відшкодування йому збитку як
матеріального в сумі 3200 гривень так і морального 5000 гривень, крім того сума
позову по відшкодуванню матеріального збитку не підтверджена документально, а
ті доводи які позивач привів в обгрунтування моральної шкоди не підтверджені доказательствами оскільки
свідок ОСОБА_3пояснив що йому ніхто не перешкоджав зустрічатися з батьком в
домі, він сам не має такого бажання, він сам ухвалює рішення де їм зустрічатися
з батьком оскільки є повнолітнім.

Отже, не
підлягають задоволенню і вимоги позивача про відшкодування йому судових витрат.

Керуючись ст.ст
11.15,30,60,79,88,212.213.215 ЦПК України, ст.ст. 355, 358, 361, 362, 364, 367,
386, 391 ЦК України,
ст 150 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «№2 від
12.04.1985 року із змінами, Постановою Пленуму Верховного суду України від
04.10.1991 року із змінами, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1до
ОСОБА_2про вселення, усуненні перешкод в користуванні і розпорядженні своєю
частиною будинка і майном, яке знаходиться в ньому шляхом передачі
відповідачкою йому дублікатів ключів, зобов, язання відповідачкі не чинити
перешкод його праву його власності, стягнення матеріальної і моральної шкоди і
судових витрат- відмовити повністю.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку в Апеляційний суд АР Крим через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10 денний термін заяви про апеляційне
оскарження і подачу після цього протягом 20 днів апеляції або у порядку ч 4 ст
295 ЦПК України