Справа №2-1491/06р. Справа №2- 1375/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 квітня 2007 року Київський
районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого
судді - Турченко
Т.В.

При
секретарі           - Барило О.І.

Адвоката                   - ОСОБА_1., ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2006 року позивачка ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на подружжя. Свій позов обґрунтовувала тим, що 4 грудня 1971 року вона уклала
шлюб з ОСОБА_4. Від шлюбу мають двох дітей, які вже досягай повноліття, один з
яких має свою сім"ю і проживає окремо. Інший син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з нею. 9 липня 1993 року вона
розлучилась з ОСОБА_4. Після розлучення діти залишились проживати з нею та були
на її утриманні, а чоловік після розлучення залишився проживати з ними в
квартирі. Перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4., вона, як його дружина (на той час
військовий офіцер Збройних Сил Міністерства Оборони СРСР) разом з ним
перебувала в місцях служби чоловіка. В період з 10.03.1982 року по 8.01.1985
року вона знаходилась за кордоном по місцю служби чоловіка, де тяжко
захворіла. З 1988 року
вона стала інвалідом по захворюванню 3
групи, а з 1993 року
інвалідом 2 групи,
безстроково. 1 липня 1993 року наказом №551 вона була звільнена з роботи, де
працювала тривалий час, але була звільнена в зв"язку з невідповідністю
виконуваної роботи внаслідок стану здоров"я, що заважало виконанню даної
роботи (ст..40 п.2 КЗпП України) - так як вона отримала 2 групу інвалідності.
Через тиждень після цього вона розлучилась з чоловіком і джерелом її доходу
стала її пенсія по інвалідності. Чоловік не допомагав і не допомогає їй
матеріально, в зв"язку з чим в неї виникла заборгованість по квартплаті та
комунальним послугам станом на 1.09.2002
року 4037 грн. 30 коп., а станом
на 1.05.2006 року 4501 грн. 66 коп. В даний час
отримує пенсію в сумі 379
грн. 59 коп.,
інших видів доходів не має, навчала платно свого молодшого синаОСОБА_5. в
Міжрегіональній Академії управління персоналом, який отримав середню юридичну
освіту і потребує подальшого навчання для здобуття вищої освіти. її старший син
проживає окремо зі своєю сім"єю і кошти на утримання їй не надає. Розмір
призначеної їй пенсії не забезпечує встановленого законом прожиткового
мінімуму, у зв"язку з чим має право на матеріальну допомогу від свого
колишнього чоловіка, який може їй надавати, оскільки він є пенсіонером
Міністерства оборони України і отримує пенсію в розмірі 1046 грн. 08 коп., а
також інший дохід від роботи на відміну від неї. Вважає, що потребує утримання
з боку свого колишнього чоловіка ОСОБА_4, який
за своїм матеріальним становищем має таку можливість. Відповідач відмовився
добровільно надавати їй таке утримання. З урахуванням того, що від шлюбу з
ОСОБА_4. у неї є на утриманні повнолітній син, якому зобов"язані надавати
матеріальну допомогу, а вона є інвалідом 2 групи по захворюванню, яке отримала
під час шлюбу, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь у
розмірі 400 грн. з отримуваної ним пенсії.

2

В судовому
засіданні позивачка, адвокатОСОБА_1.
позов підтримали, просили
його задовольнити в повному обсязі.

ВідповідачОСОБА_4, адвокат
ОСОБА_2. позов не визнали.ОСОБА_4 суду пояснив, що він позбавлений можливості
сплачувати аліменти на утримання позивачки, оскільки він сам хворіє і йому
потрібні ліки на своє лікування. Крім того, він надає щомісячно матеріальну
допомогу своїй матері в розмірі 200-300
гривень. Також йому потрібні кошти на ремонт квартири, де він проживає.
Тому просив суд в задоволенні позовуОСОБА_3 відмовити за
безпідставністю. Адвокат ОСОБА_2. суду пояснив, що позивачка вже зверталась до
суду в 1993 році до відповідача ОСОБА_4. з позовом про стягнення аліментів на
її утримання, а потім відмовилась від позову в цій частині, суд прийняв дану
відмову та виніс ухвалу від 29.06.1993 року, в якій провадження по справі в цій
частині закрив. Вважає, що дана позовна заяваОСОБА_3 про стягнення аліментів з
ОСОБА_4. підлягає закриттю з підстав, що набрала чинності ухвала від 29.06.1993
року. Крім того, у ОСОБА_4 тяжке
матеріальне становище, він хворіє, потребує лікування, допомогає щомісячно
матері, живе в тяжких побутових умовах, йому необхідно ремонтувати квартиру, де
він проживає. Тому просив суд в задоволенні позовуОСОБА_3 відмовити за
безпідставністю.

Суд, заслухавши позивачку, відповідача, думку адвоката ОСОБА_1., адвоката
ОСОБА_2, допитавши свідка ОСОБА_6,
яка підтвердила, що позивачка ОСОБА_3
захворіла під час шлюбу, на даний час дуже хворіє, є інвалідом 2 групи, перебуває
в дуже скрутному матеріальному становищі, допитавши свідка ОСОБА_7, яка суду
пояснила, що ОСОБА_3 не
потребує санаторно-курортного лікування, має можливість утримувати себе сама, а
її синОСОБА_4 знаходиться
в скрутному матеріальному становищі, матеріально допомогає їй, хворіє, потребує
лікування, в тому числі й санаторно-курортного, живе в жахливих побутових
умовах, йому необхідно ремонтувати квартиру, а на ремонт потрібні значні кошти,
тому просила в задоволенні позову відмовити, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи №2-858/93р.,
приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так,
судом встановлено, що ОСОБА_3 з 4 грудня 1971 року перебувала
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Один
із синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження
проживає з нею. ОСОБА_4 за
фахом військовослужбовець та перебував у лавах Збройних Сил України. Згідно
довідки Міністерства оборони СРСР від 11.01.1985
року №318/6/ (а.с.8),
яка видана дружині військовослужбовця ОСОБА_4 - ОСОБА_3 з 10.03.1982 року по 8.01.1985 року знаходилась
за кордоном по місцю служби чоловіка. Перебуваючи за кордоном по місцю служби
свого чоловіка, позивачка важко захворіла і згідно довідки МСЕК від 23.06.2003
року (а.с.9) є інвалідом 2 групи безстроково. В червні 1993 року
ОСОБА_3призначена 2 група
інвалідності. 9 липня 1993 року шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.З) було розірвано. На час розірвання шлюбу позивачка
вже не працювала, оскільки згідно наказу №551 від 1.07.1993 року по
Полтавському електромеханічному заводу (а.с.7а) була звільнена в зв"язку з
виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров"я,
який перешкоджав виконуванню даної роботи, ст.40 п.2 КЗпП України. На даний час
позивачка є пенсіонеркою та згідно довідки №928 від 22.05.2006 року (а.с.13)
перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Київського району в
м.Полтаві як пенсіонер по віку та одержує пенсію в розмірі 379 грн. 59 коп. з
1.04.2006 року щомісячно довічно.

Частиною 2
статті 75 СК
України встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який
є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що   другий
із   подружжя   може
надавати   матеріальну   допомогу.
Непрацездатним

3

вважається
той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є
інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Один із
подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата,
пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є
непрацездатною особою, інвалідом 2
групи загального захворювання безстроково, отримує пенсію з урахуванням зробленого
перерахунку в сумі 400 грн., не
працює, потребує матеріальної допомоги. Крім того, позивачка потребує
постійного санаторно-курортного лікування. Про що свідчать виписки з її історії
хвороби, виписка з медичної картки, довідка для одержання путівки №106 від
18.10.2006 року, оскільки позивачка хворіє на ревматоїдний поліартрит.

Частиною
2 статті 76 СК України передбачено, що після розірвання шлюбу особа має право
на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом
одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її
колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 згідно довідки Полтавського
об"єднаного міського військового комісаріату від 5.06.2006 року №546
(а.с.11) є пенсіонером Міністерства оборони України і отримує пенсію в розмірі
1046 грн. 08 коп. щомісячно. При визначенні розміру аліментів, суд враховує
матеріальне становище відповідача ОСОБА_4, те, що він надає матеріальну
допомогу своїй матері ОСОБА_8, потребує лікування, але разом з тим вважає за
необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в сумі 340 грн.
щомісячно, починаючи з 17 липня 2006 року і до закінчення строку інвалідності.

Суд не
приймає до уваги твердження адвоката ОСОБА_2, що провадження по даній справі
необхідно закрити, в зв"язку з тим, що ОСОБА_3 в 1993
році зверталась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на її утримання і провадження по справі ухвалою суду від 29.06.1993 року було
закрито, оскільки на даний час підстави звернення до суду у позивачки ОСОБА_3 є
іншими, а саме: тяжке матеріальне становище, нестача коштів на продукти
харчування, одяг, відсутність коштів для погашення заборгованості за квартиру
та комунальні послуги, відсутність коштів на лікування та на санаторно-курортне
лікування, значне погіршення стану здоров"я.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 75, 76, 77, 79, 80 СК
України, ст.ст. 4-14,213-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженець
м.Полтави, військовий пенсіонер на користь ОСОБА_3 аліменти в сумі 340 грн. щомісяця,
починаючи з 17 липня 2006 року до
закінчення строку інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_4 на
користь держави державне мито в сумі 51
грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.