Справа №22ц-3321/2007
в суді 1 інстанції Єременко В.М.
в суді 2 інстанції Даценко Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
судді Приходька К.П.,

суддів Даценко
Л.М., Сліпченка О.І.,

при секретарі
Зозулі Н.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на
рішення Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2007 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Баришівська зернова компанія" про
стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та моральної шкоди, -

встановила:

У липні 2007 р.
позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому посилалася на те, що
вона з 01.07.2004 р. працювала головним бухгалтером в ТОВ „Полісся", яке
було реорганізоване в ТОВ „Баришівська зернова компанія". З 14.09.2005 р.
вона звільнилася по переводу в СВК „Полісся". Відповідач при звільненні з
роботи всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не провів в день звільнення
виплати всіх сум, що належали її від товариства.

Просила стягнути
з відповідача на її користь невиплачену їй при звільненні заробітну плату в
сумі 1500 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в
сумі 10500 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. з підстав, передбачених ст.
ст. 116,117,237-1 КЗпП України.

Рішенням
Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2007 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд свої висновки обґрунтовував тим, що при звільненні
позивачки з роботи відповідачем правомірно проведені відрахування із сум, які
належали їй до виплати в день звільнення і які не в повній мірі покрили збитки,
заподіяні нею товариству.

Такі висновки
суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 116
КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені
не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

В разі спору про
розмір сум, належних працівникові, власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Встановлено, що
згідно наказу № 1 від 01.07.2004 р. позивачка була прийнята на роботу в ТОВ
„Баришівська зернова компанія" на посаду заступника головного бухгалтера.

Встановлено, що
згідно наказу № 6/3/9 від 14.09.2005 р. позивачка звільнена з роботи по
переводу в СВК „Полісся" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Встановлено, що
позивачці за серпень 2005 р. нараховано до виплати заробітну плату за серпень в
сумі 435,32 грн., за вересень - 230,77 грн. та компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 1384,5 грн., а всього до виплати в день звільнення позивачці
від товариства належала сума в розмірі 2050,59 грн. (а. с. 54-55)

Встановлено, що
зазначену суму відповідач не виплатив позивачці в день звільнення, оскільки
розпорядженням керівника товариства № 7 від 08.07.2005 р. та № 11 від
14.09.2005 р. із зазначеної суми проведено покриття шкоди, заподіяної товариству
з вини позивачки.

Згідно ч. ч. 1-3
ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій, та
їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу
шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження
власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або
його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків
покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним
органом позову до районного, районного в місті, міського або міськрайонного
суду.

Згідно
роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 р.
№ 13 із наступними змінами та доповненнями у разі не проведення розрахунку у
зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному
обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд,
що розглядає справу.

Не можна вважати
спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про
відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на
повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для
цього порядку.

Встановлено, що
всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачці в день
звільнення суму, яка належала їй при звільненні від товариства в розмірі
2050,59 грн.

З урахуванням
наведеного, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції
про те, що відповідач правомірно не провів позивачці виплату всіх сум, які
належали їй від товариства в день звільнення, оскільки вони суперечать вимогам
ст. ст. 116, 136 КЗпП України.

Встановлено, що
згідно ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити позивачці середній
заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10500 грн.,
оскільки з вини відповідача не були виплачені належні звільненій позивачці суми
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Встановлено, що
відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України з відповідача належить відшкодування
позивачці моральної шкоди в сумі 1000 грн., оскільки порушення її законних прав
призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали
від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на
увагу, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і
процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Баришівського районного суду Київської області від 01 серпня 2007 р. скасувати
і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Баришівська зернова компанія" про стягнення
заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та
моральної шкоди.

Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю „Баришівська зернова компанія",
розташованому за адресою Київська область, м. Баришівка, вул. Торфяна, 11, п/р
9001 в Філії КМД AT „Індекс-Банк", МФО
300818, код 32886518 на користь ОСОБА_1
заробітну плату в сумі 2050,59 грн. (дві тисячі п'ятдесят грн. 59 коп.),
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10500 грн.
(десять тисяч п'ятсот грн.) та моральну шкоду в сумі 1000 грн. (одна тисяча
грн.) В решті позову відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним
законної сили.