УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
листопада 2007р.                                                                 м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних

скарг
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Головуючого:   Вакарук В.М,

Суддів:                                Бідочко Н.П.,  Меленко О.Є.

Павлишиної
А.Т.,  Стефанів Н.С.

розглянувши
у судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 доОСОБА_2 про
продовження строку на прийняття спадщини та визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину,  за
касаційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25
червня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27
вересня 2005 року,  -

встановила:

В червні
2005 року ОСОБА_1 звернулася із заявою в суд до ОСОБА_2 про продовження строку
на прийняття спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право на
спадщину,  яке видано її брату 22.04.2002
року.

Свої
вимоги мотивувала тим,  що з 1978 року
проживає в Угорщині і після смерті батька,
який помер в 1991 році та смерті матері,
яка померла в 1997 році вона,  в
силу    поважних причин - своєї
хвороби,  не мала фізичної

Справа №
33-ц-552кс/07р.                     Головуючий
у 1 інстанції Микуляк П.П.

Категорія
34                                                         Доповідач
Вакарук В.М.

2

можливості
оформити     право     на частину спадкового майна - будинку,

що знаходиться
вАДРЕСА_1.

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2005 року заяву задоволено,  надано ОСОБА_1 додатковий строк для подання
нею заяви про прийняття спадщини тривалістю 2 місяця,  визнано недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом,  видане ОСОБА_2 та
зобов'язано Першу Ужгородську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за законом на Уі частину спадкового майна.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 27.09.2005 року дане рішення
залишено без змін.

На дані
судові рішення ОСОБА_2 подав касаційну скаргу,
в якій вказав на порушення судом норм матеріального та процесуального
права,  у зв"язку з чим просив їх
скасувати,  а справу направити на новий
судовий розгляд.

Колегія
суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги,  виходячи з наступного.

Із
матеріалів справи вбачається,  що
позивачка звернулася в суд із заявою про продовження строку на прийняття
спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину,  оскільки між сторонами існував спір про право
на спадкове майно. Однак,  даний спір
повинен вирішуватися в порядку позовного провадження. Оскільки відповідно до
вимог  ст. 16 ЦПК України не допускається
об "єднання в одне провадження вимог,
які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства,  то суд не вправі був розглядати ці вимоги в
одному провадженні.

Допущено
також судом першої інстанції інші порушення вимог цивільно-процесуального
законодавства. Зокрема,  відповідно до
вимог  ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених

3

ними вимог. Із
матеріалів справи вбачається,  що позивачка
просила продовжити строк на прийняття спадщини та визнати частково недійсним
свідоцтво,  видане на ім"я її брата.
Суд першої інстанції,  задовольняючи
заяву,  визнав недійсним дане свідоцтво
повністю та зобов"язав Першу Ужгородську державну нотаріальну контору
видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину
спадкового майна,  в той час коли таких
вимог нею не ставилося.

Крім
того,  судом порушено та неправильно
застосовано норми матеріального права,
що стосуються спадкового права. Відповідно до вимог п.1 ч.5 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК
України,  який набрав чинності з
01.01.2004 року,  правила книги шостої
зазначеного кодексу застосовуються також до спадщини,  яка відкрилась,  але не була прийнята ніким із спадкоємців.

Із
матеріалів справи вбачається,  що батько
сторін помер в 1991 році,  мати - в 1997
році,  а 22 квітня 2002 року відповідачу
- ОСОБА_2,  який прийняв спадщину,  було видано свідоцтво про право на спадщину
за законом.  Таким чином спірні
правовідносини та видача нотаріальною конторою правовстановлюючого документу
мали місце в часі дії Цивільного кодексу,
1963 року,  норми якого повинні
були судом застосовуватися при вирішенні даної справи,  а не положення  ст. 1272 ЦК України /в ред.2003
року/.

Поза
увагою суду також залишилося питання щодо позовної давності для оскарження
виданого 22.04.2002 року відповідачу свідоцтва про право на спадщину за
законом,  оскільки в суд позивачка
звернулася тільки 02.06.2005 року.

Не дано
належної оцінки судом першої інстанції також лікарській довідці,  про те,
що позивачка з 1994 по 31.05.2005 року знаходилася на постійному
лікуванні і про можливість визнання цього письмово доказу як належного та
допустимого,  виходячи із вимог  ст. 58,
59 ЦПК України.

4

Таки чином,
суд першої інстанції при розгляді справи невірно з"ясував
обставини,  що мають значення для її
правильного вирішення,  дав неправильну
оцінку правовідносинам,  що склалися між
сторонами,  також застосував закон,  дія
якого  не  поширюється
на  спірні  правовідносини,    а
також  допустив порушення норм
процесуального права.

Апеляційний
суд,  в порушення вимог  ст.
ЦПК України,  на зазначені
порушення уваги не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної
скарги.

За таких
обставин касаційна скарга підлягає до задоволення,  а рішення суду першої інстанції та ухвала
Апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до
місцевого суду.

Керуючись  ст. 336,
338 ЦПК України,  колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області, -

ухвалила:

Касаційну
скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської області від 27 вересня 2005 року
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.