Справа №
22-ц-1519/2007 р.                            Головуючий
у 1 інстанції Боднарук М.В.
Категорія 26                                                       Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 грудня 2007
року                                                                               м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати                          в
цивільних справах Апеляційного суду

Івано-Франківської
області в складі:

головуючого-судді
Соколовського В.М.,

суддів:                                                                     Беркій
О.Ю., Девляшевського В.А.,

секретаря                                                                                    Юрків
І.П.,

з участю:      представника                                     апелянтки ОСОБА_1-ОСОБА_2,

позивача                                                                                     ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Снятинського районного суду від 17 травня 2005 року,-

встановила:

ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково незаконним свідоцтва
про право на спадщину, визнання права власності на 1/4 частину спадкового майна
та реальний розподіл майна.

Рішенням
Снятинського районного суду від 17 травня 2005 року позов задоволено. Визнано
незаконним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 20 жовтня
2004 року Снятинською нотаріальною конторою ОСОБА_1 на будинковолодіння, що
знаходиться в селі Новоселиця Снятинського району, в 1/4 його частині.

Визнано право
власності на частину будинковолодіння, що знаходиться в селі Новоселиця
Снятинського району, за ОСОБА_3, а саме на: коридор 7,35 кв.м., вартістю 2101
грн. 23 коп.; кімнату 13,1 кв.м, вартістю 3745 грн. 05 коп.; стодолу, вартістю
3489 грн. 51 коп.; 1/2 частину дощатої огорожі, вартістю 258 грн. 51 коп.;
сітчату горожу, вартістю 226 грн.; 1/2 частину воріт та хвіртки, вартістю 182
грн. 80 коп.,- а всього на загальну суму 10002 грн. 62 коп., що в ідеальних
долях становить 29/100 частини будинковолодіння. За ОСОБА_1 визнано право
власності на частину вказаного будинковолодіння, а саме на: коридор 7,35 кв.м.,
вартістю 2101 грн. 23 коп.; кухню 14 кв.м., вартістю 4002 грн. 35 коп.; комору
11,9 кв.м., вартістю 3402 грн.; кімнату 21,2 кв.м., вартістю 6060 грн. 70 коп.;
стайню, вартістю 4778 грн. 22 коп.; вбиральню, вартістю 492 грн. 60 коп.;
погріб, вартістю 845 грн. 10 коп.; 1/2 частину дощатої огорожі, вартістю 258
грн. 51 коп.; 1/2 частину воріт та хвіртки, вартістю 182 грн. 80 коп.; навіс,
вартістю 1583 грн. 43 коп., а всього на загальну суму 23706 грн. 93 коп., що в
ідеальних долях становить 71/100 частини будинковолодіння.

Зобов'язано
ОСОБА_3 замурувати вхід з приміщення 7,35 кв.м. в приміщення 11,9 кв.м.,
влаштувати окремий вхід в свою частину будинку шляхом встановлення дверей в
приміщення 7,35 кв.м., встановивши індивідуальну систему освітлення, опалення,
газопостачання.

Зобов'язано
ОСОБА_1 перегородити коридор порівну, зробити вхід із приміщення 21,26 кв.м. в
приміщення 11,9 кв.м., перегородивши горище по лінії розподілу будинку.

Стягнуто з
ОСОБА_3 1575 грн. 27 коп. різниці вартості часток в користь ОСОБА_1

Стягнуто з
ОСОБА_1 100 грн. 02 коп. державного мита в дохід держави та 560 грн. витрат за
надання юридичної допомоги і проведення судової будівельно-технічної експертизи
на користь ОСОБА_3

Не погоджуючись
з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, зазначаючи, що рішення суду
є необгрунтованим і постановленим без дослідження всіх обставин по справі, з
порушенням норм матеріального та процесуального права. Вимоги скарги мотивувала
тим, що спірне господарство станом на 15 квітня 1991 року мало статус
колгоспного двору. Як позивач, так і вона з іншим братом і сестрою вибули з
господарства і більше 3-х років не брали участі коштами і спільною працю у
веденні спільного господарського двору, а тому втратили право на частку. Після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері - ОСОБА_4, в управління спадковим майном вступив
батько - ОСОБА_5, який займався похороном дружини, проживав з нею в даному
господарстві і здійснював за ним догляд, що підтверджується довідкою сільської
ради від 03.08.2004 року, але суд не взяв її до уваги. Після смерті батька вона
вступила у володіння спільним майном, а позивач забрав майна на суму 10731
грн., хоча проживав із сім'єю в іншому житловому приміщенні. Позивач згідно
довідки Новоселицької сільської ради від 16.06.2005 року придбав житловий
будинок АДРЕСА_1, а право власності на нього оформив на свою дружину. Судом не
враховано її згоду сплатити позивачу грошову компенсацію, оскільки у виділеній
одній кімнаті позивач не в змозі проживати з сім'єю.

Просить рішення суду змінити і постановити нове рішення про
присудження в користь позивача грошової компенсації за його частку в
будинковолодінні.

В судовому
засіданні представник апелянтки ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги з
вище наведених мотивів та просив задовольнити в повному об'ємі.

Позивач ОСОБА_3
доводів апеляційної скарги не визнав, вважає, що має право на 1/4 частину
спадкового майна, яке підлягає реальному поділу. Він з дружиною перебуває у
неприязних відносинах, шлюб між ними розірвано 21.10.2005 року, тому не може
проживати з нею в будинку АДРЕСА_1, а іншого житла не має, і навпаки,
відповідачці на праві власності належить два будинки. Просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення залишити без змін.

Вислухавши
доповідача, доводи представника апелянтки ОСОБА_2, який просив задовольнити
апеляційну скаргу, заперечення позивача ОСОБА_3, котрий просив залишити рішення
без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом
встановлено, що на час смерті матері - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_3 був прописаний в господарстві батьків, а після смерті матері в
господарство зразу ж перейшла проживати його сім"я: дружина і діти. Тому
позивач прийняв частину спадщини разом з батьком, яка належала матері.

Згідно довідки
Новоселицької сільської ради №753 від 16.11.2004 року вбачається, що позивач
ОСОБА_3 зареєстрований у господарстві покійного батька ОСОБА_5 з 22.12.1992
року по даний час.

По заключению судової
будівельно-технічної експертизи (а.с.19-25, 32-38), з урахуванням, що в даному
господарстві є тільки дві житлові кімнати (в кімнаті 1-5 відсутнє опалення), то
неможливо провести реальний поділ житлового будинку із виділенням в натурі 1/4
частини. Проте, вказує експерт, якщо власник 1/4 частки не має інших засобів та
приміщення для подальшого проживання, то можливий варіант поділу із
перевищенням розміру ідеальної долі позивача із розрахунку по 1/4 та 3/4
частини будинковолодіння.

Згідно довідки
Новоселицької сільської ради №398 від 01.07.2005 року вбачається, що в АДРЕСА_1
зареєстровані дружина позивача, його дочка та онуки, іншого житла позивач та
його дружина на праві власності в селі Новоселиця не мають. Відповідачка
зареєстрована у господарстві по АДРЕСА_2 разом із сином ОСОБА_1

Відповідно до
довідки сільської ради №241 від 25.03.2005 року, Новоселицька сільська рада не
заперечує ОСОБА_3 проти переобладнання житлового будинку по вулиці Зарінковій,9
в селі Новоселиця Снятинського району.

Факт розірвання
шлюбу між подружжям ОСОБА_3 та
ОСОБА_1  21.10.2005 року
стверджується відповідним свідоцтвом (а.с.118).

Враховуючи
наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що станом
на день смерті матері позивач проживав і прийняв спадщину, яка належала матері
в рівних долях з батьком, тобто по 1/4 частині в спірному будинковолодінні,
відповідно до вимог діючої на той час ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року).
Тому визнав за ним право власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння в
селі Новоселиця Снятинського району.

Встановивши за
позивачем право власності на 1/4 частину будинковолодіння, суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом,
видане на ім'я ОСОБА_1 Снятинською державною нотаріальною конторою, в 1/4
частині будинковолодіння слід визнати недійсним.

Також суд
правильно і обґрунтовано провів реальний розподіл спірного будинковолодіння
згідно висновку судово-технічної експертизи, виділивши 29/100 частин
будинковолодіння ОСОБА_3, а 71/100 частин - ОСОБА_1

З такими
висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а твердження
апелянтки про неповноту і необ'єктивність дослідження судом доказів та
порушення норм матеріального і процесуального права - вважає безпідставним, яке
не може бути взято до уваги колегією суддів.

Рішення судом
першої інстанції постановлено з дотриманням вимог як матеріального, так і
процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують його
законності та обґрунтованості, тому підстав для його скасування чи зміни
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Снятинського районного суду від 17 травня 2005 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.