УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2007 року                                                                                        м.  Одеса

Судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів - Галушко
Л.А.,  Кварталової A.M.

при
секретарі - Котової
Д.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Березівського районного суду Одеської області від 23.01.2007р. по
справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення невиплаченої заробітної
плати,  середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільнені та стягнення моральної шкоди,  -

встановила:

У
березні 2005р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом,  посилаючись на те,  що з 01.08.2003р. по 04.06.2004р. вона
працювала продавцем та й за сумісництвом прибиральницею у суб'єкта
підприємницької діяльності відповідача ОСОБА_2. в магазині по АДРЕСА_1 без укладення трудового договору і
ведення трудової книжки. 19.01.2004р. між ними була підписана угода,  згідно якої відповідач зобов'язалась
виплачувати позивачу заробітну плату у сумі 250грн. Однак,  за весь час трудових відносин заробітна плата
не виплачувалася в повному обсязі,  а
після звільнення 10.06.2004р. повний розрахунок з нею не проведений. Тому,  позивач просила стягнути з відповідача на її
користь невиплачену заробітну плату у розмірі 5720грн.,  середній заробіток за період затримки
розрахунку у розмірі 7000грн.,  моральну
шкоду-5000грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 500грн.

У судовому
засіданні позивач позов підтримала,
просила задовольнити.

Відповідач
та її представник проти позову заперечували,
вказуючи,  що позивач фактично
працювала продавцем з 19.01.2004р. по 04.06.2004р.,  тобто з дня укладення трудового договору по
день її звільнення,  за цей період
відповідач свої зобов'язання за трудовим договором виконала у повному обсягу.
Твердження позивачки про те,  що вона
працювала продавцем та за сумісництвом прибиральницею з серпня 2003р. по
грудень 2003р. повністю не відповідають дійсності,  оскільки на той час відповідач не була
підприємцем та не мала права найму працівників. Тому,  відповідач та її представник просили у позові
відмовити.

Рішенням суду 1 інстанції від
23.01.2007р. у задоволені позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та постановити
нове,  яким задовольнити її позовні
вимоги,  посилаючись на те,  що судом порушені норми матеріального та
процесуального права.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  доводи скарги,  заперечення на неї,  перевірив матеріали справи,  вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено,  що відповідач ОСОБА_2. є фізичною
особою - суб'єктом
підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму
працівників з 18.12.2003р. (а.с. 50). 19.01.2004р. між сторонами був укладений
і зареєстрований в Березівському районному центрі зайнятості трудовий
договір,  згідно якого позивач ОСОБА_1.
була прийнята на посаду продавця із заробітною платою в сумі 205грн. щомісячно
(а.с. 58). 10.06.2004р. позивач за власним бажанням була звільнена з посади

Справа № 22ц-2217/07                                                                          Категорія
ЦП: 41

Головуючий у
першій інстанції - Дєтков
О.Я. Доповідач - Плавич
Н.Д.

продавця  (а.с. 49).
Згідно  відомостей  про
видачу заробітної плати №3,
4, 5  позивач
отримувала заробітну плату за період з часу укладення трудового договору,  з 19
січня 2004р. по травень 2004р. включно,
з якої   утримувалися прибутковий
податок та інші обов'язкові платежі,  в
тому числі страхові внески (а.с. 51-57),
заборгованості щодо виплати заробітної плати у відповідача перед
позивачем за цей період не має.

Стаття 1 Закону України
„Про оплату праці" передбачає,  що
заробітна плата - це
винагорода,  обчислена,  як правило,
у грошовому виразі,  яку за
трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Згідно  ст. 24ч.1п.6 КЗпроП України додержання
письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладанні трудового
договору з фізичною особою.

Відповідно
до Закону України від 24.03.1995р. №108/95-ВР „Про оплату праці",   ст. 117 КЗпроП України,  відповідальність за затримку розрахунку при
звільнені стосується випадків припинення трудових відносин із
працівниками,  які перебувають у цих
відносинах на підставі трудового договору з підприємствами,  установами,
організаціями або окремими фізичними особами.

Як
вбачається,  у період з серпня 2003р. по
грудень 2003р. між сторонами не було укладено трудового договору,  доказів в підтвердження існування в цей
період трудових відносин позивачем надано не було та судом 1-ої інстанції не
встановлено.

Так
як,  судом не було встановлено порушення
законних прав позивача,  тому підстав для
відшкодування моральної шкоди не має.

На
підставі наведеного,  судова колегія
погоджується із висновком суду 1
-ої інстанції щодо відмовиОСОБА_1. у задоволені позову.

Довід
позивача,  викладений в апеляційній
скарги про те,  що розмір заробітної
плати було оговорено в сумі 250грн.,  а
виплачувалася заробітна плата в меншому розмірі,  тому порушувалися умови трудового договору - спростовуються
зібраними по справі матеріалами,  а саме
трудовим договором,  в якому встановлена
заробітна плата у сумі 205грн. (а.с. 58). Крім того,  надані представником позивача в судовому
засіданні суду апеляційній інстанції накладні - не спростовують встановлені судом 1-ої інстанції
обставини справи та не тягнуть скасування рішення суду. Перевіряючи вказані
накладні,  колегія прийняла до
уваги,  що відповідач,  як суб'єкт підприємницької діяльності була
зареєстрована з 18.12.2003р. і до того часу не мала права наймати на роботу
працівників. Крім того,  на деяких
накладних взагалі відсутній рік,
дата,  невідомо,  чи стосуються вони безпосередньо роботи
позивачки у відповідача,  хто її
уповноважував приймати вказаний в накладних товар.

На
підставі наведеного,  судова колегія
вважає,  що рішення суду відповідає
встановленим по справі обставинам,
постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального
права,  тому підстав для його скасування
і задоволення скарги немає.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307ч.п.1,  308,
313,  314ч.1п.1,  315,  317,
319 ЦПК України,
судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити,  рішення
Березівського районного суду Одеської області від 23.01.2007р. по справі за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення невиплаченої заробітної плати,  середнього заробітку за затримку розрахунку
при звільнені та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку в Верховний Суд України на протязі 2 місяців через
суд касаційної інстанції.