Справа № 2-578/2007 рік
РІШЕННЯ

Іменем   України

06 червня 2007
року   Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючого                          судді Кашперської
Т.Ц.,

при
секретарях                       Романік
О.В.,  303уля Я.В.,

з участю
адвоката        ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду
Київської області справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  третя особа:
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради,  про усунення перешкод в користуванні житлом
та вселення,  -

встановив:

В лютому
2007 року
позивач звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. В
позові посилалася на те,  що відповідач - мати її чоловіка
ОСОБА_5,  із яким вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі із 29.03.2000
року по 13.12.2001 року,  від шлюбу має сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження. Вказує,  що в
зв'язку з погіршенням стосунків між нею та ОСОБА_5 13.12.2001 р. шлюб був
розірваний,  в подальшому вони повторно
зареєстрували шлюб 25.10.2003
року. Після повторної реєстрації шлюбу позивач,  ОСОБА_5 та їх дитина вселилися до будинку АДРЕСА_1,  зі згоди власника будинку ОСОБА_4 26.11.2003 р. позивач та
дитина були зареєстровані у будинку за вказаною адресою,  за згодою відповідача користувалися двома
житловими кімнатами,  кухнею,  коридором,
ванною,  а відповідач займала
веранду,  яка переобладнана в житлову
кімнату. Посилається також на те,  що у
вересні 2006 року
захворіла її мати,  в зв'язку із чим вона
з дитиною вимушена була багато часу проводити в с Раска Бородянського району,  щоб доглядати матір,  в будинок АДРЕСА_1 приїздили періодично. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 помер,  після його смерті відповідач змінила замки у
дверях будинку,  починаючи з листопада 2006 p.,  її та дитину до будинку не впускає,  їх речі залишилися у будинку і доступу до них
вони з сином не мають,  на всі прохання
позивача зайти до будинку ОСОБА_4
відповідає відмовою. Вказує також на те,
що іншого житла вона з дитиною не мають і фактично після виселення їх із
вказаного будинку перебувають на вулиці,
з приводу чинення відповідачем перешкод у користуванні житлом позивач
зверталася до депутата Бучанської селищної ради і на її звернення був складений
акт від 20.12.2006 року,  вона зверталася з приводу чинення
відповідачем перешкод у користуванні житлом із заявою до Ірпінського MB
ГУ МВС України
в Київській області,  по якій було
проведено перевірку і згідно висновку 27.12.2006
р. рекомендовано звернутися до суду. Вважає,  що вони із дитиною як члени сім'ї власника
будинку (невістка та онук) відповідно до
ст.  156 ЖК України мають
право на користування житлом та їх вселення до будинку АДРЕСА_1 має бути
вирішено в судовому порядку,  оскільки
інакше не передбачено діючим законодавством.
В зв'язку із викладеними обставинами позивач ОСОБА_2 просила вселити їх
із неповнолітньою дитиною до будинку АДРЕСА_1,  зобов'язати не чинити ш перешкод в
користуванні будинком АДРЕСА_1 та
надати їй ключ від вхідних дверей даної частини будинку.

2

В судовому засіданні
позивач та її представник заявлений позов підтримали,  підтвердили обставини,  викладені в позовній заяві,  просили позов задовольнити та вселити
позивача із неповнолітньою дитиною в 2/5
частини будинку АДРЕСА_1,  зобов'язати ОСОБА_4  не чинити перешкод позивачу та неповнолітній
дитині в користуванні 2/5
частинами будинку АДРЕСА_1 та
надати ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей даної частини будинку.

Відповідач
та її представник в судовому засіданні заявлений позов не визнали,  просили позов залишити без задоволення.
Заперечуючи проти задоволення позову,
вказували на те,  що позивач із
неповнолітньою дитиною не є членом сім'ї відповідача,  покинула спірне житло на початку 2004 року,  не вела спільного із відповідачем господарства,  не сплачувала комунальні послуги та забрала
всі свої речі із будинку. В судовому засіданні не заперечували тих
обставин,  що після смерті сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідач
змінила замок у вхідній двері своєї частини будинку,  ключі від якої у позивача відсутні.
Вважали,  що позивач разом із
неповнолітньою дитиною втратили право користування частиною будинку,  що належить відповідачці,  в зв'язку із чим мають знятися із реєстрації
за вказаною адресою.

Представник
третьої особи - Органу опіки
та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради - вважала,  що позов підлягає частковому
задоволенню,  просила суд зобов'язати
відповідача не чинити перешкод неповнолітній дитині в користуванні спірним
будинком та вселити в будинок дитину,
позовні вимоги щодо позивача ОСОБА_2 просила вирішити на розсуд суду.
Зазначала,  що в 2006 році позивач
зверталася до Органу опіки та піклування та просила вплинути на відповідача з
приводу перешкод із сторони відповідача в користуванні житловим приміщенням в
будинку АДРЕСА_1.

Суд,  заслухавши пояснення сторін та їх
представників,  представника третьої
особи,  показання свідків ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12,  ОСОБА_15,
ОСОБА_14,  вважає заявлений позов
ОСОБА_2 таким,  що підлягає до
задоволення,  виходячи із наступного.

Так,  в судовому засіданні встановлено,  що позивач ОСОБА_2 перебувала в
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 із 29.03.2000
року по 13.12.2001 року,  від шлюбу має сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження. Повторно шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був зареєстрований 25.10.2003 року. Наведені
обставини підтверджується копією свідоцтва про народження,  копією свідоцтва про одруження (а. с.  5,  6),  не
заперечені сторонами по справі.

Судом
також встановлено,  що після повторної
реєстрації шлюбу позивач ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дитиною вселилися до
частини будинку АДРЕСА_1 зі
згоди власника частини будинку -
відповідача ОСОБА_4,  а 26.11.2003 року були
зареєстровані у будинку за вказаною адресою,
за згодою відповідача користувалися двома житловими кімнатами,  кухнею,
коридором,  ванною,  а відповідач займала веранду,  яка переобладнана в житлову кімнату. Наведені
обставини в судовому засіданні підтверджуються поясненнями позивача і його
представника,  копією будинкової
книги,  правовстановлюючими документами
про право власності відповідача на 2/5
частини спірного будинку (а. с.  8 -10, 28, 29),  не заперечувались відповідачем та її представником.

В
судовому засіданні також було беззаперечно встановлено,  що після смерті ОСОБА_5,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,  відповідач змінила замки у вхідних дверях
належної їй частини будинку,  починаючи з
листопада 2006 року її
та дитину до будинку не впускає. Наведені обставини в судовому засіданні також
не заперечені відповідачем та її представником.

Відповідно
до вимог  ст.  41
Конституції України,  використання
власності не може завдавати шкоди правам,
свободам та гідності громадян. Відповідно до  ст.  47 Конституції
України кожен має право на житло,  ніхто не
може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням
суду.

Відповідно
до вимог  ст.  9
ЖК України,  ніхто не може бути
виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,  передбачених законом.  Відповідно до
ст.  150 ЖК України,  громадяни,
які

З

мають у
приватній власності будинок (частину будинку),
квартиру,  користуються ним (нею)
для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до  ст.  156 ЖК України,  члени сім'ї власника жилого будинку,  які проживають разом з ним у будинку,  що йому належить,  користуються жилим приміщенням нарівні з
власником будинку,  якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи
наведені обставини в їх сукупності,  суд
прийшов до висновку,  що оскільки позивач
з неповнолітньою дитиною в передбаченому законом порядку вселилися та проживали
в спірному будинку як члени сім'ї власника,
мають право на користування спірним житловим приміщенням,  позивач із неповнолітньою дитиною підлягають
вселенню в спірну частину будинку. Оскільки відповідач чинить позивачам
перешкоди в користуванні жилим приміщенням,
зокрема змінив замок на вхідних дверях спірної частини будинку,  заперечуючи право позивача на користування
житловою площею спірного будинку,  суд
вважає за необхідне зобов'язати відповідача не чинити позивачам перешкод в
користуванні 2/5 частинами
будинку АДРЕСА_1 та
надати позивачу ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей даної частини будинку.

Суд не
погоджуються із доводами з сторони відповідача про те,  що позивач із неповнолітньою дитиною не є
членами сім'ї відповідача та в зв'язку із цим вони не можуть були вселені до
спірного житла,  оскільки дані доводи не
грунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

На думку
суду,  в судовому засіданні не знайшли
свого підтвердження доводи із сторони відповідача про те,  що позивач ОСОБА_2 разом із неповнолітньою
дитиною із 2004 року не
проживають в спірній частині будинку та втратили інтерес до вказаного житла.
Так,  в судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 пояснювала суду,  що проживала в
спірній частині будинку періодично,
оскільки її чоловік ОСОБА_5 3ловживав спиртними напоями,  вона працювала,  її неповнолітня дитина періодично проживала у
її батьків в с Раска
Бородянського району,  в зв'язку із
хворобою матері позивач ОСОБА_2 із вересня 2006 року періодично проживала в с Раска
Бородянського району. В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила
ті обставини,  що в червні 2006 року була у
позивача в спірному будинку,  їй
відомо,  що відповідач змінила замки у
вхідних дверях та позивач із неповнолітньою дитиною позбавлені можливості
попасти в будинок,  а свідок
ОСОБА_11  суду показав,  що позивач зверталася до нього як дільничного
інспектора міліції з приводу того,  що їй
перешкоджають користуватися житлом.  Суд
приймає до уваги також ті обставини,  що
позивач ОСОБА_2 зверталася до Ірпінського MB ГУ МВС України з
приводу неправомірної поведінки її чоловіка ОСОБА_5 та неможливості
користування житлом (а. с.  98 - 104, 107 -108).

Оцінюючи
дані в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10,
суд вважає,  що дані показання не
довели ті обставини,  що позивач із
неповнолітньою дитиною із 2004
року постійно не проживають в частині будинку,  що належить відповідачу. Показання свідків
ОСОБА_15,  ОСОБА_14 та складені даними
особами як депутатами Бучанської селищної ради акти не можуть ні ствердити ані
спростувати встановлені судом обставини справи,
оскільки обставини,  про які
повідомляли суд дані особи,  відомі їм
від сторін або інших осіб.

Крім
того,  при винесенні рішення суд враховує
ті обставини,  що відповідач як власник
частини будинку не ставила питання щодо виселення позивачів або визнання їх
такими,  що втратили право користування
житлом та зняття із реєстрації.

Таким
чином,  суд задовольняє заявлені
позивачем позовні вимоги про вселення та зобов'язання відповідача не чинити
перешкод позивачу в користуванні жилим приміщенням.

Оскільки
суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги,  відповідно до
ст.  88 ЦПК України
судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На
підставі  ст.   ст.  41,
47 Конституції України,
ст.   ст.  9,  64,
150,  156,  157 ЖК України,  керуючись
ст.   ст.  10,
11, 60, 209, 212, 214 - 226 ЦПК України,
суд,  -

вирішив:

4

Позов
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  третя особа: Орган опіки та піклування
виконавчого комітету Бучанської міської ради,
про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення задовольнити.

ОСОБА_2
та неповнолітнього ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,  вселити в 2/5 частини будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,  в користуванні 2/S
частинами будинку АДРЕСА_1 та
надати ОСОБА_2 ключ від вхідних дверей даної частини будинку.

Стягнути
із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 7, 50 грн.

Повне
рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи
до 12.06.2007 року.

Копію рішення
направити третій особі для відома.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копії
до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4
ст.   295
ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений   ст.   294 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя       Т.Ц.Кашперська