Справа № 22ц-3195/07                                  Головуючий у суді 1
інстанції: Бабаніна В.А.
Категорія    39                                                Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

5
вересня 2007 року                     Апеляційний
суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді: Перцової В.А.

Суддів:                   Костюченко
Н.Є.,  Можелянської З.М.

При секретарі:                                   Горобець
К.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ
"Нікопольський завод феросплавів" про скасування розпорядження,  стягнення середнього заробітку за час
відсторонення від роботи та відшкодування моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного
суду від 11 січня 2007 року,  яким
відмовлено в задоволенні його позову до ВАТ "Нікопольський завод
феросплавів" про скасування розпорядження,
стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи та
відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування апеляційної скарги,  позивач посилається на те,  що рішення суду є неправосудним,  суд не врахував дійсні обставини справи і
надані докази.

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_13находився в трудових відносинах з ВАТ "Нікопольський
завод феросплавів",  працював
машиністом розливного крану в цеху виробництва феросплавів. Відповідно до
наказу № 13 від 10 лютого 1999 року йому необхідно було пройти профогляд. Під
час проходження профогляду ОСОБА_1 було запропоновано одержати висновок
лікаря-психіатра,  у зв'язку з
неадекватною поведінкою під час роботи,
що приводило до аварійних ситуацій. Під час медичного обстеження в
амбулаторному порядку у нього було встановлено психічне захворювання і його
було направлено на обстеження в умовах стаціонару для вирішення питання про
можливість подальшої роботи машиністом розливного крану ( т. 1 а. с.  24). У зв'язку з тим,  що позивач відмовився від проходження такого
обстеження відповідачем було видано розпорядження від 1 вересня 1999 року № 102
(т. 1 а. с.  17),  яким його було усунуто від виконання роботи і
запропоновано пройти обстеження в умовах психоневрологічного стаціонару до 6
вересня 1999 року. Оскільки ОСОБА_1 не виконав дане розпорядження,  розпорядженням від 18 січня 2000 року № 8
йому був встановлений новий термін з 1 до 3 лютого 2000 року для повторного
медичного огляду в МСЧ ВАТ "НЗФ" в повному обсязі (т. 1 а. с.  16).

Своє
погане самопочуття не заперечував сам позивач,
наявність у нього у зазначений період психічного захворювання
підтверджується медичним висновком Українського науково-дослідного інституту
соціальної та судової психіатрії від 1 березня 2000 року (т. 1 а. с.  22-23).

Враховуючи
наведені обставини,  те що розпорядження
відповідача відповідають вимогам
ст.  17 Закону України "Про
охорону праці" та  ст.  46 КЗпП України,  а також те,
що   на  час
відсторонення   від  роботи
за  позивачем   зберігався
середній   заробіток,

апеляційний суд
вважає,  що рішення міськрайонного суду
про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є законним і
обґрунтованим,  а доводи апеляційної
скарги про неправосудність рішення і невідповідність його наданим доказам є
безпідставними.

Тому,  апеляційний суд вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити,  а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст. 307,  308 ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Нікопольського міськрайонного суду від 11 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.