Справа № 2-197/07 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

29
травня 2007 року                                                   м.
Монастирище

Монастирищенський
районний суд Черкаської області

в складі:
головуючої - судді:                                                 Мазай
Н.В.

при
секретарі:                                                        Возній
В.В.

з участю
адвоката:                                                 ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Монастирище справу за позовом Монастирищенської міської ради м. Монастирище
Черкаської області до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач 11 вересня 2006 року звернувся в суд з позовом до
відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування
житловим приміщенням та виселення посилаючись на те, що з 13 серпня 1996 року в
кімнаті АДРЕСА_1 п'ятиповерхового гуртожитку по вул. Леніна, 109 м. Монастирище
Черкаської області зареєстровано ОСОБА_2. З невідомих причин на зазначеній
житловій площі відповідач не проживає з лютого 2006 року по серпень 2006 року
включно, про що свідчить акт від 2 лютого 2006 року та акт від 28 серпня 2006
року. Обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення відповідач
належним чином не виконує.

Ухвалою суду від 12.10.2006 року за клопотанням представника позивача до
участі в справі притягнуто в якості відповідача ВГІРФО Монастирищенського РВ
УМВС України в Черкаській області.

Монастирищенським районним судом 2 листопада 2006 року винесено заочне
рішення, яким позов у справі задоволено повністю (справа № 2-450/06).

Ухвалою суду від З квітня 2007 року заочне рішення суду
від 2 листопада 2006 року у справі за позовом Монастирищенської міської ради м.
Монастирище Черкаської області до ОСОБА_2, ВС ПРФО Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській
області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим
приміщенням, виселення, за заявою відповідача ОСОБА_2, скасовано, а справа
призначена до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача Мамалиґа Людмила Леонідівна (діє
на підставі доручення № 87 від 06.03.2007 року) зменшила позовні вимоги,
просить визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування житловою
площею в кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку, що по вул. Леніна, 109 в м. Монастирище.
З невідомих причин на зазначеній житловій площі відповідач не проживає. З
лютого 2006 року по серпень 2006 року включно, відповідач в даній кімнаті не
проживав, про що свідчать акти від 2 лютого 2006 року та акт від 28 серпня 2006
року. Обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення належним
чином відповідач не виконує, в зв'язку з чим міська рада змушена звертатися з
позовом до суду. Під час розгляду справи і в подальшому при виконанні рішення
суду від 02.11.2006 року ОСОБА_2надсилались повідомлення на адресу вул. Леніна,
109 кім. АДРЕСА_1 м. Монастирище про розгляд справи в судовому засіданні та про
виконання рішення суду. Однак, ОСОБА_2 жодного разу не з'явився на засідання
суду та на виконання рішення суду, що свідчить про те, що відповідач в спірній
кімнаті не проживав. При виконанні рішення суду про виселення з кімнати
відповідача разом з працівниками ДВС Монастирищенського району були відкриті
двері спірної кімнати. В кімнаті двері були

вкриті
павутинням, з обстановки стояла шафа в якій знаходилось старе покривало, на
підвіконні павутиння, тобто ніяких ознак проживання не було, а були ознаки
тривалого не проживання. Згідно з рішенням суду ОСОБА_2 був виселений з спірної
кімнати і в кімнату вселено молоду сім'ю, яка перебувала на черзі та
потребувала житла. Крім того, комендант гуртожитку ОСОБА_6 пояснила суду, що
ніколи не бачила в гуртожитку ОСОБА_2, договір з ним не заключався, він ні разу
з моменту передачі гуртожитку в комунальну власність міста не з'являвся до
коменданта гуртожитку чи в міську раду, хоча в цей період як стверджує
відповідач перебував в м. Монастирище. Просить визнати ОСОБА_2, таким, що втратив
право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 в
гуртожитку № 109 по вул. Леніна м. Монастирище Черкаської області.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав
повністю та пояснив, що він насправді проживав в спірній кімнаті. Кімнату в
гуртожитку він отримав від заводу на якому працював. Він працює в м. Києві, але
щомісяця на його початку він приїздив в м. Монастирище і ночував в кімнаті
гуртожитку. Приїздив він в м. Монастирище тільки у вихідні дні, тому що в будні
дні він працював, і саме цим пояснюється те, що комендант його ніколи не
бачила. Дійсно в кімнаті не було речей тому, що він їх вивіз бо хотів зробити
ремонт. Плату за гуртожиток він сплачував в повному обсязі, в цю оплату по
квитанціям входило і прибирання поверхів. Його ніхто не знайомив з правилами
проживання в гуртожитку. Мати після Нового року повідомила його, що кімната в
гуртожитку опечатана. Він звернувся до коменданта гуртожитку, але вона ніякої
конкретної відповіді йому не дала. Після того, як він це все дізнався до суду
не звертався бо не знав процедури. Про те, що складалися акти про його
відсутність в кімнаті гуртожитку він не знав і актів не бачив. Він вважає позов
безпідставним тому, що він ніколи більше як шість місяців в кімнаті не
проживав.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 ( діюча за
ордером (а.с. 57)) в судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила,
що її довіритель відповідач у справі ОСОБА_2 отримав кімнату в гуртожитку від
підприємства на якому працював на законних підставах. Після скорочення з
підприємства він поїхав на роботу в м. Київ, тому, що в м. Монастирище роботи
не було. Щомісяця відповідач приїздив в м. Монастирище та ночував в кімнаті
гуртожитку. Комунальні послуги ним сплачувались регулярно та в повному об'ємі. Вона
вважає, що новий власник гуртожитку, а саме Монастирищенська міська рада
повинна була провести зустрічі з кожним хто проживає в гуртожитку після
отримання гуртожитку в комунальну власність. Відповідач надав суду докази того,
що був відсутній в гуртожитку з поважних причин, а саме з перебуванням на
роботі в м. Києві. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі
і виходить з наступного:

Відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється
на засадах змагальності, на підставі доказів наданих сторонами.

Відповідно до рішення восьмої сесії Міської ради м.
Монастирище від 23 вересня 2003 року № 8-8 про прийняття у комунальну власність
міста гуртожитків по вул. Гагаріна, 12 та вул. Леніна, 109, що належать ВАТ
„Теком", дані гуртожитки прийняті у комунальну власність та передані до ДП
„Житлокомунгосп" для оперативного управління (а.с. 9);

Рішенням 17 сесії Монастирищенської міської ради від 24.05.2005 року № 17-5
затверджено положення про гуртожитки. (а.с. 102-106).

Відповідно до договору власника квартири
багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та
прибудинкової території від 22.11.2005 року ОСОБА_2 є співвласником кімнати
АДРЕСА_2 ( в даний час кім. АДРЕСА_1) по вул. Леніна, 109 м. Монастирище
Черкаської області. В договорі підпис наймача відсутній. (а.с. 6);

Згідно з актом від 2 лютого 2006 року ОСОБА_2, що прописаний в кімнаті
АДРЕСА_1 гуртожитку № 1 по вул. Леніна, 109 м. Монастирище Черкаської області
за даною адресою не проживає (а.с. 7);

Згідно з
актом від 28 серпня 2006 року ОСОБА_2, що прописаний в кімнаті АДРЕСА_1
гуртожитку № 1 по вул. Леніна, 109 м. Монастирище Черкаської області з лютого
по серпень 2006 року, включно, за даною адресою не проживає (а.с. 8);

Акти підтверджуються показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4.,
які вони дали в судовому засіданні 02.11.2006 року (а.с. 31).

Свідок
ОСОБА_5 в судовому
засіданні підтвердив те, що він працює державним виконавцем ДВС
Монастирищенського району і виконував рішення суду

Крім того, допитана в якості свідка в судовому засіданні
комендант гуртожитку № 109 по вул. Леніна в м. Монастирище ОСОБА_6 пояснила, що
в 1998 році гуртожиток № 109 по вул. Леніна в м. Монастирище було передано в
комунальну власність міста. Після цього міська рада перезаключала договори на
проживання в гуртожитку та знайомила жильців з правилами проживання в
гуртожитку. ОСОБА_1 договір не заключав
і взагалі вона його ніколи в гуртожитку не бачила. Оплата за прибирання
поверхів не входила в жодну комунальну послугу, а сплачувалась конкретно
людині, яка прибирала поверхи. Вона особисто вивішувала оголошення про
необхідність жильцям прийти і перезаключити договір на проживання в гуртожитку.
В 2005 році коли змінилися тарифи відповідач договір на проживання в гуртожитку
не заключив.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні, що договір з міською
радою він не перезаключав
тому, що йому про це ніхто не повідомляв.

Оцінюючи покази свідка ОСОБА_7 суд приходить до висновку, що вони
суперечать показам самого відповідача про оплату коштів за прибирання.

Свідки ОСОБА_8.,
ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_2 приїздив в
гуртожиток не тільки у вихідні дні, а також і в будні дні, в той час як сам
відповідач в судовому засіданні стверджував, що приїздив в гуртожиток тільки у
вихідні дні і тому його не бачила комендант гуртожитку. Крім того, вказані
свідки категорично не підтвердили про те, що ОСОБА_2 проживав і ночував в своїй
кімнаті в гуртожитку.

Свідок ОСОБА_10, яка є рідною матір'ю відповідача, в судовому засіданні
показала, що син приїздив в м. Монастирище щомісяця і ночував в гуртожитку. В
2007 році син також ночував в гуртожитку.

Суд критично оцінює покази вказаного свідка, оскільки вони суперечать
постанові про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2006 року та
виконавчому листу № 2-450/06 від 24.11.2006 року, згідно з якими кімната
ОСОБА_2 19.12.2006 року була опечатана, і вважає їх такими, що мають на меті
захист інтересів відповідача, як рідного сина.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживав в даному
приміщенні більше шести місяців, без поважних причин.

Цивільні відносини у даній справі регулюються главою 4 Житлового Кодексу
України, оскільки спірне житло має статус гуртожитку.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст.72 ЖК України).

Відповідно до п. 8 ст. 8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді
справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості
законодавства, що регулює спірні відносини.

Главою 4 Житлового Кодексу України, яка регулює спірні правовідносини не
врегульовано питання про визнання особи такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, в даному випадку гуртожитком.

В зв'язку з тим, що ні нормами Житлового кодексу України, ні нормами ЦК України не
врегульовано питання втрати права на користування житлом - гуртожитком, а відповідно
до п.7 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд
застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а
за відсутністю такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія
права), що продубльовано і в ст. 8 ЦК
України, а тому суд вважає за можливе в даній цивільній справі застосувати
норми Житлового Кодексу України, які регулюють подібні за змістом

відносини, а
саме ст. ст. 71, 72
ЖК України про збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми
громадянами та порядок визнання особи такою, що втратила право користування
жилим приміщенням.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно
до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки,
проводиться в судовому порядку.

Згідно
трудової книжки (а.с. 41- 42, 71) та наказу № 32, довідки від 01.05.2007 року №
165 ( а.с. 92, 93) відповідач виїхав на роботу в м. Київ в 2004 році, а рішення
про прийняття гуртожитку в комунальну власність міста винесено в 2003 році.
Тому, суд вважає, що ОСОБА_2 міг і повинен був поцікавитися в коменданта
гуртожитку про перезаключения
договору на проживання в гуртожитку та тарифи на його оплату, однак не
зробив цього.

Крім того, жиле приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку
тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером
роботи.

Однак, ОСОБА_2не був направлений на роботу будь-яким
підприємством, установою чи організацією, він не повідомив власника гуртожитку,
тобто міську раду про свій тимчасовий виїзд на роботу в м. Київ, а також не
поставив до відому коменданта гуртожитку.

Суд вважає, що оскільки відповідачем не надано суду доказів свого
проживання у вказаний період в кімнаті АДРЕСА_1 гуртожитку по вул. Леніна, 109
в м. Монастирище Черкаської області або доказів поважності своєї відсутності за
вказаною адресою понад шість місяців, а тому суд вважає, що позов
обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного ст. ст. 71, 72, 127 Житлового кодексу України, ст.
8 ЦК України
та керуючись ст.ст. 3, 5 - 8, 10, 11, 14, 15, 60, 74, 88, 157, 169, 213-215,
294 ЦПК України, суд

вирішив :

Позов задоволити
повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим
приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 по вул. Леніна, 109 м. Монастирище
Черкаської області.

Рішення суду
може бути оскаржене в апеляційний суд Черкаської області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано позивачем
протягом десяти днів з дня проголошення рішення в апеляційний суд Черкаської
області, через районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.