У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 грудня 2007
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Лященко Н.П.,

суддів:

Балюка М.І.,                                    Костенка
А.В.,
Берднік І.С.,
Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного  підприємства обслуговування повітряного руху
України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, скасування наказів, за касаційною скаргою
Державного  підприємства обслуговування
повітряного руху України (далі-Украерорух) на рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом,
в якому зазначав,  що 1 грудня 2006 року його було звільнено з роботи з посади
начальника Центру
підвищення кваліфікації у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України
відповідно до наказу генерального
директора Украероруху від 1 грудня 2006 року № 559/о.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 19 липня 1999 року № 1281 створено об'єднану цивільно -  військову систему організації повітряного руху України та затверджено
Положення про неї. Пунктом 6
зазначеного Положення визначено, що до складу системи входить Центр підвищення кваліфікації.

Пункт  1
Положення вказує, що всі підрозділи входять до складу  державного підприємства обслуговування   повітряного
руху,  а   п. 3
встановлює,   що державне регулювання діяльності підрозділів
системи здійснює Міністерство транспорту та   зв'язку   України
і   Міністерство   оборони
України на підставі відповідної
угоди через Укравіатранс.

На підставі Положення та Статуту
Украероруху 25 жовтня 2003 року було затверджено Положення про Центр підвищення
кваліфікації, яке погоджено з заступником директора Укравіатрансу.

Позивач указує, що наказ в.о.
генерального директора Украероруху від
29 серпня 2006 року № 195 «Про зміни в організаційній структурі Украероруху»
видано відповідачем усупереч вимогам п. 3 Положення, який встановлює, що
державне регулювання підрозділу системи організації повітряного руху України -
Центру підвищення кваліфікації здійснюється Міністерством транспорту та зв'язку
України   і   Міністерством   оборони України через Укравіатранс, а наказ
видано без погодження з Укравіатрансом.

Постановою
Кабінету Міністрів України від  8
липня 2006   року   №
946   встановлено,   що
реорганізація, ліквідація
та реструктуризація державних підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки  держави,
займають  монопольне  становище
на ринку, не підлягають приватизації, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. До Переліку підприємств, які мають
стратегічне значення для економіки і безпеки держави, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2004 року № 1734
внесено і державне підприємство повітряного руху України.

ОСОБА_1. зазначав, що наказ від 29
серпня 2006 року № 195 видано з порушенням щодо ліквідації Центру підвищення
кваліфікації та створення Навчально - сертифікаційного центру Украероруху. Додатком 1 до цього
наказу була затверджена організаційна структура Навчально-сертифікаційного центру, але саме
положення про цей Центр відсутнє. Крім того, на думку позивача, указаний наказ
підписаний тимчасово виконуючим обов'язки генерального директора, який не має
права видавати накази про створення чи ліквідацію структурного підрозділу та
звільняти його керівника. Вважає, що при його звільненні з роботи відповідач повинен був отримати
згоду Державіаслужби відповідно до наказу цієї служби від 13 вересня 2005 року
№ 663.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1  відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду м. Києва від 20 вересня 2007 року зазначене рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Поновлено ОСОБА_1  на посаді начальника
Центру підвищення кваліфікації фахівців Украероруху (Украеротренінг) з 1 грудня
2006 року. Стягнуто з Украероруху на користь ОСОБА_1 98 632 грн. 36 коп.
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1 700 грн. державного мита на
користь держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

У касаційній скарзі Державне
підприємство обслуговування повітряного руху України просить скасувати
ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судовими
інстанціями норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове
рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не пропонувалося зайняти посаду директора
Навчально-сертифікаційного центру, на яку 20 листопада 2006 року прийнято
ОСОБА_2, який до цього в трудових відносинах із відповідачем не перебував. На
думку апеляційного суду, позивачу мали запропонувати всі посади, які стали
вакантними з моменту його попередження
про звільнення і до звільнення з роботи, що не було зроблено
Украерорухом.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не
можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі та не підтверджуються матеріалами
справи.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що
ОСОБА_1. працював на посаді начальника Центру підвищення кваліфікації Украероруху відповідно до
наказу від                          18
березня 2003 року № 106/о, виданого на підставі його заяви від 18 березня 2003 року.

Відповідно до організаційної структури
Украероруху, затвердженої 20 липня 2006 року, визначено, що Центр підвищення
кваліфікації є структурним підрозділом Украероруху зі штатною кількістю
працюючих - 61 особа.

Наказом від 25 липня 2006 року №
356/о позивачу оголошено догану, яка не скасована та не оскаржена ним.

Відповідно до Закону України «Про
приєднання України до Міжнародної конвенції щодо співробітництва у галузі безпеки
аеронавігації «Євроконтроль» і на виконання вимог Євроконтролю з безпеки
польотів щодо персоналу організації повітряного руху, створенню авіаційних учбових центрів,
забезпечення відповідності кваліфікаційної підготовки авіадиспетчерів, тощо
відповідачем              29 серпня 2006
року  видано наказ № 195 про зміни в організаційній структурі
Украероруху та введення в дію організаційної структури Навчально-сертифікаційного
центру.

21 вересня 2006 року позивачу вручено
попередження від 20 вересня 2006 року № 1.3-31/87, яким його повідомлено про скорочення та
майбутнє вивільнення, а також у зв'язку з цим ОСОБА_1 були запропоновані для
працевлаштування вакантні посади в новоствореному Навчально-сертифікаційному
центрі. З запропонованими варіантами працевлаштування позивач не погодився.

23 листопада 2006 року позивачу
вручено лист від 22 листопада 2006 року
№ 1.3-31/112 зі списком (на 4-х аркушах) вакантних посад у цілому по Украероруху, на які
він міг бути працевлаштований, на що
позивач не погодився. Більшість запропонованих ОСОБА_1 посад відповідають його
кваліфікації, оскільки пов'язані з основною діяльністю Украероруху - обслуговуванням повітряного руху.

Відсутність у запропонованих
вакантних посадах керівних посад викликана тим, що до позивача 25 липня 2006 року було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання своїх обов'язків відповідно до акта
перевірки Центру підвищення кваліфікації
від 13 червня 2006 року, а також тим, що при працевлаштуванні працівників при зміні організаційної
структури переважне право залишення на роботі не застосовується.

1 грудня 2006 року наказом № 559/о ОСОБА_1
звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників і його відмовою
від переведення на іншу роботу. Звільнення позивача відбулося без згоди профспілкового
органу, оскільки він на момент звільнення не був членом профспілки.

15 грудня 2006 року заступнику
Міністра транспорту та зв'язку України - голові Державної авіаційної адміністрації відповідачем
був направлений лист           № 1.13-239
про зміни в структурі Украероруху.

Положення про новостворений
Навчально-сертифікаційний центр було затверджене 12 березня  2007 року генеральним директором Украероруху
та погоджене з Міністерством оборони України 1 березня 2007 року, з Державною авіаційною
адміністрацією - 3 березня 2007 року, з Міністерством транспорту та зв'язку України - 12 березня
2007 року. Зауважень стосовно вказаного положення або вказівок на наявність будь-яких порушень щодо
процедури проведення реорганізації від вищезазначених державних установ не
надходило.

Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 19 липня 1999 року № 1281 суд
вважає безпідставним, оскільки
п.6 Положення про об'єднану цивільно - військову систему організації повітряного руху України,
затверджений цією постановою передбачено, що одним із підрозділів підприємства повинен
бути Центр підвищення кваліфікації, який є в складі новоствореного
Навчально-сертифікаційного центру.

Оскільки, відповідно до п. 3
зазначеного Положення, державне регулювання діяльності підрозділів об'єднаної
цивільно-військової системи здійснюють Міністерство транспорту   та
зв'язку   України   і
Міністерство   оборони   України,
Положення   про Навчально-сертифікаційний центр
затверджене після погодження з цими органами та додатково з Державною авіаційною
адміністрацією.

Посилання ОСОБА_1 на постанову
Кабінету Міністрів України від 8 липня 2006 року № 946 щодо проведення
реорганізації без погодження з Кабінетом Міністрів України, суд вважає
безпідставним, оскільки в ній указується, що міністерства та інші органи виконавчої влади без
погодження з Кабінетом Міністрів України
не мають права ліквідовувати, реорганізовувати та ін. підприємства в цілому, а при зміні в
організаційній структурі Украероруху проведена реорганізація одного структурного
підрозділу, а не підприємства. Таке право підприємству надано Господарським
кодексом України, у п. 4 ст. 64 якого вказано, що підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Про проведену реорганізацію доведено до відома органу управління майном.

Наказом від 29 серпня 2006 року №
195, на який посилається                ОСОБА_1., в обґрунтування своїх вимог, не передбачалось його
звільнення як керівника, а вказувалось на внесення змін до організаційної
структури Украероруху та визначалась процедура реорганізації підрозділу, порядку
проведення скорочення та працевлаштування працівників у створеному підрозділі
відповідно до вимог чинного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 року № 388-р Украерорух був переданий зі
сфери управління Державіаслужби до сфери управління Мінтрансзв'язку. За таких умов у погодженні питання
звільнення позивача з Державіаслужбою не було необхідності.

Крім того, наказом по Міністерству
транспорту та зв'язку України  від  16 грудня 2002 року № 888 «Про впорядкування призначення керівних
працівників» та статутом підприємства будь-яких обмежень при звільненні працівників
не встановлено.

Судом установлено, що позивач був
відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України своєчасно повідомлений про скорочення та наступне
вивільнення. Одночасно із цим йому для працевлаштування згідно з вимогами
указаної статті КЗпП України була запропонована інша робота - усі вакантні
посади підприємства в цілому.

Убачається, що запропоновані посади
відповідають кваліфікації позивача, оскільки пов'язані з основною діяльністю Украероруху - обслуговуванням
повітряного руху.

Від працевлаштування (переведення) на
жодну із запропонованих йому посад позивач відмовився, тому згідно з положенням ст. 40 КЗпП України відповідач,
не маючи можливості перевести
ОСОБА_1 без його згоди на іншу роботу, цілком правомірно видав наказ про
звільнення останнього за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі наведеного та відповідно до ст. 339 ЦПК
України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду
першої інстанції -залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного  підприємства
обслуговування повітряного руху України задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
м. Києва від 20 вересня 2007 року скасувати, а рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 23 квітня 2007 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді:

І.М. Балюк

І.С.
Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук