справа № 2-76707
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05. 2007 року                                                                     м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді                                                                          Семікіна
В.В.,

при секретарі                                                                                   Маркевич
В.О.,

за участю представника позивача                                                Лісової М.М.

відповідача                                                                                      ОСОБА_1

представника відповідача                                                              ОСОБА_2,

з-ї особи                                                                                           ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
,3-я особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4
звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те,
ще 10.07.2000 р. між
ним та відповідачем укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 12000 доларів США. Договором позики
термін повернення грошових коштів не був встановлений, і тому 28.12.2005 р. позивач
направив на адресу відповідача вимогу про повернення боргу, яку останній
отримав 14.01.2006 p.,
і оскільки відповідач у передбачений тридцятиденний строк не повернув суму
боргу, просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 60600 грн., з
урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання зобов'язання у
розмірі 1999 грн. 80 коп. та три
відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1212 грн., а також
проценти за користування позикою у розмірі 9072 грн. 04
коп.

У судовому
засіданні позивач та його представник позовні підтримали у повному обсязі,
надавши пояснення , аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Відповідач позов
визнав частково, зазначивши, що визнає позовні вимоги лише щодо стягнення з
нього суми боргу, що становить еквівалент 6000
доларів США., в іншій
частини позов не визнав. Відповідач пояснив, що позивач дійсно надав йому
позику та підтвердив дійсність розписки, але зазначив, що оскільки гроші
отримані ним для придбання квартири для сімї, яка і була придбана у шлюбі і є
спільною власністю подружжя, то вважає, що половину заборгованості повинна
сплачувати його колишня дружина, з якою вони на даний час розірвали шлюб, і
поділили квартиру, для придбання якої надавалася позика.

Представник
відповідача проти задоволення позову у повному обсязі заперечувала, і пояснила,
що оскільки позика надавалася під час перебування відповідача у шлюбі для
придбання квартири для сімї ,
договір позики не оспорювався колишньою дружиною відповідача, то
вважається, що відповідач діяв від імені подружжя, і оскільки право власності
на квартиру на даний час визначено в рівних частинах по 12 за відповідачем та
його колишньою дружиною, тому відповідач повинен сплатити тільки половину боргу
від суми позики. Вимоги щодо стягнення процентів за час користування позикою
вважає необгрунтованими, оскільки цивільне законодавства, яке існувало на час
укладення договору не передбачало отримання процентів. Також вважає
необгрунтованими вимоги про стягнення індексу інфляції та процентів за час
прострочення виконання зобов'язання, оскільки вважає, що прострочення
зобов'язання відбулося з вини кредитора, і тому відповідач не повинен нести
відповідальність.

3-я особа ОСОБА_3
підтримала позовні вимоги. Пояснила, що .знаходячись у шлюбі з відповідачем , не знала про
взяття у борг відповідачем у її батька 12000
доларів СІЛА, дізнавшись

2

про це тільки після судового
розгляду справи про поділ між ними майна. Ні цих грошей ні прибутку від них
вона не бачила. Підтвердила, що її батько давав їй та її колишньому чоловіку
(відповідачу) без якої-небудь розписки окремо 6000 доларів США,
на які була придбана квартира АДРЕСА_1.

Вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справі і
перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження
укладення договору позики позивачем надана розписка, справжність якої не оспорюється
відповідачем, і відповідно до якої 10.07.2000
р. ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 12000 доларів США, які зобов'язався
повернути.

Термін повернення позики у розписці не встановлений.

Відповідно до
ст. 374 ЦК України (1963 p.), який
діяв на час видачі розписки, за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду та такої
якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей.

Відповідно до
ст. 5 ЦК України
і п. 4 ч. 2 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України
(2003р.), щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

28.12.2005 року ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про
повернення боргу у тридцятиденний строк, яку відповідач отримав особисто 14.01.2006 p., що також
не оспорюється сторонами.

Відповідно до
ст. 530 ч. 2 ЦК України, якщо
строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

Оскільки
відповідач своєчасно не повернув суму позики після отримання вимоги позивача,
суд приходить до висновку, що він порушив договір позики, і позивач, відповідно
до ст. 625, 1050 ч. 1 ЦК України, має
право вимагати стягнення з ОСОБА_1 суми боргу з урахуванням трьох процентів річних
за час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вимоги позивача
про стягнення з відповідача процентів за час користування позикою із посиланням
на ст. 1048 ч. 1 ЦК України суд
находить необгрунтованими, оскільки цивільним законодавством, яке діяло на час
укладення договору позики, право кредитора на отримання процентів не
передбачалось.

Судом з пояснень
сторін встановлено, що на момент укладання договору позики вони знаходилися в
шлюбних відносинах .

Позичені гроші в
розмірі 12000 доларів
СІЛА отримані відповідачем для придбання квартири для сім,ї, що підтвердили у
судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та як з,ясовано із пояснень
ОСОБА_3 при відтворенні звукозапису процесу в Апеляційному суді Запорізької
області.

Окрім того,
ОСОБА_3, у своїй апеляції на рішення Коммунарського районного суду м. Запоріжжя
про поділ квартири посилалася на те, що квартира була придбана за гроші ОСОБА_4

Доводи ж
останньої , що ці
заяви були зроблені під впливом її представника суд вважає неспроможними.

Судом з тексту
розписки встановлена мета отримання позики-саме для придбання квартири (а.с.9).

ОСОБА_4 у суді
пояснив, що він давав гроші відповідачу в розмірі 12000 доларів СІЛА,
від останнього отримав розписку про ціль позики-придбання квартири. Це
підтверджується ним і у письмових поясненнях (а.с.102,103).

При цьому
позивач також стверджував, що його донька ОСОБА_3 не знала про отримання грошей
відповідачем від її батька.

Але його доводи спростовуються поясненнями свідків
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які поясняли, що ОСОБА_3 знала про позичання грошей, тому
що готувалася придбати квартиру. Ці пояснення збігаються і з поясненнями свідка
ОСОБА_7, яка підтвердила, що після

отримання відповідачем у борг грошей   вони разом із відповідачем   намагалися вибрати квартиру для його сім,ї в
районі розташування таксопарку.

Свідок ОСОБА_7
також пояснила, що була присутня при складанні боргової розписки, у її
присутності ОСОБА_4 передав відповідачу 12
000 доларів США, про що
останній написав розписку, зазначивши ціль позики-придбання квартири . При цьому свідок
стверджувала ,що ОСОБА_3 не знала про позику .Однак ця обставина , на думку суду , не має важливого
значення, так як і мета позики -
придбання квартири і для заняття підприємницькою діяльністю відповідачем
свідчить про те , що відповідач
отримав гроші для потреб сім,ї.

Оцінивши
зазначені докази у сукупності, приймаючи до уваги обставини справи згідно яких
шлюбні відносини ОСОБА_3 припинені та пройшов розподіл їхнього майна , суд відкидає
доводи позивача та ОСОБА_7 про те ,
що ОСОБА_3 не знала про отримання 12000
доларів СІЛА відповідачем, вважаючи їх голослівними та викликаними бажанням
допомоги ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_7
також наполягала на тому, що договір позики укладався вдома ,а не в приміщенні
аптеки, як зазначав відповідач та свідки. Але ця обставина спростовується як
доводами останніх, які суд вважає об,єктивними, так і наданою довідкою про те,
що 10 червня 200 року був робочий
день, що додатково підтверджує пояснення зазначених свідків про складання
розписки в приміщенні аптеки, де в той час працювала дружина ОСОБА_3.

Окрім того, суд
вважає, що безспірних доказів витрат отриманих відповідачем позичених грошей не
на придбання квартири для сім,ї ,
а також не в інтересах останньої ,
а також підтверджуючих пояснення ОСОБА_3 про те, що квартира придбана на
додатково отримані відповідачем гроші в сумі 6000 доларів США
від її батька, - немає.

При цьому суд
приймає до уваги надану представником відповідача довідку Приватного
підприємства Агенції нерухомості «Авеню» про фактичну ринкову вартість
чотирьохкімнатної квартири за адресою по АДРЕСА_1 станом на серпень 2001 року у розмірі 13000 доларів США, незважаючи на
зміст договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 219.08.2001 p., згідно
якого її вартість за згодою сторін визначена у розмірі 37260 грн.

Тому доводи
відповідача про цільове отримання грошей від батька ОСОБА_3, а саме для
придбання квартири для потреб сім,ї в розмірі 12000 доларів США
від позивача суд вважає правдивими.

Приймаючи до
уваги, що договір позики не оспорювався колишньою дружиною відповідача, а нині 3-ю особою , то вважається,
що відповідач діяв від імені подружжя, і оскільки право власності на квартиру
на даний час визначено в рівних частинах по 12 за відповідачем та його
колишньою дружиною на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, тому
відповідач повинен сплатити половину боргу від суми позики.

Згідно ст.31
КпШСМ України ( в
редакції 01.01.1970 року із
змінами та доповненнями) ,
за забов,язанням одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його
раздельне майно і на частку в сумісної спільній власності подружжя, яке б
належала йому при поділі цього майна.

За таких
обставин з відповідача підлягають стягненню еквівалент половини суми позики,
тобто 6 000 доларів США без застосування
індексу інфляції, який підлягає застосуванню лише при стягненні боргу у
національній валюті держави.

Так, курс НБУ на
час звернення до суду становить 5
грн. 05 коп. за
один долар США , що
дорівнює 30 300 гривням ( 6000 дол х 5,05 грв.),які
підлягають стягненню з відповідача як сума боргу.

Окрім того, з
нього підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді трьох процентів річних за
час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 597,70 грв. із
розрахунку 30 300 грн.
100 % х 3% 365 днів х 240 днів прострочення.
Тому сума загальна заборгованості складє:30300 грв.+597,70 грв.= 30 897,70 грв.

При цьому суд
враховує саме зазначений позивачем період прострочення повернення суми боргу , так як ні
позивач а ні його представник не збільшували суму позовних вимог.

Крім того,
відповідно до ст. 88 ЦПК
України, стягненню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати
пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто 308,98 грв., тому усього підлягає стягненню 30 897,70 грв .+ 308,98 грв. = 31 206,68 грв.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 374
ЦК України ( 1963 p.),
ст.ст. 625, 1050 ЦК України (2003 p.), ст.ст. 79, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних за час прострочення у
розмірі ЗО 897 гривень 70 копійок , судові витрати у
розмірі 308 гривень 98 копійок, всього - 31 206 гривень 68 копійок, в іншій
частини позову відмовити.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський
районний суд м. Запоріжжя шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня проголошення рішення з подальшим поданням апеляції
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення.

Суддя :