Справа 22ц-910/07                        Суддя
суду 1-ої інстанції Коваль В.І.
Категорія 18                                    Суддя-доповідач
апеляційного суду Вовненко Г.Ю.
РІШЕННЯ

Іменем   України

16 травня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Вовненко Г.Ю.,

суддів Галущенка О.І., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_1

та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 8 лютого 2007 року, постановлене за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення грошової суми,

Встановила:

В травні 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_1 при стягнення 9844 грн. 05 коп.

Позивач
зазначав, що є приватним підприємцем. Відповідачка з 1996 року за трудовим
договором працювала у нього реалізатором продовольчих товарів. За період 2005 -
2006 роки у відповідачки було виявлено заборгованість на суму 9844 грн. 05 коп.
Відповідачка заборгованість на зазначену суму визнала і видала йому письмову
розписку, зобов'язавшись погасити зазначену суму.

Посилаючись на
те, що сума 9844 грн. 05 коп. відповідачкою до цього часу не погашена, позивач
просив про задоволення свого позову.

Рішенням
Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 лютого 2007 року позов задоволено
і постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПП ОСОБА_2 9844 грн. 05 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд не забезпечив повне та всебічне дослідження
обставин справи і тому дійшов неправильного висновку, що між нею та позивачем
було укладено договір позики. Проте спір випливає із трудових правовідносин і
при його вирішення повинні застосовуватися норми трудового права. Просить
рішення суду скасувати.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення відповідачки та її представника, позивача,
перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з
наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін
випливають із договору позики.

Проте такий
висновок суду не відповідає обставинам справи.

Згідно з
положеннями норм процесуального права під підставами, які за ст. 31 ЦПК України
може змінити лише позивач, слід розуміти відповідно до ст. 119 ЦПК обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на
певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дії не поширюються на дані
правовідносини.

Так, позивач
хоча і посилався на ст.ст. 1046 - 1050 ЦК
України, однак із змісту позовної заяви слідує,  що відповідачка працювала у нього, як у
приватного

2

підприємця,
реалізатором продовольчих товарів і за період 2005-2006 роки у неї виявилась
нестача на суму 9844 грн.

Письмова
розписка, яку відповідачка надала позивачу також свідчить, що заборгованість в
сумі 9844 грн. 05 коп. пов'язана з трудовою діяльністю відповідачки у
приватного підприємця ОСОБА_2 і утворилась за період роботи відповідачки в
2005-2006 роки.

Той факт, що
відповідачка працювала у позивача, підтверджується і його звітами, як
підприємця, до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва за відповідачку, як застраховану особу, з відрахуванням із
нарахованої їй заробітної плати страхових внесків в період 2000 - 2005 роки.

Таким чином,
нестача на суму 9844 грн. 05 коп. пов'язана з виконанням відповідачкою трудових
обов'язків, про що позивач і зазначав в позовній заяві, а тому вона повинна
нести матеріальну відповідальність згідно з положеннями ст.ст. 130, 132 КЗпП
України в межах середнього місячного заробітку. Доказів, які б свідчили про
наявність передбачених ст. 134 КЗпП підстав для повної матеріальної
відповідальності суду не надано.

Як встановлено
по справі, середній місячний заробіток відповідачки дорівнювався 300 грн., цей
факт визнали в засіданні суду апеляційної інстанції і позивач, і відповідачка.
Тому на підставі ст. 132 КЗпП України з відповідачки на користь позивача
підлягає стягненню 300 грн.

Враховуючи
наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої
інстанції на підставі п. З ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачки 300 грн. у відшкодування
шкоди, завданої при виконанні нею трудових обов'язків.

Оскільки позивач
при подачі позовної заяви не сплатив витрати на інформаційно-технічне
забезпечення та судовий збір, від якого він звільняється на підставі п. 1 ч. 1
ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України (позов випливає з трудових
правовідносин), то згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь
держави підлягає стягненню судові витрати в сумі 51 грн. та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 лютого 2007 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 (триста) грн.; на користь держави судові витрати
- 51 грн. і 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але з
цього часу протягом двох місяців може бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.