Верховний Суд України
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-2953 /07                                            Головуючий
у 1 інстанції Воробйов А.В.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„18 " вересня
2007 року                                                                                             м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого    Бондара В.О.

Суддів                   Кримської О.М.

Маловічко С. В.
При секретарі    Петрової О.Б.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Орджонікідзевського районного суду м.  Запоріжжя від «11» червня 2007року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Запорізького державного музичного училища ім. . П.І.
Майбороди про стягнення щорічної грошової винагороди,  за зустрічним позовом Запорізького державного
музичного училища ім.  П.І. Майбороди до
ОСОБА_1 про визнання дій такими,  що
принижують честь,  гідність та ділову
репутацію навчального закладу,  -

ВСТАНОВИЛА   :

12
грудня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Запорізького
державного музичного училища ім. . П.І. Майбороди про стягнення щорічної
грошової винагороди.

Зазначала,  що вона з 1973 року працює викладачем
Запорізького державного музичного училища ім. . П.І. Майбороди . В період її
праці у відповідача зауважень до її роботи з боку керівництва не було,  дисциплінарних стягнень на неї не
накладалось,  в період 2005-2006 років
вона неодноразово нагороджувалась грамотами,
тому позивач вважає,  що має право
на отримання щорічної грошової винагороди,
однак в 2005 та 2006 роках ця винагорода їй не виплачувалася. З цих
підстав просила стягнути з відповідача на її користь щорічну грошову винагороду
за 2005-2006 роки в сумі 1132 грн.

В
процесі розгляду справи,  11 квітня 2007
року позивач уточнила свої позовні вимоги,
зазначивши,  що відповідачем
добровільно було виплачено щорічну винагороду в сумі 644 грн. за 2006 рік,  тому вона просила стягнути щорічну грошову
винагороду за 2005 рік в сумі 517 грн.

Відповідач
не погоджуючись з позовом,  звернувся у
січні 2007 року до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання дій
такими,  що принижують честь,  гідність та ділову репутацію навчального
закладу.

Зазначали,  що впродовж тривалого
часу відповідач веде активну діяльність,
спрямовану на підрив авторитету колективу,  адміністрації та навчального закладу.
Так,  нею задіяні засоби впливу на
громадську думку - друковані засоби масової інформації,  подані чисельні скарги до управління культури
та туризму,  управління освіти і науки
Запорізької облдержадміністрації,
прокуратури. Вдаючись до методів психічного тиску,  залякування,
сіючи сумніви,  перекручуючи
факти,  вона,  ігноруючи елементарні норми людської моралі
та порядності,  намагається зірвати
роботу викладацького колективу та адміністрації ЗДМУ. Надзвичайна кількість
часу,  сил та засобів приділяється для
надання відповідей та пояснень на нічим необгрунтовані звернення ОСОБА_1,  які не можна зупинити. Чисельні скарги,  адресовані органам влади,  містять неправдиві відомості,  інформацію,
яка є негативною,  неправдивою,  принижує честь,  гідність,
репутацію окремих осіб та ЗДМУ. З цих підстав просили визнати дії
ОСОБА_1 такими,  що принижують честь,  гідність та ділову репутацію та такими,  що не є сумісними з продовженням виховної та
педагогічної роботи.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя-від 11 червня 2007 року відмовлено у задоволенні позовів.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального
права,  просить рішення суду першої
інстанції скасувати в частині відмови їй у задоволенні позову та в цій частині
ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
вислухавши пояснення сторін,
дослідивши обставини справи,
перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,  суд першої
інстанції виходив з того,  що позивачем
пропущено без поважних причин строк звернення до суду за захистом свого
порушеного трудового права,
передбачений  ст.  233 КЗпП України.

Однак,  з таким висновком суду погодитись не можна з
таких підстав. Відповідно до загальних положень статей 1 та 2 Закону України
"Про оплату праці" розмір заробітної плати за працю на підставі
трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника,  складності й умов виконуваної ним
роботи,  результатів останньої та
господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата
складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці ( норм часу,
виробітку,  обслуговування,  посадових обов'язків); із додаткової
-винагороди за працю понад установлені норми,
за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці
(доплати,  надбавки,  гарантійні й компенсаційні виплати,  передбачені чинним законодавством,  премії,
пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій),  а також із заохочувальних та компенсаційних
виплат - винагороди за підсумками роботи за рік,  премії за спеціальними системами і
положеннями,  компенсаційних та інших
грошових і матеріальних виплат,  які не
передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені
цими актами норми.

Статтею
57 Закону України " Про освіту" встановлено,  що держава забезпечує педагогічним та науково
- педагогічним працівникам надання щорічної грошової винагороди в розмірі до
одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю,  зразкове виконання службових обов'язків.

Відповідно
до Порядку надання щорічної винагороди педагогічним працівникам навчальних
закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю,  зразкове виконання службових обов'язків,  який затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 05.06.2000 року № 898 передбачено,  що грошова винагорода педагогічним
працівникам надається за сумлінну працю,
зразкове виконання службових обов'язків за умови досягнення ними успіхів
у вихованні дітей,  навчанні,  вихованні ,
професійній підготовці учнівської та студентської молодів,  методичному забезпеченні,  відсутність порушень виконавчої і трудової
дисципліни та здійснюється в межах загальних коштів,  передбачених кошторисом навчального закладу
чи методичної установи на оплату

праці та видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи
методичної установи,  та розмір щорічної
грошової винагороди не може перевищувати одного посадового окладу (ставки
заробітної плати) з урахуванням підвищень.

Керівником
музичного училища видано наказ № 189/а-осн від 24 червня 2005 року « Про
грошову винагороду» та наказ № 367-осн від 21 грудня 2005 року « Про грошову
винагороду» ,  про виплату іншим
педагогічним працівникам учбового закладу щорічної грошової винагороди,  передбаченої
ст.  57 Закону України " Про
освіту" та визначив її розмір у встановлених межах.

Названі
накази видані керівником в межах наданих йому повноважень та з дотриманням
вимог законодавства і на час розгляду справи не змінений та не скасований.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що,
оскільки надання спірної винагороди не є безумовним,  а вирішується щорічно окремо відносно кожного
працівника і за законом не є обов"язковою виплатою,  позовні вимоги позивачки про стягнення з
відповідача щорічної грошової винагороди за 2005 рік у розмірі посадового
окладу не підлягають задоволенню.

Судом першої
інстанції досліджувалося це питання та надана належна оцінка.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову,  суд
першої інстанції ,  дослідивши всі
обставини справи,  дав їм належну оцінку
та дійшов до правильного висновку щодо його безпідставності. Рішення в цій
частині сторонами не оскаржується.

З огляду
на вищевказане,  колегія суддів,  перевіривши законність рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до  ст.  303 ЦПК України,  приходить до висновку,  що судове рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не спростовують його законність,  підстав для скасування не вбачається.

v Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308 ,  313,  314,
315,  317   ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 11 червня 2007 року по цій справі - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.