Справа № 22-3623 -2007 р.                   Головуючий у
інстанції Степаненко Л.З.
44                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007 р.                                           Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

головуючого
- судці Ювченко
Л.П.,  суддів: Єлгазіної Л.П,  Азевича В.Б.,
при секретарі   Тума О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Центрально-Міського районного суду м.
Макіївка Донецької області від 31 січня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1до
Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання висновку
МСЕК недійсним,  третя особа відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Центрально-Міському районі
м.  Макіївка Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

У серпні
2005 року позивачка звернулася з зазначеним позовом до суду,  мотивуючи свої вимоги тим,  що висновком обласної неврологічної МСЕК від
14.10.2004 року їй встановлено 25 % втрати професійної працездатності за
трудовим каліцтвом 1992 року. Оскільки вона не була згодна з даним висновком
МСЕК,  то направлена до неврологічного
відділення Українського Державного науково-дослідницького інституту медико-соціальних
проблем інвалідності ( м.  Дніпропетровськ). На підставі висновку МСЕК
від 02.03.2005 року
позивачку не визнана інвалідом,  і їй
встановлено 15% втрати
професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом 27.03.1992 року. 13 липня 2005 року при
повторному огляді спеціалізованої неврологічної МСЕК підтверджено 15% втрати
професійної працездатності. Просила визнати даний висновок МСЕК недійсним,  оскільки він не відповідає її стану здоров'я.

Представник
відповідача просив відмовити у задоволенні позову на тій підставі,  що позивачці була встановлена третя група
інвалідності за загальним захворюванням,
а висновки МСЕК про втрату професійної працездатності ґрунтуються не
медичних документах.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївка Донецької області від 31 січня 2007 р. відмовлено у задоволенні
позовуОСОБА_1

Позивачка
подала апеляційну скаргу,  в якій просить
скасувати рішення суду у зв'язку з не повним з'ясуванням судом обставини справи
та порушенням норм процесуального права. Просить задовольнити її позовні вимоги
в части визначення ступені втрати професійної працездатності і встановити її у
розмірі 60%,  відповідно до

2

висновку проведеної по справі комісійної
судово-медичної експертизи. В частині визначення групи інвалідності -
направити справу на новий розгляд.

В
обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на те,  що висновок комісійної судово-медичної
експертизи від 13.12.2005
року,  яким їй встановлено 60% втрати
працездатності,  відповідає вимогам  ст.  66
ЦПК України. Натомність висновки комплексних медико-соціальних експертиз не
обгрунтували,  у чому полягає протиріччя
даних про характер захворювання,  його
проявах,  часу виникнення,  та у чому містяться ознаки сумнівності
виписного епікризу.

Окрім
того,  комісії експертів були створені з
порушенням вимог діючого законодавства.

Суд не
дав оцінки висновкам комплексних медико-соціальних експертиз з точку зору їх
необґрунтованості і з точки зору порушення порядку формування комісії,  а також входження експертної установи і
відповідача в одне відомство.

Позивачка та її
представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник
відповідача просив апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду залишити без змін.

Третя
особа,  належним чином повідомлена про
час та місце розгляду справи,  свого
представника не направила.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  дослідивши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги,  апеляційний
суд вважає за необхідне її відхилити.

Згідно
зі  ст.
308 ЦПК
України,  апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
правильно встановив правовідносини,  які
виникли між сторонами і надав їм відповідну оцінку.

Відмовляючи
у задоволені позову,  місцевий суд
виходив з того,  що проведеними по справі
комплексними медико-соціальними експертизами від 15.09.2006 року у м.  Донецьку
та від 19.12.2006 року у
м.  Дніпропетровську не встановлений
причинний зв'язок між захворюванням,  яке
є у позивачки та трудовим каліцтвом,  що
мало місце у

1992         році,  та не виявлені дані для визначення жодної
групи інвалідності у зв'язку

виробничою травмою. Висновок комісійної судово-медичної експертизи від 13.12.2005

року суд не прийняв до уваги,
оскільки питання про встановлення ступені втрати

професійної працездатності може вирішуватися тільки медико-соціальною
експертизою.

Судом
першої інстанції встановлено,  що факт
отримання позивачкою травми на виробництві,
яка мала місце 27
березня 1992 року,  встановлений рішенням Центрально-міського
районного суду м.  Макіївки від 29 вересня 2003 року. Відповідно
до зазначеного рішення суду,  9 вересня 2004 року складений
акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. Позивачка постійно
проходила курси лікування з приводу дисциркуляторної постравматичної
енцефелопатією,  у зв'язку з ЧМТ на
виробництві 1992 році і у
побуті

1993         року,  та систематично оглядалася спеціалізованою
неврологічною МСЕК.

Висновком
МСЕК від 14.10.2004 року
позивачці встановлено 25
% втрати професійної працездатності. За заявоюОСОБА_1,  яка була незгодна з даним висновком
МСЕК,  вона була направлена до
Українського Державного науково-дослідницького інституту медико-соціальних проблем
інвалідності ( м.  Дніпропетровськ),  де перебувала на обстеженні. Експертна
комісія зазначеної установи дійшла висновку,
що підстави для встановлення інвалідності відсутні,  а за результатами травми 1992 року їй може
бути встановлено 15% втрати
професійної працездатності. Спеціалізована неврологічна МСЕК 02.03.2005
року,  з урахуванням висновку експертної
комісії інституту,  визначила позивачці
15% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом поза групою,  що підтверджено при переогляді від 13 липня
2005 року. За направленням відділення виконавчої дирекції Фонду. Рішення МСЕК
від 13.07.2005 року

3

оскаржено до обласної поширеної МСЕК,  яка 15.07.2005
року встановила позивачці третю групу інвалідності за загальним
захворюванням.

Апеляційний
суд вважає,  що суд першої інстанції
розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи,  надані сторонами докази,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон,  який їх регулює.

Апеляційний
суд не може прийняти до уваги ствердження позивачки стосовно того,  що суд повинен був прийняти до уваги висновок
судово-медичної експертизи,  а не
висновки комплексних МСЕ,  оскільки вони
не ґрунтуються на законі. Відповідно до п.8 „Порядку організації та проведення
медико-соціальної експертизи втрати працездатності",  затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 4 квітня 1994 року № 221,
МСЕК зокрема,  установлює групу
інвалідності і ступень втрати працездатності ( у відсотках). Відповідно до п.3
„Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної
експертизи",  затверджених наказом
Міністерства охорони здоров'я від 17
січня 1995 року № 6,
експертизи у відділі проводяться з метою усунення
протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у
випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи,  яка проводить дізнання,  слідчого,
прокурора,  судді або суду в
правильності згаданої експертизи,  а
також з метою встановлення терміну зачаття,
здатності до запліднення,  проценту
втрати професійної працездатності і правильності надання медичної допомоги у
випадках притягнення до кримінальної відповідальності медичних працівників за
"професійні правопорушення".

Виходячи
з п. 2.2. Положення
про бюро судово-медичної експертиз управління охорони здоров'я обласних
виконавчих комітетів та республіканське бюро ( Автономної Республіки Крим),  затвердженого наказом Міністерства охорони
здоров'я від 17 січня 1995 року № 6,
завданнями бюро,
зокрема є: забезпечення та проведення судово-медичної експертизи
потерпілих,  обвинувачених та інших осіб
для визначення характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,  з приводу статевих злочинів та вирішення
інших питань,  поставлених особою,  яка проводить дізнання,  слідчим,
прокурором,  суддею чи судом.  Тобто,
встановлення групи інвалідності та ступеню втрати працездатності у
даному випадку можливе лише на підставі висновку відповідної МСЕК.

На
підставі наведеного апеляційний суд вважає,
що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у
задоволені позовних вимог.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються,  та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
чи процесуально права,  які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  218,
304,  307 ч. 1 п. 1,
308,  313,  314 ч.1 п.1,  315
ЦПК України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївка Донецької області від 31
січня 2007  року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили
безпосередньо до Верховного Суду України.