№2- 87/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 червня 2007 року                                                         смт.
Романів

Романівський
районний суд                      Житомирської
області

В
складі:Головуючого - судді                                      Трояновської
Г.С

при
секретарі                                                   Яценко
О.В.

з участю
представників позивача                         ОСОБА_1,
ОСОБА_2

Відповідача                                                             ОСОБА_1

представника
відповідача                                     ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Романів
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись
на те, що у 1985 році
вона уклала шлюб з відповідачем і за час перебування у шлюбі ними за спільні
кошти придбано квартиру АДРЕСА_1.
Квартира складається з двох жилих кімнат, має загальну площу 42,6 кв. м., житлову - 28,1.

Позивач зазначила, що у 2006 році вона розлучилась з відповідачем, угоди про поділ
спільного майна при розірванні шлюбу не досягнуто, а тому просила поділити на
рівні частини майно, набуте нею за час шлюбу з ОСОБА_1, виділивши їй У2
квартири, яка знаходиться за АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уточнили
позовні вимоги і у зв'язку з неможливістю поділити спільну квартиру по АДРЕСА_1
на дві рівні частки згідно висновку експертизи просили стягнути з відповідача ½  частину вартості спірної квартири - 37795 грн
та висловили зобов'язання перерахувати на дипозитний рахунок суду ½  частину вартості квартири у випадку відмови
відповідача сплатити ½  частину вартості спірної квартири.

В судовому засіданні представники позивача своїми
поясненнями підтримали заявлені позовні вимоги , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та
просили стягнути з відповідача на користь позивача ½
частину вартості спірної квартири -
37795 грн та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1., його представник ОСОБА_3 позов не визнали та пояснили,
що квартира не підлягає поділу між подружжям, вона належить лише відповідачеві,
оскільки придбана за його кошти, зароблені ним в Італії. На час придбання
квартири сторони не проживали спільним подружнім життям, фактично припинили
шлюбні стосунки у 1998 році і
не поновлювали їх. Працюючи в Італії, відповідач свою заробітну плату дружині
не надсилав і в бюджет сім'ї не передавав, а тому квартира не може визнаватись
спільним майном подружжя, набутим в шлюбі.

Відповідач зазначив, що квартира є його особистою приватною власністю як
майно набуте в шлюбі, але за кошти, що належали йому особисто за час окремого
проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, його
представника, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 2-499/05 за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення, виходячи а наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб 28 березня 1987 року відділом
ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя (а.с. 88).
Згідно рішення Романівського райсуду
Житомирської області від 16
грудня 2005 року
шлюб між сторонами розірвано (а.с. 89).

Згідно договору купівлі-продажу квартири (а.с. 6), на ім'я ОСОБА_1 8 червня 2000 року було
куплено квартиру в АДРЕСА_1. Квартира

загальною площею
42,8 кв.м..,
житловою - 28,1 кв.м.,
складається з двох жилих кімнат.

6 судовому
засіданні відповідач, його представник пояснювали, що вищевказана квартира
куплена лише за кошти відповідача ,
оскільки в 1998 році він
поїхав на заробітки до Італії і з цього часу між сторонами були припинені
фактичні шлюбні стосунки, виключена участь коштами і працею подружжя, сімейні
стосунки не підтримувалися. Фактично відповідач купив квартиру лише для себе і
за кошти зароблені ним особисто в Італії.

Посилання відповідача на те, що він придбав спірну квартиру після
фактичного припинення сторонами шлюбних відносин спростовуються його ж
поясненнями, поясненнями ОСОБА_1, -
сина сторін, поясненнями свідків.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що у 1998 році він поїхав
до Італії на заробітки. Через рік приїхала дружина. Він знайшов їй роботу.
Проживали вони на острові Сіцілія разом, працювали в окремих місцях. В травні
він приїхав на Україну і придбав квартиру.

Представник позивача, син сторін ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що
батьки перебуваючи в Італії дзвонили до нього разом, передаючи телефонну трубку
один одному, він разом з батьком зустрічав матір в Києві у грудні 2000 року, коли вона
також приїхала з Італії і проживала однією сім'єю з ним та батьком У спірній
квартирі до червня 2001 року.
Потім він разом з батьком проводжали матір до Києва, коли вона знову їхала до
Італії.

Факт проживання однією сім'єю сторін після придбання квартири стверджується
і показами свідків у судовому засіданні -
ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7

Про те, що сторонами підтримувалися шлюбні відносини, вівся спільний бюджет
свідчить також грошовий переказ позивачки на ім'я відповідача від 08.08.2001 року (а.с.69). А тому,
враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сімейні стосунки між
дружиною і чоловіком на момент придбання спірної квартири, припинені не були.

Відповідно до положень ст. 60,69,70
СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог ст. 71 ч.1 СК України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У постанові Пленуму Верховного Суду України" Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий
будинок" від 4 жовтня 1991 року зазначено, що при неможливості поділу
будинку в натурі та Відсутності згоди подружжя щодо способів поділу спільного
майна суд з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей та одного із подружжя,
забезпеченості житлом в іншому місці другого із подружжя, може залишити будинок
у власності одного з подружжя, зобов'язавши його компенсувати чоловікові або
дружині право на частину будинку за рахунок іншого спільного майна або грошима.

Згідно висновку експерта №
16 бюро незалежних експертиз та оцінок від 25 березня 2007
року ( а.с. 39-56) дійсна ринкова
вартість спірної квартири становить 75590
грн, розділити квартиру не можливо.

При вирішенні заявленого позову суд враховує, що відповідач проживає у
спірній квартирі із співмешканкою та її дітьми, іншого житла не має, не
заперечує щодо проживання у цій квартирі свого сина -представника
позивача - ОСОБА_1,
який в даний час навчається у вузі у м. Кам'янець - Подільський, а
тому, виходячи з часок рівності, згоди представників позивача на присудження
грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на
майно суд вважає за необхідне стягнутим з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 37795 грн вартості
спільно набутого майна за час шлюбу -квартири
АДРЕСА_1.

Враховуючи, що відповідач категорично заперечує саме право позивачки на
квартиру як об'єкт спільної сумісної власності, суд вважає, щр стягнення з
відповідача присудженої суми можливе відповідно до Закону України" Про виконавче
провадження).

Суд вважає, що виниклі правовідносини охоплюються Сімейним кодексом
України, а не КЗпП України, а позовна давність у три роки відповідно до ст. 72 СК України ще не
спливла, а тому посилання відповідача, його представника на зазначені обставини
є безпідставне.

Відповідно до положень ст. 88
ЦПК України суд стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 377 грн 95 коп судового
збору і 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

На підставі ст. 368,370
ЦК України, ст. ст. 60,61,63,68,69,70,71,72
Сімейного кодексу України ,
керуючись ст.ст.10,60,88,209,213,214,215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 37
795 гривень вартості спільно набутого майна за час шлюбу - квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 377 грн.95 коп.
судового збору і 30 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через
Романівський районний суд протягом 10
днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви з наступним поданням
протягом 20 днів
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження
не було подано.