Справа № 22-ц-4246/07р.                              Головуючий 1-ї інстанції - Білецька
: право власності.                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21   серпня
2007   року   судова
колегія   судової   палати
у   цивільних   справах

апеляційного
суду Харківської області в складі :

головуючого     -
Ізмайлової Г.Н.

судців                  -     Шевченко Н.Ф., Івах А.П.

при
секретарі    -     Андрійко О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова
від 26 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИЛА:

12
травня 2004 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі
розгляду справи, до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні
власністю та зняття з реєстрації.

Свої
вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.09.1982
року він є власником житлового будинку з надвірними будівлями по провулку
АДРЕСА_1

В 60-х
роках минулого століття, попереднім власником будинку, була здана в найм
частина будівель родичам відповідачів по справі, які там прописались.

На даний
час відповідачі в спірному житлі не проживають, проте відмовляються знятися з
реєстрації, заявили позов про визнання права власності на самовільно збудований
житловий будинок Б-1, розташований на його земельній ділянці.

Відповідачі
позов не визнали, посилаючись на те, що за згоди бувшого власника будинку вони
збудували житловий будинок Б-1 в якому і проживають. З комунальними службами
уклали договори та сплачують всі необхідні платежі за проживання у спірному
будинку. їх проживання у будинку Б-1 ніяким чином не перешкоджає позивачеві
користуватися його власністю. Земельна ділянка між будинками А-1 і Б-1
розділена.

Рішенням
Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2007 року позов
задоволено.

Суд
усунув перешкоди в користуванні ОСОБА_3 домоволодінням АДРЕСА_1 та відмінив
реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.

Стягнув
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3 127 грн. 40 коп. судових витрат та 51
грн. державного мита.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2. просять рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач
є власником домоволодіння АДРЕСА_1, а тому

Заслухавши
доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до
наступного:

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4
здійснив крадіжку з квартири позивача та спричинив шкоду в стані неосудності.
Даних про те, що останній визнаний недієздатним і над ним встановлена опіка
суду не надано.

З
висновком суду 1-ї інстанції погодитися не можна, оскільки він є передчасним,
таким, що не грунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Вимогами
ст. 213 ЦПК України передбачається, що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення на основі неповно з'ясованих обставин.

Із матеріалів
справи вбачається, що позов пред'явлено до ОСОБА_4, яка згідно її
заяви зверталася до суду з проханням відкласти розгляд справи, щоб
оформити   довіреність   для
представлення   інтересів   ОСОБА_4.(а.с.27). Третьою особою по справі
визнано будинок інтернат Ржавецького ПНІ,
який належним чином не викликався до суду.

Разом з
тим справу розглянуто судом за відсутності, як відповідача так і 3-ої особи, і
доказів про належне повідомлення цих осіб про розгляд справи, що призначався на
19.04.2007 року (а.с.31), на 27.04.2007 року (а.с.34), на 15.05.2007 року
(а.с38) матеріали справи не містять. З заявами про розгляд справи за їх
відсутності вказані особи не зверталися, у зв'язку з чим, судом було ухвалено
провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Виходячи
з вимог п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності
будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не повідомлених
про час і місце судового засідання.

Таким
чином апеляційна скарга ОСОБА_5підлягає частковому задоволенню, а справа
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в ході якого необхідно
належним чином перевірити процесуальну правоздатність  Ржавецького психо-неврологічного інтернату,
де ОСОБА_4 знаходиться на підставі наказу №103 з 12 травня 1993 року в якості
підопічного, повно та всебічно дослідити докази, надані сторонами, встановити
фактичні обставини по справі, встановити юридичну природу спірних
правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_5щодо неповного з'ясування обставин справи,
неправильного застосування норм матеріального права можуть бути предметом
дослідження при новому розгляді справи судом першої інстанції.

Виходячи
з наведеного та керуючись ст.ст.303, 304, п.5 ст. 307, п.3 ст.311, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

він має право
вимагати усунення перешкод у користуванні ним. Крім того, відповідачі у будинку
не проживають.

Проте
такого висновку суд дійшов передчасно, без врахування встановлених обставин
справи, прав та обов'язків сторін.

Судом
установлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку літ. АДРЕСА_1. На
земельній ділянці, власником якої є також позивач по справі, розташований
самовільно збудований у 1960-х роках жилий будинок літ. Б-1, у якому мешкають
відповідачі.

ОСОБА_3
не заперечував, що до будівництва цього будинку він відношення не мав, оскільки
став власником домоволодіння за вказаною адресою у 1982 році, у зв'язку з
прийняттям спадщини. Будинок Б-1 до спадкового майна не входив.

Ухвалюючи
рішення про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 домоволодінням за вказаною
адресою, суд в рішенні не привів доводів в чому ці перешкоди виражені, оскільки
безспірно встановлено, що в будинку А-1, який належить позивачеві відповідачі
ніколи не проживали.

Вимоги
відносно усунення перешкод у користуванні іншою власністю ОСОБА_3 не
заявлялись.

За таких
обставин судова колегія вважає, що позивачем не надано доказів порушення
відповідачами його прав у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1. Тому у
задоволенні його вимог необхідно відмовити. Рішення районного суду скасувати,
ухвалити нове рішення.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати
рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 червня 2007 року.

Відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації.

Рішення
набирає законної сили негайно, проте може бути оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його
проголошення.