Справа
№22-2416
Головуючий у 1-й інстанції - Коломеєць І.А.
Доповідач - Пікуль А.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.  КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
вересня 2007 року. Колегія судців судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.  Києва в складі:

головуючого                                                                  Пікуль
А.А.

суддів                                                                             Кабанченко
О.А. Коротуна В.М.

при
секретарі                                                                 Козачук
О.М.

з участю
адвоката                                                         ОСОБА_1.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 12 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя

встановила:

Рішенням
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 12 грудня 2006 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя.

Суд
провів поділ спільного сумісного майна сторін. Позивачці виділений у приватну
власність садовий будинок АДРЕСА_1,
вартістю 60 600 грн. суд виділив відповідачу у приватну власність:
автомобіль УАЗ 3151205
державний номер НОМЕР_1 вартістю 5050 грн.; автомобіль ГАЗ 3102 державний номер
НОМЕР_2 вартістю 10 100 грн.; гаражний бокс НОМЕР_3 у кооперативі
«Голосіївський» вартістю 43 430 грн.,  а
всього на загальну суму 58 580 грн.

Не
погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу,  в якій,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,  неправильну оцінку доказів,  порушення норм матеріального права,  просить

2

рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
заявленого ОСОБА_3. позову.

При
ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 вересня 1977 року до 19 листопада 2002
року.

Під час
шлюбу сторони набули наступне майно: автомобіль УАЗ 3151205 державний номер НОМЕР_1 вартістю 5 050 грн.;
автомобіль ГАЗ 3102 державний номер НОМЕР_2 вартістю 10 100 грн.; гаражний бокс
НОМЕР_3 у кооперативі «Голосіївський» вартістю 43 430 грн., незавершений
будівництвом садовий будинок АДРЕСА_1,
вартістю 60 600 грн. а всього на загальну суму 119 180 грн.

Встановлений
законом трирічний строк звернення до суду позивачкою не пропущений,  оскільки відповідач визнавав її право на
спірне майно до осені 2005 року,  а в
зазначений період намагався розпорядитись майном без її згоди.

Заслухавши
доповідь судді Пікуль А.А.,  пояснення
учасників судового розгляду,  з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  колегія приходить до висновку про те,  що апеляційну скаргу слід відхилити з таких
підстав.

Виходячи
з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових
доказів,  суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те,  що
обставини,  що мають значення для
справи,  які суд вважав
встановленими,  доведені.

Висновки
суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи
та положенням матеріального закону.

Норми
матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що суд
неправильно визначив дату початку перебігу строку позовної давності,  що призвело до неправильного вирішення спору,  не можуть бути прийняті в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Впродовж
усього судового розгляду відповідач не заперечував,  що ОСОБА_3 разом з дітьми сторін
користувалась дачею у садовому товаристві «Стугна»,  на території якої знаходиться садовий
будинок.

Під час
апеляційного розгляду сторони підтвердили,
що ОСОБА_2. після ухвалення рішення в суді першої інстанції подав до СТ
«Стугна» заяву про вихід з товариства і перевід прав на земельну ділянку на
дочку сторін,  ОСОБА_4. Крім того,  відповідач продав гаражний бокс (а.с.  161-162).

Враховуючи
ці обставини у сукупності з поясненнями позивачки щодо домовленості сторін про
порядок поділу майна після розірвання шлюбу,
суд приходить до висновку про те,
що доводи позивачки в цій частині відповідають фактичним обставинам
справи,  і дійсно після розірвання шлюбу ОСОБА_2.,  залишивши собі у користування автомобілі та
гаражний бокс,  обіцяв 'переоформити
земельну ділянку,  на якій знаходиться
належний сторонам садовий будинок,  на
позивачку або дочку сторін.

За таких
обставин суд вважає встановленим,  що
ОСОБА_2. визнавав право позивачки на спільне майно: автомобілі,  гаражний бокс,  садовий будинок,  а тому немає підстав вважати,  що при зверненні до суду у січні 2006

3

року ОСОБА_3
пропустила встановлений ч.3  ст. 30 КпШС
України та  ст.72 СК України трирічний
строк звернення до суду.

Доводи
апеляційної скарги в тій частині, що суд вийшов за рамки чинного законодавства
виділивши позивачці у приватну власність садовий будинок,  оскільки законом встановлений певний порядок
набуття прав на земельні ділянки та будинки, також не можуть бути прийняті в
якості підстав . для скасування оскаржуваного рішення,  адже в даному випадку мова йде не про поділ
жилого будинку чи земельної ділянки,  а
про поділ садового будинку,  який мають
право звести користувачі земельної ділянки,
виділеної для ведення садівництва,
а не під забудову (зведення житлового будинку). В даному випадку
земельна ділянка була виділена відповідачу,
однак сторони користувались нею спільно та спільно зводили на ній
садовий будинок,  що не оспорювала жодна
із сторін під час судового розгляду. За таких обставин немає підстав
вважати,  що садовий будинок не може бути
предметом поділу при поділі спільного майна подружжя.

Таким
чином,  суд апеляційної інстанції
вважає,  що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами,
висновки суду відповідають обставинам справи,
доводи,  викладені у апеляційній
скарзі,  не спростовують висновків суду
першої інстанції,  тому підстав для
скасування рішення немає.

Керуючись  ст.303,
307,  308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Голосіївського районного суду м.  Києва
від 12 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.