Справа № 22-ц-8662007 рік                                        Головуючий
у 1 інстанції Попова С. А.
Категорія  39                                                                          Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
вересня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого  Ігнатоля Т.Г.

судців                                               Дяченка
В.М. ,  Кочегарової Л.М.

при
секретарі Стрілецькій О.В. розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Металургійний
комбінат "Азовсталь" (далі ВАТ „МК"Азовсталь") про
поновлення на роботі,  скасування наказу
№ 128 про звільнення,  зміну формулювання
звільнення,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивачки на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8
травня 2007 року та додаткове рішення суду від 31 липня 2007 року,

встановила:

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду М. Маріуполя від 8 травня 2007 року та
додатковим рішенням від 31 липня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

На
вказані рішення ОСОБА_1 подано апеляційні скарги,  в яких позивачка просить рішення скасувати і
направити справу на новий розгляд,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,  неповне з'ясування судом обставин
справи,  порушення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  яка доводи скарги
підтримала,  заперечення представника
відповідача ОСОБА_2,  яка просила відмовити у задоволенні скарги,  перевіривши законність І обгрунтованість
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції,  колегія суддів вважає,  що скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Під час розгляду
справи судом були встановлені такі обставини.

ОСОБА_1
з 9 серпня 1999 року працювала облицовщиком
- плиточником будівельно-монтажного цеху ВАТ'МК"Азовсталь". З
3 лютого 2004 року вона була переведена машиністом - обходчиком на період
відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною. 29 серпня 2005 року ОСОБА_1 написала
заяву про звільнення за  ст. 39 КЗпП у
зв"язку з порушенням законодавства про працю. 30 серпня 2005 року ОСОБА_1
звільнена з роботи за п.2  ст. 36 КЗпП
України у зв"язку з закінченням строку трудового договору. 31 серпня 2005
року позивачка отримала трудову книжку та з нею було проведено повний
розрахунок по заробітній платі.

Вирішуючи
спір та відмовляючи ОСОБА_1 у позові,
суд першої інстанції повно,
всебічно   і   об"єктивно   встановив
обставини   справи  та
відповідні  їм   правовідносини,

поясненням
сторін,  наданим та безпосередньо
дослідженим доказам дав належну оцінку і дійшов обгрунтованого висновку,  що підстави для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 відсутні.

Згідно
п.2  ст. 23 КЗпП України трудовий договір
може бути укладено на визначений строк,
встановлений погодженням сторін.

Згідно
ч.1  ст. 3З КЗпП України тимчасове
переведення працівника на іншу роботу,
не обумовлену трудовим договором,
допускається лише за його згодою.

З
матеріалів справи вбачається,  що згідно
з висновком ВКК № 75 від 1 жовтня 2002 року ОСОБА_1,  у зв"язку з захворюваннями,  була протипоказана робота в контакті з
водою,  фарбами,  розчинниками,
на висоті та пов"язана з тяжкими фізичним навантаженнями (а.с. 30,
148).

У січні 2004 року ОСОБА_1 власноруч подала адміністрації
ВАТ"МК"Азовсталь" заяву про переведення її з посади облицовщика - плиточника на посаду машиніста
-обходчика. Позивачка
була ознайомлена з наказом № 47 від 3 лютого 2004 року про переведення,  знала про тимчасовий характер цієї
роботи,  фактично виконувала цю роботу з
лютого 2004 року і до звільнення її у серпні 2005 року.

Цей наказ
позивачкою не оспорювався і до теперішнього часу він не скасований.

Згідно
п.2  ст. 36 КЗпП України підставами
припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті
23),  крім випадків,  коли трудові відносини фактично тривають і
жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

З
пояснень сторін та матеріалів справи вбачається,  що строковий трудовий договір з ОСОБА_1 було
укладено на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 і оскільки остання
подала заяву про вихід на роботу,
ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п.2  ст. 36 КЗпП України у зв"язку з
закінченням строку трудового договору.

Наведене
свідчить про те,  що 30 серпня 2005 року
закінчився строк трудового договору між сторонами,  трудові відносини фактично не
продовжувалися,  позивачка була
ознайомлена з наказом про звільнення і отримала розрахунок.

З
урахуванням викладеного,  колегія суддів
вважає,  що в рішенні суду повно
відображені обставини,  що мають значення
для даної справи,  висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні

Не
погоджуючись з рішенням суду,  позивачка
посилалася на те,  що її незаконно
перевели на посаду машиніста - обходчика,  що це призвело до погіршення умов її праці,  що перед звільненням підприємство повинно
було попередити її про наступне вивільнення.

Однак,  проаналізувавши наведені обставини та
докази,  колегія суддів вважає,  що оскільки ОСОБА_1 давала згоду на укладення
строкового трудового договору і знала про терміни його збігу,  то ці її доводи апеляційної скарги є
безпідставними.

Посилання
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те,  що
вона має сина ОСОБА_4,  1987 року
народження та дочку ОСОБА_5,  2001 року
народження і тому підприємство не мало права переводити її на роботу за
строковим трудовим договором,  були
предметом дослідження у суді першої інстанції і їм дана належна правова
оцінка.

Доводи позивачки про
наявність підстав для розірвання договору за
ст. 39 КЗпП України у зв"язку з порушенням законодавства про працю
є неспроможними,  оскільки під час
розгляду справи не встановлено порушень,
які є підставою для розірвання трудового договору за даними вимогами.

Згідно  ст. 39 КЗпП України строковий трудовий
договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби
або інвалідності,  які перешкоджають
виконанню роботи за договором,  порушення
власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю,  колективного або трудового договору та у
випадках,  передбачених частиною першою
статті 38 цього Кодексу.

Позивачка
не надала доказів на підтвердження підстав зміни формулювання її звільнення
на  ст. 39 КЗпП України у зв"язку з
порушенням трудового законодавства.

Таким чином,  висновки суду про
відсутність в діях відповідача порушень законодавства про працю,  що могло бути підставою для звільнення
ОСОБА_1 на підставі  ст. 39 КЗпП України
у зв"язку із хворобою або інвалідністю,
які перешкоджали виконанню роботи за договором або порушень власником
або уповноваженим ним органом законодавства про працю,  колективного або трудового договору є
законними і обгрунтованими.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не є підставою для
скасування рішення.

Нових
доказів чи обставин які не були предметом розгляду в суді першої інстанції
позивачка апеляційному суду не надала.

Рішення
суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія судців, -

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від  8 травня 2007 року та додаткове рішення суду
від 31 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.