УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
грудня   2007 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

Головуючого
-КуцинаМ. М.

суддів: Чужа Ю.
Г. Боднар О. В.

при секретарі -
Молнар Е. А.

за
участю представника позивачки ОСОБА_1 та представника відповідачки ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_3,  який діє в інтересах
відповідачки ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування квартири , -

встановила:

У січні
2007 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування квартири.

В цьому
позові зазначала,  що на підставі
договору купівлі- продажу від 23 травня 1997 року вона є власником
двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Рішенням Мукачівського міського виконавчого
комітету №228 від 26 вересня 2002 року їй було надано дозвіл перенести одну
житлову кімнату в нежитлову для організації магазину по продажу сувенірних
виробів,  на підставі чого було відкрито
магазин « Карачі»,  і вона
зареєструвалась як суб'єкт підприємницької діяльності. В 2003 році при спробі
перенести товари по за митним контролем її з сином ОСОБА_6 було затримано і
порушено кримінальну справу за ознаками злочинів,  передбачених ч.2  ст. 201,
ч.2  ст. 212,  ч.1
ст. 331 КК України. Оскільки,
ст. 201 КК України передбачає конфіскацію майна,  з метою уникнути конфіскації,  вона домовилась з невісткою ОСОБА_4 про укладення
фіктивного договору дарування належної їй квартири,  який вони уклали 13 червня 2003 року. Вироком
Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 2 жовтня 2003
року вона була засуджена до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на
один рік,  а постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від 4 жовтня 20004 року звільнена від
призначеного покарання. У зв'язку з тим,
що відносини між нею та відповідачкою погіршились,  остання в січні 2007 року зареєструвала за
собою право власності на квартиру в БТІ і має намір її продати.

Позивачка,  посилаючись на зазначені в позовній заяві
обставини,  в місцевому суді просила
визнати недійсним договір дарування спірної квартири від 13 червня 2003 року.

Рішенням
Мукачівського міжрайонного суду від 18 травня 2007 року позов задоволено. І
визнано недійсним договір дарування спірною квартирою від 13 червня 2003
року,  укладений між позивачкою та
відповідачкою.

Справа №
22ц-1754/07                                                         Номер
рядка статистичного звіту. 13

Головуючий у
першій інстанції: Бондаренко Ю.О. Доповідач: Куцин М.  М.

В
апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду
першої інстанції,  як незаконне і таке
,  що постановлене з порушенням норм
матеріального і постановити нове рішення ,
яким   відмовити у задоволенні
позову.

В суді
апеляційної інстанції представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в
повному обсязі.

В суді
апеляційної інстанції представник позивачки апеляцію вважає безпідставною,  а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши
промови осіб,  які взяли участь у
розгляді справи,  дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія Суддів вважає,  що
апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції виходив з
положень  ст.  58 ЦК України в (редакції 1963 року ) та
того,  що причиною укладення спірного
договору було те,  що після порушення
щодо позивачки та її сина Миховського кримінальної справи вона намагалась
зберегти своє майно шляхом укладення договору дарування без мети настання
цивільно- правових наслідків.

Розглядаючи
спір,  колегія вважає,  що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі,  надані
сторонами докази,  правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює..

Відповідно
до правил  ст. 58 ЦК України ( в
редакції 1963 року недійсною є угода укладена про людське око,  без наміру створити юридичні наслідки (мнима
угода),  яка відповідно до  ст. 59 є недійсною з моменту її укладення

Із
матеріалів справи вбачається ,  що
спірний договір дарування був укладений між сторонами 13 червня 2003 року та
був зареєстрований в реєстрі №11-2349,  який
не був зареєстрований відповідачкою в МБТІ та ЕО.

4 жовтня
2006 року постановою Мукачівського міськрайонного суду позивачку було звільнено
від відбуття покарання.

Матеріалами
справи та сторонами по справі визнається факт того,  що позивачка по справі постійно проживала у
спірній квартири,  а відповідачка не
проживала в цій квартирі,  а проживала за
іншою адресою. Весь цей час вона продовжувала займатись підприємницькою діяльністю
у відкритому нею магазині,  в цій же
квартирі.

Із
пояснень позивачки вбачається ,  що в
грудні 2006 року між нею та відповідачкою погіршилися відносини,  так як між відповідачкою та її сином почались
спори про розподіл майна. Відповідачка 9 січня 2007 року своєю заявою скасувала
доручення,  а 24 січня 2007 року
зареєструвала за собою право власності на її квартиру,  і мала намір її відчужити.

Свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судді
першої інстанції повідомили суд,  що
позивачка боялась конфіскації квартири і зверталась до ОСОБА_8 з пропозицією
укласти з нею договір дарування,  але
вона не погодилася.

Відповідачка в
суді першої інстанції визнавала факт того,
що   позивачка проживала у спірній
квартирі та сплачувала комунальні послуги.

У
апеляційній скарзі апелянта мається твердження,
яким апелянт фактично визнає підстави укладення спірного договору,  оскільки цей договір був укладений з метою
уникнення можливої в майбутньому конфіскації подарованої квартири,  а не з метою створення юридичних наслідків,  тобто укладення мнимої угоди.

У
місцевому суді доведено,  що після
укладення цього договору позивачка залишилася проживати у цій квартирі,  оскільки на праві власності не має іншого
житла,  отже,  реальне відчуження квартири позбавило би її
не тільки права на житло у м.
Мукачеві,  але і роду занять,  оскільки вона переобладнала одну із кімнат
квартири,  отримавши дозвіл у
Мукачівської міської ради,  під магазин і
займалася підприємницькою діяльністю,
також мала дозвіл на будівництво гаража біля спірної квартири та
перебудову . Всі дозволи вона отримала після укладення договору дарування.

Доводи
апеляційної скарги,  що судом першої
інстанції не було застосовано положення ч.1
ст. 5 ЦК України ,  згідно з якою
цивільні права охороняються законом,  за
винятком випадків,  коли вони
здійснюються в суперечності з призначенням цих прав. На думку апелянта,  позивачка укладаючи договір з метою уникнення
в майбутньому конфіскації,  зловживала
своїми правами,  а це на підставі
вказаної норми ЦК України позбавляє її права на судовий захист.

Судова
колегія з таким тлумаченням прав особи погодитись не може,  оскільки,
відповідно до  ст. 3 Конституції
України,  забезпечення прав і свобод
людини є головним обов'язком держави,  а
тому позивачка вважала,  що її права як
власника порушені і вона звернулася до суду для їх відновлення з підстав,  передбачених
ст. 55 Конституції України,  так
і  ст. 3 ЦПК України.

Суд
першої інстанції,  вирішуючи питання про
початок строку позовної давності,  дійшов
до правильного висновку,  що перебіг
строку позовної давності у відповідності дол. положень  ст. . 61 ЦК України (редакції 2004 року) починається від дня,  коли особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про особу,
яка його порушила,  а тому цей
строк слід рахувати з січня 2007 року,  з
часу загострення відносин між сторонами. Отже,
ці зазначені обставини давали підставу для констатації її порушеного
права на спірну квартиру,  оскільки вона
проживала в ній,  як до укладення
договору,  так і після укладення.

Судова
колегія з врахуванням фактичних обставин,
які свідчать,  що волевиявлення позивачки
при укладенні спірної квартири було направлено на не реальне відчуження цієї
квартири ,  а з метою приховати її від
конфіскації,  а тому суд першої інстанції
постановив законне обґрунтоване рішення,
визнавши недійсним договір дарування спірною квартирою від 13 червня
2003 року,  укладений між позивачкою та
відповідачкою.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирушення справи

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308, 314 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргуОСОБА_3,  який діє в інтересах
відповідачки ОСОБА_4      - відхилити.

Рішення
Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили,  шляхом подачі скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції,