УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30
травня 2007 року                                                                                                  м.  Одеса

Судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської облає і і
и складі:

головуючого
судді - Журавльова
О.Г.,

суддів: Оверіної
О.В.,  Доценко Л.1.,

при секретарі
Яні 1.1.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 15 листопада
2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1до ДСК ЧМП про стягнення грошової компенсації,

встановила:

У 2003
рокуОСОБА_1.,  звернувся до суду з
позовом до ДСК ЧМП та просив стягнути з відповідача грошову компенсацію,  мотивуя свої вимоги тим,  що рішенням Жовтневого суду м.  Одеси від 9 лютого 1999
року з відповідача було стягнуто на користь позивача 2745.33 іривень. Це
рішення набрало законної сили 19
лютого 1999 року.
Рішення суду фактично виконано 17
липня 2003 року.
Сума у розмірі 2745, 33 гривень,  яку він
повинен був отримати у лююму 1999 року,
обезцінилися та підлягає коректуванню відповідно до величини індексів
інфляції з 1998 року. Таким чином,
відповідач повинен відповідно до Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх
виплати»,  виплаїи позивачу
компенсацію,  яка дорівнює різниці між
сумою заборгованості по заробітної нлаїі,
стягненої за рішенням суду,
збільшеною на величину індексів інфляції починаючи з лююго 1999
року,  та виплаченою сумою заборгованості
по заробітній платі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та
уточнив,  просив стягнути з відповідача 5654, 19 гривень
компенсації.

Представник
відповідача позов не визнала,
зазначивши,  що Закон України «Про
компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх
виплати» регулює виплату компенсації громадянам втрати частини грошових
доходів,  під якими розуміються
доходи,  нараховані громадянам,  які не носять разового характеру. Крім того,  п.2 Положення про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх
виплати,  передбачає компенсацію грошових
доходів громадян,  отриманих ними на
території України та нарахованих після 1
січня 1998 року.
При цьому рішення суду не є фактом начислення грошей позивачу. Крім того після
винесення рішення Жовтневим районним судом м.
Одеси 9 лютого 1999 року,  всі правовідносини між сторонами перейшли з
трудових до виконавчих і саме державна виконавча служба повинна була здійснити
заходи по своєчасному примусовому виконанню рішення суду на користь позивача що
зроблено не було.

Справа
розглядалася неодноразово.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси від
15 листопада 2006 року у позові
ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації,
відмовлена.

Головуючий
у першій інстанції Ярош С. В.                        Справа
№ 22ц-2532/2007

Доповілач
Журавльов О. Г.                                                  Категорія
ЦП: 44

В апеляційної скаргиОСОБА_1. просить скасувати рішення суду першої
інстанції і а постановити нове рішення про задоволення його позовних
вимог,  посилаючись па порушення судом
норм матеріального права.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши суддю - доповідача,  перевіривши законній і> і обгрунтованість
рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги,  судова колеї ія вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає,  з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни,  якщо суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом
встановлено,  матеріалами справи
підтверджено та сторонами не заперечується,
ідо ОСОБА_1 при звільнені з роботи не отримав повного розрахунку
заробітної плати. Заборгованість була стягнута з відповідача на користь
позивача рішенням Жовтневого районного суду м.
Одеси від 9 лютого 1999 року.,  рішення суду було виконаної7 липня 2003 року.

Посилення
в апеляційної скарзі на те,  що
відповідач,  повинен відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати»,  виплати
позивачу компенсацію,  яка дорівнює
різниці між сумою заборгованості по заробітної платі,  стягненої за рішенням суду,  збільшеною на величину індексів інфляції
починаючи з лютого 1999 року,  та виплаченою сумою заборгованості по
заробітній платі,  є необгрунтованими.

Відповідно
до Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку
з порушенням строків їх виплати»,
компенсації підлягають такі грошові доходи,  які утримають громадяни на території
України,  які не мають одноразового
характеру.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Одеси з ДСК
ЧМП на користь позивача стягнено не тільки заборгованість по заробітній
платі,  а й середній заробіток за час
затримки розрахунку,  що не підлягає
компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Крім того,  п. 2
Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати передбачає компенсацію грошових
доходів громадян,  отриманих ними на
території України та нарахованих після 1
січня 1998 року.
При цьому рішення суду не є фактом начислення грошей позивачу,  а є актом захисту трудових прав позивача,  а саме рішенням з присудження,  але не начислення позивачу заробітної плати.
Крім того після винесення рішення Жовтневим районним судом м.  Одеси 9
лютого 1999 року,  всі правовідносини між сторонами перейшли з
трудових до виконавчих і саме державна виконавча служба повинна була здійснити
заходи по своєчасному примусовому виконанню рішення суду на користь позивача що
зроблено не було.

Колегія суддів
погоджується з даним висновком суду.

Згідно
ч. 1 п. 1  ст.  321 ЦПК
України,  апеляційний суд відхиляє скаргу
і залишає рішення без змін,  якщо судом
першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Виходячи
з наведеного колегія суддів вважає,  що
суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при
вирішенні справи не допустив,  а наведені
в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких
обставинах апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч. 1 п. 1,
308,  315,  319 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеси від
15 листопада 2007 року,  залишити без змін.

Ухвала  суду
набирас   законної  сили
з момсніу    проголошення,     але
може   6іи оскаржена протягом
двох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.