УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА
Іменем  України

31 травня 2007 року Апеляційний
суд Житомирської області в складі:

головуючого  -
судді
Головчук  С.В.

суддів                  Миніч  Т.І.,      Павицької
Т.М.

при  секретарі        Прищепі
О.   А.

розглянувши у
відкритому (закритому) судовому засіданні в м.

Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,

ОСОБА_2     в
інтересах     неповнолітнього

ОСОБА_3 про
визнання права на

користування
жилим приміщенням та вселення за апеляційними

скаргами      ОСОБА_1,                                                                       ОСОБА_2
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
на     рішення                                                                 Коростенського    міськрайонного    суду

Житомирської
області       від    27  лютого    2007
року,   -

встановив   :

В квітні 2005 року до
суду з вищезазначеним позовом

звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах

неповнолітнього ОСОБА_3 Позивачі зазначали, що

ІНФОРМАЦІЯ_1     помер   ОСОБА_4,
який     був     наймачем

квартири АДРЕСА_1. Разом з ним на

день     його
смерті                   в     квартирі     проживали     та
вели     спільне

господарство
мати                    ОСОБА_1       та
неповнолітній      син

ОСОБА_3 Рішенням
Коростенського міського суду від

07.11.2002 року визнано
право на користування спірною квартирою

за відповідачкою
та її малолітнім сином ОСОБА_5

Відповідачка при
розгляді справи за її позовом, приховала той

факт, що вони
постійно проживали в даній квартирі. Вона змінила

замки в
квартирі, чинить їм перешкоди в користуванні спірною

квартирою.      Тому
просили     визнати     за                          ОСОБА_1      та

ОСОБА_3 право на користування квартирою .,АДРЕСА_1  та
вселити  їх  в
цю  квартиру.

Рішенням
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2007 року відмовлено
в задоволенні позову.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати

рішення суду та
ухвалити нове рішення - про
задоволення її

вимог,
посилаючись на те, що висновки суду не відповідають

обставинам
справи, судом неправильно застосовані норми

матеріального  та
процесуального  права.____________________________________

Справа  22  ц/1032               -
Головуючий  в  суді
1-ї інст.   Рафальський    Й.Л.

Категорія  10                                          Суддя  -  доповідач
Павицька  Т.М.

У   поданій
апеляційній   скарзі   ОСОБА_2
також  просить

скасувати     рішення
суду          та     ухвалити     нове
рішення     -
про

задоволення      позову.      Зокрема                         апелянт      вказує,
що                      суд

безпідставно до даних правовідносин
застосував ст. 107 ЖК
України.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає  задоволенню  з
таких  підстав.

З матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_4 спірна квартира була виділена 19.11.1992 року на сім'ю із
двох осіб -дружини
ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 Рішенням суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний 24 квітня 1996
року,   а  син
ОСОБА_3   залишений  на  виховання  матері.

Відповідно до
ст.107 ЖК
України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце
проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з дня
набуття.

За твердження
відповідачки ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 в 1996 році вибула із спірної квартири, а у травні 2001 році виписалася
з квартири. Вона уклала шлюб з ОСОБА_4
в  2000  році,   а     ІНФОРМАЦІЯ_2  у
них  народився  син.

Судом    встановлено,     що
до    отримання    ордена                        на          спірну

квартиру ОСОБА_2 в квартирі була прописана з 05.07.1979 року по 02.09. 1992 року ОСОБА_1 В 1992 році ОСОБА_1
була виділена однокімнатна квартира АДРЕСА_2, в якій
вона зареєструвалася 02.09.1992 року. В 1996
році ОСОБА_1 приватизувала цю квартиру та її  відчужила  в  1998
році.

Згідно довідки
Поліської с/ради Коростенського району №23
від 10.01.2003 року
ОСОБА_1 з 06.05.1998 року на
праві власності в с. Поліське належить жилий будинок. В будинку проживає
постійно, незалежно від того, що виписалася 06.11.2002 року.

З копії
свідоцтва про смерть видно, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням
Коростенського      міського   суду
від   07.11.2002
року за
ОСОБА_5    та    її
неповнолітнім   сином   ОСОБА_5, 2001    року    народження    визнано
право    на    квартиру
АДРЕСА_1.   Рішення
суду  є  чинним.

З    врахуванням    наведених
обставин,     суд    першої
інстанції

прийшов     до
правильного     висновку,      що            ОСОБА_1      та

ОСОБА_3                             вибули   з
квартири  АДРЕСА_1 в інші жилі
приміщення і на день смертіОСОБА_4 не були його членами сім'ї. Тому суд першої
інстанції обґрунтовано  відмовив     позивачам
в  задоволенні  позову.

Рішення суду є
законним і обґрунтованим, постановлене з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав
для  його  скасування
немає.

Керуючись    ст.ст.209,     303,
304,     307,
308,     313    -
315    ЦПК
України,   апеляційний  суд

ухвалив   :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
в     інтересах     неповнолітнього     ОСОБА_3
відхилити.

Рішення
Коростенського міськрайонного суду Житомирської області  від  27
лютого    2007
року  залишити  без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може

бути оскаржена     безпосередньо     до
Верховного     Суду     України

протягом  двох
місяців  з  дня
набрання  нею    законної
сили.