Справа№22Ц-875/2006                                                  Головуючий
у 1 інстанції Кравець О.А.
Категорія  42                                                                     Доповідач
у 2 інстанції Поліщук М.А.
РІШЕННЯ

Іменем              України.

6 квітня   2007 р. колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І.

суддів -
Поліщука М.А., Тракало В.В.

при секретарі -
Данчук Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду від 28    грудня    2006року в справі за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1
про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь в
розгляді справи, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні
2006року ОСОБА_2. звернувся в суд із вказаним позовом і просив стягнути з
відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення в сумі 11 352,70грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі
239,21грн. моральну шкоду в сумі 500грн.

Позовні
вимоги обґрунтовував тим, що 28 березня 2005року ОСОБА_1. взяв на себе письмове
зобов»язання виплатити йому борг в сумі 20000грн. рівними частинами по 5000грн.
до 1 серпня 2005року, проте взяте на себе зобов»язання виконав лише частково, а
борг в сумі 10 700грн. не повернув, чим заподіяв йому моральну шкоду.

Рішенням
Тетіївського районного суду від 28 грудня 2006року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
10 483грн. В іншій частині позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що 28 березня 2005року ОСОБА_2., не будучи
власником, домовився із відповідачем, що той купить в нього за суму в 25
000грн. автомобіль марки «КАМАЗ-5410» тягач, 1992року випуску д/н НОМЕР_1 і
передав вказаний автомобіль в користування ОСОБА_1.

Відповідач
отримав автомобіль, заплатив позивачу завдаток в сумі 5000грн. і написав
розписку, що він зобов»язується сплатити ОСОБА_2. 20 000грн. рівними частинами
по 5000грн. до 1 серпня 2005року.

Рішенням
Тетіївського районного суду від 10.11.2006 року визнано за ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки «КАМАЗ-5410», тягач 1992року випуску д/н НОМЕР_1,
шасі№НОМЕР_2.

Вказані
обставини сторонами не оспорювались.

Задовольняючи
позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що взяте
відповідачем на себе зобов»язання виплатити грошову суму позивачу, повинно
виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Колегія
суддів із вказаним висновком погодитись не може, поскільки він є
необгрунтованим і не узгоджується із вимогами закону.

З
матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2005року між ОСОБА_2. і ОСОБА_1.
виникли правовідносини по купівлі-продажу автомобіля марки «КАМАЗ-5410», тягач
1992року випуску д/н НОМЕР_1, власником якого на вказаний момент був цукровий
завод ім.Шевченка с.Денихівка Тетіївського району.

Відповідач
отримав вказаний автомобіль, сплатив позивачу авансовий платіж в сумі 5000грн.
і написав розписку про виплату 20000грн. в рівних частинах по 5000грн. до 1
серпня.

Пізніше
ОСОБА_1. сплатив позивачу за вказаною розпискою від 28.03.2005року 5000грн.

ОСОБА_2.
в установленому законом порядку набув право приватної власності на автомобіль
марки «КАМАЗ-5410» з часу набрання законної сили рішення Тетіївського районного
суду від 10.11.2006 року.

Згідно ст.658 ЦК України право
продажу товару належить власникові товару.

Відповідно
до ч.2 ст.509 ЦК України
зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно
із ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків,
зокрема, є:

1)договори та
інші правочини;

З
врахуванням вказаних вимог закону та обставин справи висновок суду першої
інстанції що взяте на себе ОСОБА_1. зобов»язання за розпискою від
25.03.2005року сплатити ОСОБА_2. гроші в сумі 20 000грн. повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов договору, не відповідає фактичним обставинам
справи.

Вказана
розписка не може вважатись зобов»язанням в розумінні ст.509 ЦК України,
поскільки підстава його виникнення - домовленість між сторонами про
купівлю-продаж автомобіля не можна вважати договором купівлі-продажу, в момент
його укладення позивач не був власником майна, а тому повноважень на
розпорядження майном, в тому числі і на продаж, в нього не було.

До вказаних
правовідносин суд помилково застосував ст.ст.526,530,610,611 ЦК України, які не
підлягають застосуванню.

В межах
вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для їх задоволення колегія
суддів не вбачає.

Доводи апеляційної
скарги є обґрунтованими. Відповідно до ст.309 ЦПК України, поскільки висновки
суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з»ясував обставини, що
мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.
303,309,313,316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1     - задовольнити.
Рішення  Тетіївського  районного суду від 28  грудня
2006року - скасувати, ухвалити нове рішення: В задоволенні позову
ОСОБА_2        до ОСОБА_1     про стягнення боргу та відшкодування
моральної шкоди відмовити

Рішення
суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.