Справа №22-ц-531/07р.
по 1 інстанції Костюченко
Категорія 34                                                      Доповідач  апеляційного суду  Довжук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2007
року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого          -
Козаченка В. І.,

суддів:
Лівійського І. В., Довжук Т. С,

при секретарі
судового засідання    Гапєєвій Т. В.,

за участю
позивачки                      ОСОБА_2,

представника
позивачки ОСОБА_3,

відповідача                                         ОСОБА_1,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від   10 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про
визнання квартири сумісною власністю та права власності на її частину,

ВСТАНОВИЛА:

03 травня 2006
року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання квартири АДРЕСА_1 сумісною власністю та визнання права власності на
1/2 частину вказаної квартири.

Позивачка
вказувала, що з 15 липня 2000 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому
шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_4. 12 травня 2003
року на спільні кошти вони з відповідачем купили спірну квартиру, яку оформили
на останнього, а вона та їх син, як члени сім'ї власника, були зареєстровані в
цій квартирі. Спільне життя з відповідачем не склалося і більш півроку на час
звернення до суду з даним позовом, вони не живуть разом. Однак ОСОБА_1 не дає їй ключі
від спірної квартири, хоча сам в ній не проживає. Вважає, що ця квартира була
куплена під час шлюбу з відповідачем та на спільні кошті, а тому є їхньою
сумісною власністю.

Посилаючись на
вказане, ОСОБА_2 просила
позов задовольнити.

2

Відповідач
позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що спірна квартира придбана ним
під час шлюбу з позивачкою, але на кошті від проданого ним будинку, який йому
був подарований.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2006 року позов
задоволено. Постановлено визнати спірну квартиру сумісною власністю сторін та
визнано право власності по 1/2 частині спірної квартири за кожним.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні
позову. На думку апелянта, рішення суду є необґрунтованим та постановлено з
порушенням норм матеріального права.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін та представника позивачки, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції, в межах заявлених вимог, повно з'ясував обставини справи, дав
належну оцінку доказам, які були представлені сторонами, і дійшов правильного
висновку про те, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу і є їх
спільною сумісною власністю. Тому суд обґрунтовано задовольнив позов.

Як вбачається з
матеріалів справи, сторони з 15 липня 2000 року знаходяться в зареєстрованому
шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_4 (ах. 10).

20 травня 2003
року відповідач купив спірну квартиру, про що було укладено договір купівлі-продажу
(а. с. 6).

Тобто, вказана
квартира була придбана сторонами по справі під час перебування в шлюбі та
сумісного проживання. Тому суд правильно визнав, що вона становить їх спільну
сумісну власність, та вважав рівне право кожного з них на неї.

Посилання
відповідача в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира була ним придбана на
кошті від продажу подарованого йому батьком житлового будинку, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ним не надані
суду докази зазначеного факту.

Доводи
апеляційної скарги про те, що рішення суду постановлено з порушенням норм
матеріального права є безпідставними та позбавлені правового обґрунтування.

Таким чином,
рішення суду є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга на підставі ст.
308 ЦПК України не підлягає задоволенню.

Керуючись
статями 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада
2006 року залишити без змін.

Ухвала вступає в
законну силу з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.