УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем  України

"21"
листопада 2007 року апеляційний СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ області

в складі:

головуючого -
судді    Головчук С. В.

суддів:                                           Забродського
М. І.,

Миніч Т.І.,

при секретарі
судового

засідання                                      Прищепа
О.А.,

з участю                                       сторін

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на
рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15 червня 2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ в натурі жилого будинку та земельної
ділянки,  за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про поділ в натурі жилого будинку,
за позовами ОСОБА_2,  ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом та визнання права власності на частину жилого
будинку і земельної ділянки,

встановив:

У грудні
2005 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом.
Просила розділити в натурі між нею та відповідачкою ОСОБА_1 жилий
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку біля вказаного будинку. При цьому
посилалася на те,  що зазначений будинок
належить їм у рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом.  Разом жити та спільно
користуватися будинком і земельною ділянкою вони не можуть.

З
аналогічним позовом та із тих же підстав у грудні 2005 року до суду із позовом
звернулася ОСОБА_1

У жовтні
2006 року з позовом до суду звернулася ОСОБА_4 Просила визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 2002 року,  виданого ОСОБА_3 та ОСОБА_1,  і визнати за нею та її неповнолітньою донькою
право власності по 1/3 частині за кожною на спірний житловий будинок АДРЕСА_1
та по 1/3 частині

Справа
№22ц/2118                                Головуючий
у суді 1 -ї ін ст.  Халепа В.Г.

Категорія
19                                            Суддя-доповідач
Миніч Т.І.

земельної
ділянки біля вказаного будинку. При цьому посилалася на те,  що у спірному будинку вона з донькою
проживала з 1992 року як члени колгоспного двору,  головою якого була її бабуся ОСОБА_6. На
думку позивачки,  після смерті бабусі
спадщина мала відкриватись лише на 1/3 частину домоволодіння,  а їй з донькою належить по 1/3 частині кожній
будинку та земельної ділянки.

У
листопаді 2006 року з позовом до суду звернулася ОСОБА_2 Просила визнати за нею
право власності на 1/9 частину спірного житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/9
частину земельної ділянки біля вказаного будинку. При цьому посилалася на
те,  що після смерті матері ОСОБА_6 вона
є спадкоємицею за заповітом.  Вона
фактично вступила в управління спадковим майном.  Проте у вересні 2006 року їй стало відомо про
отримання відповідачками ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 оспорюваного свідоцтва про
право на спадщину за законом.  Вважає,  що видачею зазначеного свідоцтва порушено її
право як спадкоємця на будинок та земельну ділянку.

Всі  вказані
позови  об"єднані  судом
в  одне  провадження.

Рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15 червня 2007 року позов ОСОБА_3
задоволений в повному обсязі,  а позов
ОСОБА_1- частково.
Проведено розподіл в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки
біля нього між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ОСОБА_3
виділено у власність 52/100 частини домоволодіння загальною вартістю 11231
грн.,  а ОСОБА_1 -48/100 ідеальних частин
домоволодіння загальною вартістю 10287 грн.Стягнуто судом із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 472 грн. різниці вартості часток домоволодіння.

Цим же
рішенням виділено у власність ОСОБА_3 і ОСОБА_1 по 0, 1250 га. кожній земельної
ділянки для обслуговування житлового будинку та по 0, 18 59 га. кожній для
ведення особистого селянського господарства біля належних їм частин жилого
будинку згідно плану встановлення меж (додатку до висновку Новоград-Волинського
земельно-кадастрового бюро від 04.08.2006 року).

Відмовлено
в позові ОСОБА_2,  ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом та визнання права власності на частину жилого
будинку і земельної ділянки за необґрунтованістю вимог.

У
поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують питання про скасування
зазначеного рішення з ухваленням нового - про повне задоволення заявлених ними
вимог,  посилаючись на те,  що судом порушені норми матеріального права.
Зокрема вважають,  що поза увагою суду
залишилась та обставина,  що спірний
будинок повинен був успадковуватися на підставі заповіту,  а не за законом.  Заповіту суд оцінки не дав,  чим порушив права ОСОБА_2 як спадкоємця.

Розглянувши
справу в межах доводів,  викладених в
апеляційних скаргах,  суд вважає,  що апеляційні скарги підлягають частковому
задоволенню,  виходячи з наступного.

Повністю
задовольняючи позов ОСОБА_3  та частково
-    позов ОСОБА_1 суд виходив з
того,  що відсутні підстави для  визнання
недійсним  свідоцтва  про
право  на  спадщину
за законом та що відсутній заповіт.

Проте з такими
висновками суду погодитись неможливо.

З
матеріалів справи вбачається,  що 26
грудня 2000 року померла ОСОБА_6,  яка на
підставі свідоцтва про право власності була власником будинку АДРЕСА_1.
Зазначене свідоцтво підтверджує право померлої на будинковолодіння в цілому та
жодною із сторін не оскаржене.

Відповідно
до заповіту,  посвідченого виконкомом
Брониківської сільської ради 20 жовтня 1994 року все належне їй майно померла
заповідала шістьом своїм дітям,  в тому
числі і сторонам по справі ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1та ОСОБА_2 (а.с. 138). Зазначений заповіт не змінений і не
скасований. Висновок суду про відсутність заповіту є безпідставним,  оскільки його оригінал є в матеріалах справи.

Суд не
з"ясував,  чи прийняла позивачка
ОСОБА_2 фактично спадщину після смерті матері ОСОБА_6 в порядку  ст. 549 ЦК
(в редакції 1963 року) та чи можливе в даному випадку спадкування за
законом.  А отже,  висновок суду про відсутність підстав для
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом є передчасним.

В
зв"язку із необхідністю з"ясування зазначеного вище питання,  суд мав притягнути до участі у справі всіх
спадкоємців,  визначених у заповіті,  які на момент відкриття спадщини були живими.

Як
пояснили в суді сторони,  в даний
час,  крім них,  із вказаних спадкоємців ще є в живих їхній
брат ОСОБА_7. Суд не з"ясував,  чи
вчиняв останній дії щодо прийняття спадщини та не притягнув його до участі у
справі.

Тобто,  суд вирішив питання про права та
обов"язки осіб,  які не брали участі
у справі.

За таких
обставин та відповідно до п.4 ч.1  ст.
311 ЦПК рішення суду підлягає обов"язковому скасуванню з направленням
справи на новий розгляд.

При
новому розгляді справи слід врахувати наведене та вирішити спір відповідно до
вимог закону.

На підставі
викладеного і керуючись  ст.  ст.
209, 307, 311, 313-315 ЦПК України ,
суд

УХВАЛИВ:

апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення
Новоград-Волинського міськрайонного суду від 15 червня 2007 року скасувати.

Справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ в натурі жилого будинку та земельної
ділянки,  за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про поділ в натурі жилого будинку,
за позовами ОСОБА_2,  ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1

про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права
власності на частину жилого будинку і земельної ділянки направити до того ж
суду на новий розгляд іншим суддею.

Ухвала
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.