Справа №
22-Ц-1415-Ф/07              Головуючий
суду першої інстанції Бердієва Б.А.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04   вересня
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
у   цивільних   справах

Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого   - Моісеєнко Т.І.,

суддів                                           -
Полянської В.О.,

Мамасуєвої
Л.О.. при секретарі - Брежнєвій O.K.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, стягненні майна і суми
понесених витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського
районного суду Автономної Республіки Крим від 18 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

02 жовтня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. і
просив визнати договір купівли-продажу корови недійсним на підставі ст.ст.
229.230 ЦК України,
зобов'язати відповідачку повернути йому гроші у сумі 3200 грн., заплачені за
корову, а його повернути відповідачці її корову.

Вимоги мотивовані тим, що в квітні 2006 року він купив у відповідачки
корову Берізку, яка з її слів, була тільна (вагітна) і через три місяці повинна
була отелитися, тому він заплатив їй завищену ціну - 3200 грн. Проте,
відповідачка обманула його, оскільки корова отелилася тільки в січні 2007 року.
У зв'язку з чим він потерпів збитки, не одержуючи весь цей час молоко, яке б
міг реалізувати, та витрачається на корм для корови.

29 травня 2007 року позивач уточнив свої вимоги и просив на
підставі ст. ст. 215. 216
ЦК України визнати за недійсний договір купівлі-продажу корови і стягнути з
відповідачки вартість корови у розмірі 3200 грн., витрати на її утримання у
розмірі 1609 грн. і судові витрати, а його повернути ОСОБА_2 корову з
приплодом. Вимоги мотивовані тим, що договір купівлі-продажу корови є
недійсний, оскільки при його укладенні порушені норми ст. ст. 206, 208 ЦК
України. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачкою, при
вчиненні правочину. вимог Закону України "Про ветеринарну медицину" і
Положення "Про ідентифікацію і реєстрацію крупнорогатої худобини",
оскільки вона не проінформувала державні установи ветеринарної медицини про
переміщення проданої корови.

Рішенням Кіровського районного суду від 18 червня 2007
рокуОСОБА_1відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення про задоволення його позову, оскільки, на думку апелянта,
воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального
законодавства.

Апелянт
вказує, що при вирішенні справи суд не взяв до уваги, на порушення t сторонами
при укладенні договору вимог п. З ч. 1 ст. 208 ЦК України та ч. 1 ст. 206 цього

Кодексу, та порушення
відповідачкою норм Закону
України "Про ветеринарну медицину"
і Положення "Про ідентифікацію і реєстрацію крупнорогатої
худобини".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь
судді-доповідача. пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦП
К України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовуОСОБА_1суд першої інстанції виходив з того,
що недотримання відповідачкою Закону України "Про ветеринарну
медицину" і Положення "Про ідентифікацію і реєстрацію крупнорогатої
худобини", не може бути підставою для визнання недійсним договору
купівлі-продажу, так і те, що при здійсненні договору сторонами не була
дотримана письмова форма, оскільки на час укладення договору кожна сторона
виконала свої обов'язки. Також суд виходив з того, що позивачем не доведено
суду про оману з боку відповідачки.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони зроблені на підстави ретельно досліджених доказів, яким надана
належна правова оцінка. Судом правильно встановлені фактичні обставини справи,
характер спірних правовідносин і постановлене рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що між сторонами у квітні 2006 року відбувся договір
купівлю-продажу корови, згідно якого ОСОБА_2 продала коровуОСОБА_1за 3200 грн.
З пояснень сторін вбачається, що волевиявлення позивача і відповідачки були
вільними і відповідали внутрішній волі сторін, що не оспорювали сторони у
судових засіданнях суду першої і апеляційної інстанції. Сторони досягли
реального настання правових наслідків: позивач отримав корову, яку мав бажання
придбати, а позивачка отримала за цю корову гроші.

За вказаних підстав, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта
про порушення при укладенні договору норм ст. 215 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК
України усно можуть вчинятися правочини. які повністю виконуються сторонами
у момент їх вчинення, за винятком правочинів. які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів. для яких
недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Договір купівлі-продажу корови цивільним законодавством не відноситься до
правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації,
а також до правочинів, для яких встановлена обов'язкова письмова форма.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про недійсність
договору купівлі-продажу корови, оскільки не була додержана письмова форма,
не заслуговують на увагу.

Статтею 230 ЦК України
встановлено, що правочин може бути визнано недійсним, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин визнається судом недійсним. Омана має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ні в суді першої інстанції, ні
в апеляційному суді не було надано доказів того, що договір був укладений між
ним та ОСОБА_2внаслідок навмисного обману з боку відповідачки.

Позивач не заперечував, що він неодноразово сам та з дружиною приходили та
оглядали корову, вона їм сподобалася. Зоотехнік встановити тільна корова чи ні
візуально

не міг.

За такими обставинами,
заслуговують уваги пояснення позивачки про запліднювання корови в жовтні 2005
року і що і вона повинна була отелитися в червні-липні 2006 року, які
підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_3 Тобто, продаваючи корову, позивачка
була впевнена, що вона тільна. Вказане свідчить на те. що відповідачка не мала
наміру ввести позивача в оману.

Колегія суддів вважає, що позивач відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України не надав суду безсуперечних доказів про те, що відповідачка при продажі
корови навмисно ввела його в оману.

Не можна погодитися з доводами апелянта щодо недійсності договору за
підстав порушення відповідачкою норм Закону України "Про ветеринарну
медицину" і Положення "Про ідентифікацію і реєстрацію крупнорогатої
худобини", оскільки вона не проінформувала державні установи ветеринарної
медицини про переміщення проданої корови. Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те. що непроінформування державної установи ветеринарної
медицини про переміщення проданої корови ні є підставою для визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

З пояснень позивача вбачається, що разом з коровою позивачка передала йому
документи на неї - паспорт великої рогатої худоби та ветеринарну картку. Тобто
позивач не мав перешкод для звернення до державної установи ветеринарної
медицини про надання інформації про переміщення придбаної ним корови.

Колегія суддів вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і встановив обставини по справі, надав належну правову оцінку
доказам, наданим сторонами, правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і застосував закон, який їх регулює, ухвалив рішення з
дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, тому скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313. 314. 315
Цивільного процесуального Кодексу України, колегія судів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 відхилити. Рішення Кіровського районного суду
Автономної Республіки Крим від 18 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
дня її проголошення,

однак, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з дня

набрання
законної сили.