Справа № 22-258/2007
рік                                      Головуючий
у І інстанції Ткаченко Т.Б.
Категорія 41                                                             Суддя-доповідач
УХВАЛА

іменем України

05  квітня  2007
року колегія  суддів  судової палати  у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого   Ігнатолі Т.Г.

суддів               Кочегарової Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі Лепеха А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства „Маріупольське спеціалізоване
будівельно-монтажне управління № 4"(далі КП "Маріупольське СБМУ №
4") про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і відшкодування моральної шкоди за апеляційною
скаргою відповідача на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від
16 січня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 16 січня 2007
року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково. Стягнуто з КП
"Маріупольське СБМУ № 4" на користь позивача заробітну плату 611 грн.
22 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку - 4217 грн. 28 коп., у
відшкодування моральної шкоди -150 грн. Стягнуто з відповідача на користь
держави судовий збір 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи 30 грн..

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення в частині
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і відшкодування
моральної шкоди скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити в позові
про відшкодування моральної шкоди і стягнути середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 275 грн. 04коп., посилаючись на неповне з'ясування судом
обставин справи, порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Пефті O.K., який доводи
скарги підтримав, заперечення позивача, який просив відмовити у задоволенні
скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду
-скасуванню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується доказами, що
наказом № 19-к від 05.06.2006 року позивача було прийнято на роботу з оплатою
по 5 тарифному розряду. Позивач працював у відповідача на посаді
слюсаря-ремонтника з 05.06.06 року по 03.07.2006 року та був звільнений наказом
№ 24-к від 03.07.06 року за власним бажанням з 03.07.06 року. При звільненні
заробітна плата позивачу нарахована, але сплачена не була.

Колегія суддів вважає, що аналізуючи зібрані по справі докази і викладаючи
їх у рішенні, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що
відповідач

затримав
виплату позивачу заробітної плати при звільненні і цим позивачу заподіяно
моральну шкоду,

Вирішуючи справу, суд повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи сторін, правильно застосував норми матеріального і
процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача заробітної плати у сумі 611 грн. 22 коп.,
середнього заробітку за час затримки розрахунку, у сумі 4217 грн. 28 коп.,
відшкодування моральної шкоди у сумі 150 грн., навівши у рішенні відповідні
розрахунки і мотиви, які є переконливими.

Колегія суддів вважає, що висновки суду щодо вини
відповідача в затримці заробітної плати є правильними, тому, що, відповідно до
ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить
йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок.

Вимоги про виплату вказаної суми позивач пред'явив
03.07.2006 року, тому не пізніше 04.07.06 року відповідач повинен був її
сплатити.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної
скарги відповідача про те, що він не повинен нести відповідальність за затримку
розрахунку після 14.07.2006 року тому, що позивач 14.07.2006 року відмовився
отримати нараховану йому заробітну плату в розмірі 409 грн. 25 коп.. При цьому
колегія суддів виходить з того, що на підприємстві лежить обов'язок по
своєчасній виплаті заробітної плати робітнику, а згідно ч.2 ст. 116 КЗпП
України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в день звільнення
робітника виплатити не оспорювану ним суму, що не було зроблено відповідачем
03.07.2006 року і він не зробив виплати позивачеві заробітної плати і після
14.07.2006 року.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з
вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно
у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100(із змінами,
внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України №348 від 16.05.95
року, №185 від 24.02.97 року, №1398 від 30.07.99 року, №1266 від 26.09.2001
року), розрахував середній заробіток позивача, вірно визначив час затримки
розрахунку і суми, які підлягали стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги у частині стягнення моральної шкоди, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки затримкою виплати зарплатної плати
позивачу, йому була заподіяна моральна шкода, пов'язана з моральними
стражданнями і переживаннями, з приводу того, що заробітна плата для нього була
єдиним джерелом існування без яких він залишився.

Інші доводи
апеляційної скарги також не спростовують висновки суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не
може бути скасоване по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду постановлено на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП
України, відповідає вимогам ст. 10,60,214,215 ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства
„Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління № 4"
відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від
16 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
протягом двох місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.