Справа
Головуючий у І інстанції Чебанов О.О.
РІШЕННЯ

іменем України

13
березня 2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької
області в складі:

головуючого Ігнатолі Т.Г.

суддів Кочегарової Л.М., Козлова О.М.,

при секретарі
Жило І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 частина всіх
видів збитків: вартість відновлювального ремонту - 7729 грн. 89
коп., витрати на проведення експертизи в суді - 162 грн. 28 коп.; оплату
держмита - 128 грн. 67 коп.; витрати за
надання юридичної допомоги -
333 грн. 00 коп.;
послуги експерта ОСОБА_4. -
88 грн. 88 коп.; у
відшкодування моральної шкоди -
1000 грн., а всього - 9442(дев'ять
тисяч чотириста сорок дві) грн. 72
коп. Також стягнуто з ОСОБА_2. судовий збір в сумі 93 грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2/3 частини всіх
видів збитків: вартість відновлювального ремонту - 15459 грн. 77
коп.; проведення експертизи в суді -
323 грн. 80 коп.;
оплату держмита - 257 грн. 36 коп.; витрати за
надання юридичної допомоги -
667 грн.; послуги експерта ОСОБА_4. - 177 грн. 78 коп.; у
відшкодування моральної шкоди -
2000 грн., а всього - 18885(вісімнадцять
тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 71
коп. Також стягнуто з ОСОБА_3. судовий збір в сумі 188 грн. 85 коп. ОСОБА_1
зобов'язана передати автомобіль ОСОБА_2. і ОСОБА_3. після відшкодування ними
матеріальної шкоди.

В апеляційній
скарзі відповідач ОСОБА_2. просить рішення змінити, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість рішення, яке, на його думку, прийнято з порушенням норм матеріального
та процесуального законодавства, вказуючи на те, що суд стягнув з нього частку
суми відновлювального ремонту, а він вважає, що суд повинен був стягнути частку
суми, виходячи з встановлених експертизою суми збитків, тобто з суми 12161 грн. 64 коп.. Також
посилається на те, що суд рішенням поставив повернення відповідачам автомобіля
в залежність від повного погашення сум збитків обома відповідачами, але він не
згоден з тим, що його повернення його частки автомобіля поставлена в залежність
від часу виконання рішення відповідачем ОСОБА_3.. Вказує на те, що суд
безпідставно стягнув з нього витрати на

2

проведення експертизи по
кримінальній справі. Просить зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди та
зменшити розмір стягнутої з нього матеріальної шкоди до 4053 грн. 88 коп..

Позивачка
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати і справу направити на
новий судовий розгляд, посилаючись на незаконність та необґрунтованість
рішення, яке. на її думку, прийнято з порушенням норм матеріального та
процесуального законодавства, вказуючи на те, що, в порушення ст.1190 ЦК України, суд
стягнув з відповідачів матеріальну шкоду не солідарно, а в долях. Також вказує
на те, що суд безпідставно зобов'язав її повернути автомобіль відповідачам
після відшкодування ними заподіяної шкоди. Не згодна з рішенням суду й в
частині часткового задоволення її позовних вимог про відшкодування моральної
шкоди. Новим рішенням просить стягнути солідарно з обох відповідачів 23179 грн. 66 коп.,
наголошуючи на тому, що не бажає стягувати з них повну вартість відновного
ремонту, так як ринкова вартість автомобіля менше ніж вартість відновлювального
ремонту, а просить задовольнити її позов в цій частині лише в межах ринкової
вартості автомобіля.

Заслухавши
суддю-доповідача; пояснення позивачки та її представника ОСОБА_5, які
підтримали апеляційну скаргу позивачки, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 просили
відхилити; відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, які просили
задовольнити їх апеляцію, а апеляцію позивачки відхилити, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні з таких
підстав.

Відповідно до
ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність
висновків суду обставинам справи; 4)
порушення або неправильне застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми
матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм
процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення,
якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З позовної
заяви, матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у вересні 2004 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3. про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, заподіяної у зв'язку з дорожньо-транспортною
подією яка відбулася при наступних обставинах:

11 жовтня 2002
року, о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_1, керуючи
автомобілем „Хонда-Акорд", державний номер НОМЕР_1, вчинила наїзд на пішохода ОСОБА_7. Під час екстреного
гальмування автомобіля «Хонда-Акорд», водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем
„ВАЗ-2109", державний номер НОМЕР_2,
рухаючись позаду автомобіля «Хонда-Акорд» і в тому ж напрямку, порушив правила
дорожнього руху в частині необхідності дотримуватися дистанції пропорційно
швидкості руху, стану покриття дороги, часу доби, освітленості і не справився з
керуванням автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення з лівою задньою
частиною автомобіля «Хонда-Акорд» під керуванням водія ОСОБА_1.. Потім, повторно,
11 жовтня 2002 року, приблизно
о 21 годині,
під час огляду місця події працівниками ДАІ, автомобіль «Опель-Монза», державний
номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3., який рухався у тому ж напрямку,
зіткнувся з правою задньою частиною автомобіля

3

позивачки, який стояв. В результаті
дій відповідачів автомобілю позивачки заподіяні механічні ушкодження.

За фактом спричинення
тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_7 в результаті ДТП була відкрита
кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.І КК України,
яку 14 червня 2004 року було
припинено на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутністю в діях позивачки
складу злочину.

Суд правильно
встановив фактичні обставини справи, але приймаючи рішення, помилково посилався
на ст.ст. 1166, 1167,
1187, 1188 ЦК України (в редакції 2003
року), в той час, як відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень
до Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс
застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним
чинності.

Правовідносини
між сторонами виникли 11
жовтня 2002 року,
тобто до набрання чинності зазначеним кодексом, а тому вказані норми Цивільного
Кодексу України (в редакції 2003
року) не могли застосовуватись до цих правовідносин, а повинні були
застосовуватись норми Цивільного Кодексу Української РСР (в редакції 1963 року).

13 позовних вимогах
позивачка ставила питання про відшкодування збитків, а не вартості майна, яке
не може бути використане за призначенням. Постановлюючи рішення про стягнення
на користь потерпілої відшкодування майнової шкоди, яка складається з вартості
відновного ремонту автомобілю, суд не міг вирішувати питання про передачу після
відшкодування збитків автомобілю, який належить позивачці, особам,
відповідальним за шкоду, так як це порушує її права, передбачені ст.ст.11-13,19,48,55 Закону України
„Про власність", а тому доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині
заслуговують на увагу, а рішення суду про те, що позивачка повинна передати
автомобіль ОСОБА_2. і ОСОБА_3. після відшкодування ними матеріальної шкоди
підлягає скасуванню.

Як роз'яснено у
п.п.2,3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року №6(із
змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.94 року, №11 від 30.09.94 року, №15 від 25.05.98 року, №9 від 24.10.2003 року),
відповідно до статей 440
і 450 ЦК України,
шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст.456 ЦК України.

Шкода, заподіяна
кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в
порядку часткової відповідальності).

Особи, які
спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність
перед потерпілими.

При визначенні
розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам належить виходити з
положень ст.453 ЦК України,
статей 48, 51, 52, 54,
56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід
враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї
особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ,
іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за
обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування
шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки
відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт,
які необхідно провести, щоб

4

виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при
відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми
потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з
заподіянням шкоди майну.

Постановлюючи
рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що
не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд
одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для
відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад,
автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої
модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів,
особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна
або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність
пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого
його вартості (при відшкодуванні збитків).

У тому разі, коли на час виконання
рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за
рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи
проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити
додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в
тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

З обставин
справи вбачається, що шкода автомобілю позивачки, заподіяна кількома особами,
але відповідачі заподіяли цю шкоду не взаємопов'язаними спільними сукупними
діями охопленими єдністю наміру, а тому, ця шкода повинна відшкодовуватись
кожним з них в частині, заподіяної шкоди (в порядку часткової
відповідальності). Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляції
позивачки про те, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність не
підлягають задоволенню.

Суд правильно
поклав на кожного з відповідачив відповідальність в різних частках заподіяної
шкоди з урахуванням конкретних обставин спричинення шкоди, досліджених доказів,
пошкоджень автомобіля „Хонда-Акорд".

Відповідно до
висновків авто-технічної експертизи та авто-товарознавчої судових експертиз, в
даній дорожній ситуації дії водія автомобіля „ВАЗ-2109" ОСОБА_2. не
відповідали вимогам п.13.1 Правил дорожнього руху України і знаходились в причинному
зв'язку з подією яка настала -
зіткненням його автомобілю з автомобілем позивача. Дії водія автомобіля
„Опель-Монза" - ОСОБА_3.
не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України і знаходилися в
причинному зв'язку з подією яка настала -
зіткненням його автомобілю з автомобілем ОСОБА_1. Диференціювати об'єм
пошкоджень від контактів автомобілів „ВАЗ-2109" і „Опель-Монза" з
автомобілем „Хонда Акорд'"
і розділити отримані пошкодження. їх процентне співвідношення методом
транспортної трасології і авто-товарознавства не виявляється можливим. Загальна
сума вартості матеріального збитку з технічної точки зору з урахуванням
коефіцієнта фізичного зносу складає 12161
грн. 64 коп., а вартість
відновного ремонту автомобіля позивачки -
23900 грн. 20 коп..(т.2
а.с.8-15)

В позовних
вимогах позивачка ставила питання про відшкодування збитків, а не вартості
майна, яке не може бути викорастене за призначенням. А тому, постановлюючи
рішення про стягнення на користь потерпілої відшкодування майнової шкоди, яка
складається з вартості відновлювального ремонту автомобілю, суд не міг виходити
з вартості матеріальної шкоди з урахуванням зношенесті пошкоджених частин
автомобіля, так як особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості пошкоджених

5

частин використаних для відновлення
попереднього стану речі автомобіля, що мав певну зношеність, тому, що для
ремонту повинні використовуватись нові вузли, деталі, комплектуючі, а
зношеність пошкодженого майна може враховуватись тільки у випадках стягнення на
користь потерпілого вартості майна, яке не може бути викорастене за
преизначенням, але це з позовних вимог та вже наведених підстав не випливає. З
приводу цього доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд
повинен був визначати сумму
збитків, виходячи з суми вартості ремонтних робіт, матеріалів, замінюваних
деталей, з урахованням коефіцієнту фізичного зносу, рівної 12161 грн. 64 коп., не можуть
бути прийняті до уваги.

Сума позову в
частині стягнення матеріальної шкоди складає 23189 грн. 66
коп., яка рівняється ринковій вартості автомобіля, а вартість
відновлювального ремонту у відповідності до висновку судової авто товарознавчої
експертизи складає 23928
грн. 53 коп..
При таких обставинах суд вірно вважав, що необхідно стягнути з відповідачів
саме 23189 грн. 66 коп., оскільки
не міг виходити за межі позовних вимог.

Стягуючи судові
витрати, суд першої інстанції допустився помилки при вирішенні питання про
стягнення витрат позивачки на проведення експертизи проведеної в рамках
кримінальної справи, так як це не відповідає вимогам ст.ст.79, 86 ЦПК України, а
тому доводи апеляції відповідача ОСОБА_2.
про те, що суд безпідставно стягнув з нього витрати на проведення
експертизи по кримінальній справі заслуговують на увагу, а рішення в частині
стягнення на користь позивачки вартості послуг експерта ОСОБА_4 з ОСОБА_2. в сумі 88 грн. 88 коп. і з
ОСОБА_3. в сумі 177 грн. 78 коп. підлягає
скасуванню.

Доводи апеляцій
про неправильне вирішення позову про відшкодування моральної шкоди колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки рішення суду в частині вирішення позову
про відшкодування моральної шкоди постановлено на підставі доказів про
порушення законних прав позивачки і заподіяну їй моральну шкоду, відповідає
ст.440-1 ЦК Української
РСР (в редакції 1963 року) та
положенням п.п. З, 5, 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року №4 (із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року), та
вимогам процесуального права і підстав для скасування або зміни рішення в цій
частині немає, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначив
залежно від характеру та обсягу душевних, психічних страждань, яких зазнала
позивачка, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення,
враховуючи стан здоров'я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих
стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи
із засад розумності, виваженості та справедливості.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду в решті частини рішення не спростовують.

Вирішуючи спір,
суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, дав належну оцінку безпосередньо дослідженим і
наявним у справі доказам та поясненням сторін, правильно з дотриманням норм
процесуального права прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення
позовних вимог про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди з
відповідачів.

Таким чином
позовні вимоги про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди
судом першої інстанції задоволені з підстав передбачених законом.

6

З урахуванням
викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено
на підставі ст.ст.440, 450,
440-1 Української РСР (в редакції 1963
року), відповідає вимогам ст. 10,60,214,215,233
ЦПК України і підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково..

Рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2006 року в частині,
якою ОСОБА_1 зобов'язана передати автомобіль ОСОБА_2. і ОСОБА_3. після відшкодування
ними матеріальної шкоди, та в частині стягнення з відповідачів на користь
позивачки вартості послуг експерта ОСОБА_4 - з ОСОБА_2 в сумі 88
грн. 88 коп. і з
ОСОБА_3. в сумі 177 грн. 78 коп. - скасувати.

В решті частини
рішення залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо
до суду касаційної інстанції.