Справа
№ 22ц -1788/2007
р.                Головуючий у 1-й
інстанції Волчко А.Я.
інстанції Коцюрба О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого- МережкоМ.
В.

Суддів           -
Коцюрби О.П.,  Голуб С. А.

При секретарі -
Козак І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2007 року
по справі за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  третя особа: ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права
власності на 12 частину житлового будинку,
та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду,
пояснення сторін,  вивчивши
матеріали цивільної справи,  доводи
апеляційної скарги,  колегія судців,  -

встановила:

У червні
2005 року ОСОБА_2 звернулась в Києво-Святошинський районний суд Київської
області з вказаним позовом до ОСОБА_3,  третя особа: ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним та про визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку,  посилаючись на
те,  що її бабуся ОСОБА_5 ,  яка була власником будинку АДРЕСА_1,  померла у вересні 2004 року. На час відкриття
спадщини виявилося,  що від імені
спадкодавиці складено заповіт,  який
посвідчено 09 липня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстром №2413 та яким все своє майно,  в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1
ОСОБА_5 ,  заповіла своєму сину ОСОБА_6

В
позовній заяві,  позивачка посилалась на
те,  що вказаний заповіт був посвідчений
приватним нотаріусом за межами його територіального округу,  тобто території,  в межах якої нотаріус вправі вчиняти
нотаріальні дії,  оскільки після
перенесеного інсульту спадкодавиця ОСОБА_5
була прикута до ліжка і не могла виїхати до Київського міського
нотаріального округу. На час складання вказаного заповіту,  ОСОБА_5
проживала в м.  Боярка,  Києво-Святошинського району,  Київської області. Вважає,  що складений ОСОБА_5,  заповіт від 09 липня 2004 року посвідчений
особою,  яка не мала на це право,  просила суд визнати його недійсним.

Крім того,  вважаючи себе
спадкоємицею першої черги за законом після смерті бабусі та за правом
представлення,  оскільки її мати померла
07 липня 1986 року,  просила суд також
визнати за нею право власності на 12 частину спадкового будинку АДРЕСА_1,  тобто на ту частину спадкового майна яку б
успадкувала за законом її мати,  якби на
час смерті ОСОБА_5  вона була жива.

29 липня
2005 року в суд з позов до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4
звернувся ОСОБА_1 з вимогами про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 ,  посвідченого приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 09 липня 2004 року.

Посилався
на те,  що він є онуком померлої у
вересні 2004 року ОСОБА_5  14 травня 2002
року ОСОБА_5  було складено заповіт,  яким все своє майно,  яке буде належати їй на день смерті,  вона заповідала йому та його батькові ОСОБА_6
Але після смерті ОСОБА_5 ,  йому стало
відомо,  що від імені ОСОБА_5  09 липня 2004 року було складено інший
заповіт,  який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4,  яким все своє майно вона заповідала своєму
сину ОСОБА_6

Вважаючи,  що підпис ОСОБА_5  в заповіті від 09 липня 2004 року дуже
відрізняється від її справжнього підпису в заповіті від 14 травня 2002
року,  а також те,  що заповіт від 09 липня 2004 року містить
виправлення в частині місця його вчинення,
оскільки деякі слова в ньому закреслено,
крім того він посвідчений приватним нотаріусом поза межами його
нотаріального округу,  просив визнати
вказаний заповіт ОСОБА_5  недійсним.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2007 року
позов задоволено.

Не
погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку,  в апеляційній скарзі просив рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2007 року
скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності по 1/2
частині житлового будинку АДРЕСА_1 та залишити без змін рішення суду в частині
визнання недійсним заповіту,  складеного
від імені ОСОБА_5  09 липня 2004
року,  посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4,  так як вважає його незаконним.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів цивільної справи,
01 вересня 2004 року померла ОСОБА_5
Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. За
життя,  нею 14 травня 2002 року був
складений заповіт,  який посвідчений
приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу,  яким,
все своє майно,  яке буде належати
їй на день смерті,  вона заповідала
своєму сину ОСОБА_6 та внуку ОСОБА_1

Однак,  після смерті ОСОБА_5  було виявлено інший заповіт від її
імені,  який складений 09 липня 2004 року
і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_4,  яким все спадкове майно вона
заповідала своєму сину ОСОБА_6

Судом
встановлено,  що на час складання
вказаного заповіту 09 липня 2004 року ОСОБА_5
знаходилась у тяжкому хворобливому стані,  оскільки перенесла інсульт і була

нездатна піднятися з ліжка та пересуватися,
та в зв'язку з цим,  не могла
прибути до приватного нотаріуса ОСОБА_4
для оформлення заповіту.

Судом
також встановлено,  що підпис особи,  яка склала заповіт,  поставлений в заповіті ОСОБА_5  від 09 липня 2004 року їй не належить.

Викладене
підтверджується поясненнями сторін,
свідків,  висновком судово-почеркознавчої
експертизи №5432 від 26 грудня 2006 року,
іншими доказами,  які є в
матеріалах справи.

Згідно  ст.
1257 ЦК України,  заповіт,
складений особою,  яка не мала на
це права,  а також заповіт,  складений з порушенням вимог щодо його форми
та посвідчення,  є нікчемним.  За позовом заінтересованої особи,  суд визнає заповіт недійсним,  якщо буде встановлено,  що волевиявлення заповідача не було вільним і
не відповідало його волі.

Відповідно
до  ст.
1248 ЦК України,  нотаріус може на прохання особи записати
заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних
засобів.

Статтею 1247 ЦК України
передбачено,  що заповіт має бути
підписаний заповідачем.

Так як
заповіт від 09 липня 2007 року складений ОСОБА_5  на користь ОСОБА_3 з порушенням встановлених
законом вимог щодо його форми та посвідчення,
оскільки не підписаний особисто заповідачем та не є наслідком його
волевиявлення,  то колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції на законних підставах
визнав його недійсним.

Вірними
є висновки Києво-Святошинського районного суду Київської області стосовно
відмови в відновленні чинності попереднього заповіту,  складеного ОСОБА_5  14 травня 2002 року та посвідченого приватним
нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_6,  так як оспорюваний заповіт від 09 липня 2004
року,  який складений від імені
ОСОБА_5  на користь ОСОБА_3 визнано судом
першої інстанції недійсним з інших підстав,
не передбачених  ст.  ст.
225,  231 ЦК України.

При
ухваленні рішення,  Києво-Святошинський
районний суд Київської області правильно керувався положеннями  ст.
1223 ЦК України,  згідно якої у
разі відсутності заповіту,  визнання його
не дійсним,  неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,  а також у разі не охоплення заповітом усієї
спадщини,  право на спадкування за
законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Статтею
1257 ЦК України
передбачено,  що у разі недійсності
заповіту,  спадкоємець,  який за заповітом був позбавлений права на
спадкування,  одержує право на
спадкування за законом на загальних підставах.

Так як
після смерті ОСОБА_5 ,  спадкоємцями
першої черги за законом стали її син ОСОБА_6,
а також внучка ОСОБА_2,  яка
спадкує ту частину спадщини,  що належала
б за законом її матері - дочці сапдкодавиці - ОСОБА_8,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і так як ОСОБА_2
прийняла спадщину,  шляхом подачі
відповідної заяви до державної нотаріальної контори в порядку та в строки,  передбачені законом,  колегія суддів погоджується з тим,  що Києво-Святошинський районний суд Київської
області визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спадкового майна,  що залишилось після смерті ОСОБА_5

За таких
обставин,  є невірними посилання апелянта
на незаконність рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області в
частині визнання за ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 права власності
по 1/4 частині спірного спадкового житлового будинку,  так як це спростовується доказами,  які є в матеріалах цивільної справи.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду
Київської області в межах доводів апеляційної скарги,  вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія судців не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_1

Керуючись  ст.  ст.  307,
308, 313,  314,  315 ЦПК України колегія суддів ,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення   Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 16 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.