УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня
2007р.                                                                                          м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Вакарук В.М.,
Шишко А.І., Павлишиної А.Т.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м. Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3та
ОСОБА_4, третіх осіб - Мукачівської державної нотаріальної контори, приватного
нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу та Мукачівського
міжрегіонального бюро технічної інвентаризації й експертної оцінки про визнання
недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири, за касаційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2006
року,-

встановила:

У
листопаді 2001 рокуОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2.,ОСОБА_3. та
Мукачівської міської державної нотаріальної контори про визнання недійсним
договору дарування квартири.

В
листопаді 2005 рокуОСОБА_1. звернулася в суд з позовом доОСОБА_3. та ОСОБА_4.,
третіх осіб - приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального
округуОСОБА_5 і Мукачівського міжрегіонального бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної
квартири, визнання її власником спірної квартири та зобов "язання МЕТІ
внести зміни до реєстраційних документів.

Ухвалою
Мукачівського міськрайонного суду від 8.12.2005 р. обидва позови ОСОБА_1.
об"єднані в одне провадження.

Рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від 17.02.2006 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 30.05.2006 року дане рішення
залишено без змін.

В
обгрунтування касаційної скаргиОСОБА_1. посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків судів
фактичним обставинам справи, у зв"язку з чим просила постановлені рішення
скасувати, та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Справа №
33-ц-438кс/07р.                             Головуючий
у 1 інстанції Заборовський В.С .

Категорія
27                                                                 Доповідач
Вакарук В.М.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що 02.08.2000 р.ОСОБА_1. видала ОСОБА_2. нотаріально посвідчену
довіреність на розпорядження належною їй на праві власності кв.АДРЕСА_1, згідно
якої останньою було вчинено 24.07.2001 року договір дарування даної квартири
гр.ОСОБА_3

Із
матеріалів справи вбачається, що 21.02.2001 рокуОСОБА_1. письмово заявила про
скасування виданої довіреності, однак, у встановленому законом порядку,
відповідно до вимог ст. 84 Закону України "Про нотаріат", п.п.154,
275 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не
виконала свого законного обо"язку щодо повідомлення про це ОСОБА_2. ні
особисто, ні через державну нотаріальну контору шляхом передавання відповідної
заяви, про що сама не заперечувала в судовому засіданні. За таких обставин
ОСОБА_2. на час укладення договору дарування не знала і не могла знати про
скасування виданої їй довіреності.

Відповідно
до вимог ст.ст.69, 70 ЦК
України /в ред.. 1963 p., який діяв на час
виникнення спірних правовідносин/ чинність довіреності припиняється, зокрема,
внаслідок скасування довіреності особою, яка її видала. Остання зобов "язана сповістити
про її скасування особу, якій довіреність видана. Права і обов"язки, що
виникли внаслідок дій особи, якій видана довіреність до того, як ця особа
дізналася про її припинення, зберігають силу для того, хто її видав.

Таким
чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те. що
ОСОБА_2., при зазначених вище обставинах, діяла добросовісно і відповідно до
вимог вказаного закону права та обов"язки, які виникли внаслідок її дій по
відчуженню квартири, зберігали силу також для ОСОБА_1.. яка видала їй
довіреність. В даному випадку при посвідченні договору дарування мало місце
неналежне виконання своїх обов"язків працівниками Мукачівської державної
нотаріальної контори, які в порушення ст..84 Закону України "Про
нотаріат" та ст.хт.33, 56 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України не направляли заяви ОСОБА_1. про скасування довіреності та
не перевіряли дійсність довіреності на розпорядження квартирою і які можуть
нести відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства.

Не
наведено також позивачкою правових підстав визнання недійсним правочину
-договору купівлі-продажу спірної квартири від 05.11.2005 p.. укладеного між
ОСОБА_3та ОСОБА_4, передбачених ст..ст.215-236 ЦК України / в редакції'2004 року/, тому суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1.

Апеляційний
суд обґрунтовано погодився з таким рішенням суду, залишаючи його без змін.

Доводи
касаційної скарги не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно ст..335
ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,

вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення постановлені з
додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні
передбачені ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування
судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновок судів не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах
по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської об ласті,-

Ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2006 року залишити без
змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.