Справа №22-ц-2667/2007 рік                             Головуючий 1 інстанції: Бабенко
земельна                                              Доповідач: Ситнік О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
червня 2007 року                                                              м.  Харків

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого,  судді Ситнік О.М.

Суддів
Кружиліної О.А.,  Шевченко Н.Ф.

За участі
секретаря Спольник І..

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Харківської міської ради

На
рішення Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 13 березня 2007 року

За
позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в
порядку спадкування за законом.

ВСТАНОВИЛА:

До суду
з позовом звернувся ОСОБА_1..
в якому вказував,  що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати. ОСОБА_2.. з якою він проживав разом.  Після смерті матері залишилося спадкове
майно,  в тому числі і земельна ділянка
по АДРЕСА_1,  площею 998.5 кв.м. ,  яка належала їй на праві приватної власності.
На земельній ділянці відсутні будівлі. Право власності підтверджується рішенням
виконкому Харківської міськради від 27.08.1997 року за №709 та актом
встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 27.02.1998 року за №2189.
Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на
вказану земельну ділянку.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 13 березня 2007 року позов ОСОБА_1. задоволено. Визнано за
ОСОБА_1. право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку
площею 998.5 кв.м. ,  розташовану за
адресою АДРЕСА_1

Не
погоджуючись з висновками суду першої інстанції. Харківська міська рада подала
апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення суду скасувати і прийняти нове рішення про відмову позивачеві у позові,  оскільки судом зроблено висновки,  які не відповідають обставинам справи.

При
цьому апелянт посилався на  ст.22 ЗК
України від 1990 року,  про те. що право
власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі і одержання документа,  що посвідчує це право. За  ст.23 ЗК України таке право посвідчується
державними актами,  які видаються і реєструються
міськими радами народних депутатів.

Відповідно
до Перехідних положень ЗК України в редакції 2001 року рішення про надання в
користування земельних ділянок,
прийняті,  але не виконані на
момент введення у дію ЗК,  підлягали
виконанню за правилами ЗК України в редакції 2001 року. За  ст. 125 ЗК України в редакції 2001 року право
власності на земельну ділянку посвідчується державним актом та його державної
реєстрації. На час смерті ОСОБА_2. не набула право власності на земельну
ділянку,  таким чином земельна ділянка не
є спадковим майном.  Крім того,  ОСОБА_1. не позбавлений права звернутися до
Харківської міської ради про отримання вказаної земельної ділянки.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь судді,  пояснення сторін,  які з'явилися,  вивчивши матеріали справи та дослідивши
доводи апеляційної скарги,  вважає,  що вона підлягає задоволенню.

2

Так. з
матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується,  що рішенням виконавчого комітету Харківської
міської ради від 27 червня 1997 року за №709 надано у приватну власність
ОСОБА_2. земельну ділянку площею 998.5 кв.м.
АДРЕСА_1 за рахунок вільної від забудови міської землі для будівництва
та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Зобов'язано
осіб,  яким надано земельні ділянки у
місячний термін встановити на місцевості межі кварталів і вулично-магістральної
мережі. Попереджено вказаних осіб,  що
після прийняття рішення вони повинні звернутися в Головне управління земельних
ресурсів для встановлення меж земельної ділянки на місцевості та подальшого
оформлення Державного акту на право приватної власності на землю.(а.с.  14-17).

27
лютого 1998 року складено акт про встановлення меж земельної ділянки на
місцевості.(а.с.  18-24).

ОСОБА_2.
померла  ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с. 9)

Згідно
відповіді Четвертої Харківської Державної нотаріальної контори після смерті
ОСОБА_2. заяву про прийняття спадщини за законом подав син спадкодавця
ОСОБА_1.. якому 21 жовтня 2005 року було видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на 1/6 частину АДРЕСА_2,  на
земельну ділянку по АДРЕСА_3 та на грошові заощадження. Правовстановлюючих
документів на земельну ділянку по АДРЕСА_1 спадкова справа не містить. (а.с.
48).

З
аналізу законодавства,  яке діяло на час
передачі у власність ОСОБА_2. земельної ділянки та законодавства,  що було чинним на час її смерті та відкриття
спадщини можна зробити такий висновок:

Відповідно до
Закону України від 30 січня 1992 року "Про форми власності на землю"
в Україні наряду з держаною вводилися
колективна та приватна форми власності на землю.

На
виконання вказаного Закону було прийнято Закону від 13 березня 1992 року „Про
форми державних актів на право власності на землю і право постійного
користування землею" та видано Декрет Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року „Про приватизацію земельних ділянок" та наказ Державного
комітету України по земельним ресурсам від 15 лютого 1993 року за №10 ..Про
затвердження порядку передачі земельних ділянок в приватну власність громадян
України". Вказаними нормативними актами були врегульовані питання
процедури надання земельних ділянок у власність громадян. Ці нормативні акти
діяли і на час вирішення питання про передачу у власність ОСОБА_2. земельної
ділянки. Сам процес передачі земельної ділянки складався з декількох
етапів,  які передбачали прийняття
рішення органом місцевого самоврядування про передачу конкретної земельної
ділянки,  винесення на місцевості і
закріплення меж виділеної земельної ділянки та виготовлення і отримання
державного акту на право власності на земельну ділянку. Ця процедура
відповідала повністю вимогам  ст. ст.
17.22. 23 ЗК України в редакції 1990 року,
яким передбачалося,  що передача
земельних ділянок у власність громадян здійснюється радами,  на території яких розташовані земельні
ділянки право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і отримання
документу,  який посвідчує це право.
Право власності посвідчується державними актами,  які видаються і реєструються,  в тому числі,
і міською радою.

Тобто.
ОСОБА_2. після прийняття Харківською міською радою рішення про виділення їй
конкретної земельної ділянки здійснила лише частину необхідних дій для
отримання земельної ділянки у власність,
а саме,  звернулася до
землевпорядної організації,  яка і
винесла та встановила межі земельної ділянки на місцевості,  про що свідчить акт від 27 лютого 1998 року.

Доказів
про те  що ОСОБА_2. зверталася до
компетентних органів про виготовлення та видачу державного акту на право
власності на земельну ділянку матеріали справи не містять і позивачем таких
доказів не надано.

3

На час
відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2. у січні 2005 року діяв ЗК України в
редакції 2001 року та ЦК України в редакції 2003 року.

За
вказаними нормативними актами,  а
саме.  ст. 125 ЗК України,  право власності на земельну ділянку виникає
після одержання її власником документа,
що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на
місцевості),  одержання документа,  що посвідчує право на неї,  та державної реєстрації забороняється.
За  ст.126 ЗК України. який діє з 1 січня
2002 року,  право власності на земельну
ділянку посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються
КМУ.

Тобто,  і на час передачі земельної ділянки і на час
відкриття спадщини діяли одні і ті ж вимоги,
що право власності на земельну ділянку виникає в результаті складного
юридичного факту,  який включає в себе
рішення компетентного органу ( органу місцевого самоврядування) про передачу
земельної ділянки у власність громадянина,
винесення меж земельної ділянки на місцевості та отримання державного
акта на право власності на земельну ділянку. З 1 січня 2002 року додатково
необхідно ще і провести державну реєстрацію зазначеного державного акта.

За  ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки,  що належали спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно  ст. 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є речі,
тобто предмет матеріального світу (
ст. 179 ЦК).До
нерухомих речей сит. 181 ЦК
відносить земельні ділянки. А  ст.182
ЦК передбачає,  що право власності та
інші речові права на нерухомі речі,  їх
виникнення,  перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Тобто,  на момент відкриття спадщини ОСОБА_2. не
набула права власності на земельну ділянку по вулиці Генерала Шумілова. вона
мала право належним чином оформити право власності на земельну ділянку,  однак не скористалася ним за життя. тому ця
земельна ділянка не входить до складу спадщини.

Оскільки
земельна ділянка не входить до склад) спадщини,
відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1. права власності земельну
ділянку в порядку спадкування за законом,
бо право спадкоємця є похідним від права спадкодавця.

Оскільки
судом першої інстанції зроблені висновки,
які не відповідають обставинам справи та невірно застосовано норми
матеріального права,  рішення суду
підлягає скасуванню. У позові ОСОБА_1. слід відмовити з мотивів,  наведених вище.

Керуючись  ст. ст.303,
304 п.2 ч, 2  ст.307. п.3, 4  ст.309,
313,  314. 316. 317 ЦПК
України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 13 березня 2007 року скасувати.

У позові
ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення
набирає законної сили негайно,  але може
бути оскаржене до Верховного Суду України протягом 2 місяців із дня його
проголошення.