Справа №22-9064                                           Головуючий
у 1-й інстанції Безіменна Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

12 грудня   2007 року                     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого                             Волошиної В.М.

Суддів                                        Столбун
В.І., Желепи О.В.

при секретарі                             Гайдай Ы.М.

Розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2007
р. у справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, 3-я особа: Орган опіки та піклування
Солом'янського району м. Києва, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши
доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

Встановила:

05 квітня 2007
р. позивачка ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до своєї матері ОСОБА_3. про
позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що мати протягом п'яти
років не займається її вихованням та утриманням , переймається справами роботи,
додому приходить пізно. Вихованням та її утриманням займається батько.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2007 р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2до ОСОБА_3, 3-я особа: Орган опіки та піклування
Солом'янського району м. Києва, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав
відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду 3-я особа ОСОБА_1. - батько позивачки просив рішення суду
скасувати, як незаконне та необгрунтоване та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог його дочки про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3. При цьому
ОСОБА_1. зазначав, що між ним та колишньою дружиною ОСОБА_3. склались неприязні
стосунки, він тривалий час хворів, став інвалідом, а дружина не опікувалася про
нього, як і про дочку , в суді розглядаються їх справи, у зв'язку зі сварками
неодноразово викликались органи міліції. Допомогу йому надавала донька,
приходила до лікарні і він також опікується донькою, її утримує.

В своїх
запереченнях на апеляційну скаргу 3-ї особи відповідачка зазначала, що рішення
суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, висновки суду відповідають
матеріалам справи, доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав
для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права, а тому просила апеляційну скаргу 3-ї
особи відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

У відповідності
до вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали
дитину з пологового  будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної причини     і протягом шести місяців не виявляли щодо
неї батьківського піклування;

2)ухиляються від
виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3)жорстоко
поводяться з дитиною;

4)є хронічними
алкоголіками або наркоманами;

5)вдаються до
будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та
бродяжництва;

6)засуджені за
вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідачки
ОСОБА_3. суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для
задоволення позовних вимог не вбачається . Судом правильно не прийнятий до
уваги і висновок органу опіки і піклування, як доказ щодо доцільності
позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки він суперечить іншим
доказам по справі та зроблений за відсутності на засіданні відповідачки та
з'ясування усіх обставин в сім'ї дитини.

Таких висновків
суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й
повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах, належної правової оцінки зібраних в справі доказів та
вищезазначених вимог ч.1 ст. 164 СК України.

Судом
встановлено, що батьки позивачки - мати ОСОБА_3. та батько ОСОБА_1. в
зареєстрованому шлюбі не перебували, але з 1991 р. перебували у фактичних
шлюбних відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочкаОСОБА_2,
вихованням якої займалися обоє батьків. Батьки дитини, як і сама дитина,
проживають за однією адресою: м. Київ ,АДРЕСА_1.

Як вбачається з
матеріалів справи між батьками позивачки склалися неприязні стосунки, про що
свідчать письмові докази про виклик працівників міліції /а.с.43-44/ і така поведінка
батьків негативно впливає і на неповнолітню доньку, яка потребує уваги обох
батьків.

Позов до суду
був пред'явлений дочкою до матері, в якому вона зазначала, що мати про неї не
піклується та не займається її утриманням та вихованням. Тоді, як в суді апеляційної
інстанції позивачка в присутності двох батьків позивачка зазначила протилежне,
що у неї добрі стосунки з матір'ю , вони між собою спілкуються.

Матеріали справи
свідчать про те, що відповідачка працює, позитивно характеризується за місцем
роботи.

Суд першої
інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав
належну оцінку зібраним по справі доказам і у відповідності з вимогами закону
прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки негативні взаємовідносини між собою батьків позивачки не
можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків, а
також не повинні впливати на психологічний стан дитини.

Таким чином,
судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду
не спростовують і на їх правильність не впливають, є не суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення цієї справи.

Оскільки рішення
ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, то підстав
до його скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст.
303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2007 р. залишити без
змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до Верховного Суду України.