Справа № 22-ц-3498/2007р.                                                        Головуючий 1-ї інст: Шишкін
скасування приватизації частини будинку,
Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
вересня 2007 р.                                                                                            м.  Харків.

Судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у
складі:

головуючого -
судді Борової С А.,

суддів:
Пшенічної Л.В. і Яцини В.Б.,  при
секретарі Гребенщиковій Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м.  Харкова від 17 травня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ВАТ «Теплоенергомонтаж»,  ЖЕУ «Теплоенергомонтаж» про скасування
приватизації частини будинку,  та за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4,  ОСОБА_1,  ВАТ «Теплоенергомонтаж» про поновлення порушеного
права,  -

ВСТАНОВИЛА:

29
грудня 1999 року ОСОБА_2,  ОСОБА_4,  ОСОБА_1 тзвернулися до
суду з позовом до ОСОБА_3,  ВАТ «Теплоенергомонтаж»,  ЖЕУ «Тепломонтаж» про скасування приватизації
47/100 частини будинку АДРЕСА_1.

В
наступному позовні вимоги неодноразово змінювалися та доповнювалися.
Вказали,  що відповідачі порушили вимоги
Законів України,  та просили визнати,  що право ОСОБА_2 на все житло у
спірному будинку порушено; що вільна площа,
необхідна для вселення ОСОБА_3 з донькою після рішення суду була
відсутня; що на час винесення попереднього рішення судом ОСОБА_4 та ОСОБА_5
повинні були жити в різних кімнатах; що при прописці ОСОБА_3 у 1985 році була
відсутня вільна житлова площа; факт вселення ОСОБА_3 та її доньки після
винесення судового рішення незаконними; що ОСОБА_3 не мала права на
приватизацію; що приватизація другого поверху спірного жилого будинку проведена
незаконно; що ОСОБА_3,  ніколи не була
членом сім'ї наймачів ОСОБА_6; юридичну силу договору оренди від 1950 року;
незаконним відкриття окремого особистого рахунку на ОСОБА_3; вказаний договір
незаконним; незаконним свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на 47/100 частини
спірного домоволодіння від 7 квітня 1997 року № 383,  згідно якому було приватизовано 64 кв.м.  вказаного жилого будинку на ім'я ОСОБА_3 та
анулювати це свідоцтво на право власності; незаконним переведення
одноквартирного будинку у комунальний відповідного до вказаного свідоцтва;
ОСОБА_3 та її доньку тимчасовими мешканцями у спірному домоволодінні; виселити
ОСОБА_3 та її доньку та ОСОБА_7 з вказаного домоволодіння; визнати за
ОСОБА_2право на окрему кімнату на 2-му поверсі спірного будинку та право на
додаткову житлову площу; що відповідачі порушили  ст.  19

Конституції
України; що відповідачі повинні нести відповідальність за незаконні дії;
повернути до власності ВАТ «Теплоенергомонтаж» кімнати 9 кв.м.  та 18 кв.м.
у спірному домоволодінні; зобов'язати ВАТ «Теплоенергомонтаж»
забезпечити право наслідування членів сім'ї ОСОБА_6 на оренду вказаного
домоволодіння; зобов'язати ВАТ повернути їм домову книгу; визнати,  що відповідачі завдали позивачам матеріальні
збитки і моральну шкоду та стягнути її з ОСОБА_3 у розмірі 50 000 грн.,  з ЖЕУ ВАТ «Теплоенергомонтаж» - 50 000 грн.
та з ВАТ «Теплоенергомонтаж» - 100 000 грн..

Заперечуючи
проти задоволення вказаних позовних вимог,
19 жовтня 2000 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_4,
ОСОБА_1,  ВАТ «Теплоенергомонтаж»
про поновлення порушеного права користування приміщенням,  відповідно до техпаспорту № 1-4,  площею 12, 4 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою
Дзержинського районного суду м.  Харкова
від 30 листопада 2000 року ці позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням
Дзержинського районного суду м.  Харкова
від 2 квітня 2003 року,  яке набрало
чинності відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 19
червня 2003 року,  позовні вимоги ОСОБА_2
та ОСОБА_1 задоволенні частково,
приватизація 10 кв.м.  ідеальної
долі сім'ї ОСОБА_2,  а також тамбура - 1,
23 кв.м.  (1-1),  ванної - 3, 7 кв.м.  (1-11),
туалету 2, 3 кв.м.  (1-10),  тамбура - 1, 3 кв.м.  (1-7) та котельної 12, 4 кв.м (1-4)
домоволодіння по вулиці АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 визнано незаконною.

У
задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2
та ОСОБА_1 районним судом відмовлено.

Позов
ОСОБА_3 про поновлення порушеного права користування приміщеннями
котельної,  коридору,  підвалу,
двома сараями та флігелем задоволено,
поновлено її право користування зазначеними приміщеннями та стягнуто з
ОСОБА_2 на її
користь 590 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини
її позову відмовлено

15
травня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 подали до районного суду заяву про
ухвалення додаткового рішення по справі,
в якій вони просили зняти з реєстрації у КП «Харківське міськБТІ» в
реєстраційній книзі № В-28349 від 8 квітня 1997р. свідоцтво на право власності
64 кв.м.  спірного жилого будинку на ім'я
ОСОБА_3 і ОСОБА_8; зазначити про знесення незаконно встановлених ОСОБА_9
дверей. Вона обгрунтована тим,  що у
наведеному рішенні районного суду від 2 квітня 2003 року помилково вказано про
10 кв.м ідеальної долі сім'ї ОСОБА_2 у спірному жилому будинку,  яка насправді складає 12 кв.м.  В рішенні районного суду не зазначено,  які необхідно провести дії по протиправній
приватизації 64 кв.м.  площі спірного
жилого будинку,  не зазначено про зняття
з реєстрації в КП «Харківське міське БТІ» за № В-28349 у реєстровій книзі
свідоцтва від 7 квітня 1997 року про право власності 64 кв.м спірного жилого
будинку на ім'я ОСОБА_3 і ОСОБА_8.  У
заяві вказано,  що доступ сім'ї ОСОБА_6 -
ОСОБА_1 до горища,  та - на другий поверх
спірного будинку,  де згідно рішення
районного суду від 2 квітня 2003 року знаходиться їх ідеальна доля,  перешкоджають незаконно встановлені ОСОБА_3
двері,  які також перешкоджають доступу
на сходи світла.

11 січня
2007 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_2 уточнили
і доповнили заяву про ухвалення додаткового рішення,  в якій просять визнати,  що ВАТ «Теплоенергомонтаж» порушило Закон
України «Про власність»; ВАТ Теплоенергомонтаж» не мало права видавати
розпорядження на приватизацію державного будинку АДРЕСА_1; визнати недійсною
приватизацію 64 кв. м.  площі вказаного
будинку,  зобов'язати Харківську міську
раду і КП  «Харківське міськБТІ» у  місячний строк

прийняти рішення
про зняття з реєстрації свідоцтва № 383 від 07.04.1997р. на право власності 64 кв. м площі вказаного
будинку; накласти арешт на продажу вказаного будинку.

16
квітня 2007 року на розгляд районного суду надійшло доповнення ОСОБА_1 та
ОСОБА_2,  в якій вони просять ухвалити
додаткове рішення по справі про скасування п.п. 24-27 рішення районного суду
від 2 квітня 2003 року,  оскільки в цій
частині рішення суперечить іншому рішенню Дзержинського районного суду м.  Харкова від 15 квітня 2002 року.

Ухвалою
Дзержинського районного суду м.  Харкова
від 17 травня 2007 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні
заяви про ухвалення додаткового рішення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 та
ОСОБА_2,  не погоджуючись з таким судовим
рішенням,  просять його скасувати та
ухвалити додаткове рішення щодо: визнання незаконної приватизації 64 кв. м площі спірного
жилого будинку; зобов'язати Харківську міську раду і КП Харківське міськБТІ в
десятиденний строк прийняти рішення про зняття з реєстрації свідоцтва на право
власності 64 кв. м.  площі спірного
жилого будинку; визнати,  що ВАТ
«Теплоенергомонтаж» порушило Закон України «Про власність»; знести незаконно
встановлені двері на сходах першого поверху спірного жилого будинку; визнати
незаконними пункти 24-27 рішення Дзержинського районного суду м.  Харкова від 2 квітня 2003 року.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  перевіривши матеріали
справи відповідно до  ст.  303 ЦПК України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  обговоривши її доводи,  вважає,
що не вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційний
суд відповідно до п. 1 ч. 1  ст.  312 ЦПК України відхиляє скаргу і залишає
ухвалу без змін,  якщо судом першої
інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення,  районний суд виходив з того,  що рішення по справі є повним,  набрало чинності та виконано,  інші вимоги,
які містяться в заявах не були предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судовим
розглядом встановлено,  що відносно
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження
відповідачів ЖЕУ і ВАТ «Теплоенергомонтаж» № 383 від 07.04.1997р. і видане
ОСОБА_3 у зв'язку з ним свідоцтво на право власності 47/100 частини
домоволодіння,  на володіння 64 кв.
м.  частини домоволодіння - в рішенні
районного суду від 2 квітня 2003 року наведено відповідне мотивування та
прийняте рішення про те,  що не
підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо визнання
недійсним розпорядження відповідачів ЖЕУ в ВАТ «Теплоенергомонтаж» № 383 від
07.04.1997р. Вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання протиправною приватизацію
64 кв. м площі
домоволодіння АДРЕСА_1 задоволені частково,
визнано приватизацію 10 кв. м.
ідеальної долі сім'ї ОСОБА_2,  а
також приміщень: тамбура -1, 23 кв. м,
ванної 3, 7 кв. м,  туалета 2, 3
кв. м,  тамбура 1, 3 кв. м,  котельної 12, 4 кв. м - незаконною (т.
3,  ас.  271,
276).

Відповідно
до п. 1 ч. 1  ст.  220 ЦПК
України суд може ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги,  з приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення,  не ухвалено рішення.

Таким
чином відносно зазначених вище вимог заяви про ухвалення додаткового рішення у
районного суду є висновок про їх вирішення і не згода з таким висновком може
бути підставою для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку.
Фактично заявники у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення наводять
підстави для перегляду рішення районного суду в апеляційному чи касаційному
порядку,  право на що заявниками вже
реалізоване.

Після
скасування попередньої ухвали районного суду,
при новому розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення,  районним судом належним чином досліджені
матеріали справи і дані обґрунтовані правові висновки.

Наведене
свідчить,  що висновок районного суду в
ухвалі від 17 травня 2007 року щодо відсутності підстав для задоволення заяви
про ухвалення додаткового рішення відповідає наведеній нормі цивільного
процесуального права.

Крім
того,  аналогічна заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 7 квітня
2003 року вже була розглянута відповідно до приписів  ст.
214 ЦПК України 1963р.,  який діяв
на той час,  та у її задоволенні чинною
ухвалою Дзержинського районного суду м.
Харкова від 14 квітня 2003 року було відмовлено (т. 3 а.с.  295,
303).

Що
стосується інших вимог,  які містяться в
заявах про ухвалення додаткового рішення,
то відповідно до  ст.  303 ЦПК України вони не підлягають
апеляційному розгляду,  оскільки при
розгляді справи у суді першої інстанції не заявлялись.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
п. 1 ч. 2  ст.  307,
п. 4 ч. 1  ст.  314,
ст.  ст.  313,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_1,    ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу
Дзержинського районного суду м.   Харкова
від  17 травня 2007  року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не
підлягає.