Справа№ 22-ц-1625/07          Головуючий у 1-й інстанції Шкірай M.I.
Категорія 41                             Доповідач
апеляційного суду Буренкова К.О.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,

суддів
Базовкіної Т.М., Галущенка О.І.,

при секретарі
судового засідання Танцюріній СМ.,

за участю позивача та його представника ОСОБА_2, представника відповідача -
Друкер О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду від 7 червня 2007 p., ухвалене за його
позовом до ВАТ «Миколаївський монтажно-заготівельний завод» про стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

29 березня 2007 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ВАТ «Миколаївський
монтажно-заготівельний завод» про стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Позивач зазначав, що працював у відповідача з 12 травня
2005 р. по 27 лютого 2006 р. Проте при звільненні відповідач не провів з ним
розрахунок по заробітній платі.

Рішенням
Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 грудня

2006  р. на його користь    з відповідача стягнуто 1650 грн. моральної
шкоди та

зобов'язано
внести запис в трудову книжку.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 117 КЗпП, позивач просив
стягнути на його користь з відповідача 3384 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку, виходячи із середнього заробітку 330 грн. в місяць.

Рішенням   Корабельного   районного суду м. Миколаєва  від 7 червня

2007 р.
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати як незаконне.
Апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають вимогам
матеріального та процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його
представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення
скасуванню із ухваленням нового рішення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що
оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по
заробітній платі

вирішені
рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2006 р., то підстав для
стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку не
вбачається.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він суперечить
вимогам процесуального закону та не відповідає дійсним обставинам справи та
наявним в ній доказам.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 14 грудня 2006 р. на користь позивача з відповідача стягнуто 1650
грн. моральної шкоди у зв'язку з порушенням його трудових прав, пов'язаних з
несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою розрахунку при звільненні та
відмовою внести запис щодо його роботи в трудову книжку.

Дані вимоги позивача зводяться до стягнення середньомісячної заробітної за
час затримки з ним розрахунку при звільненні з роботи і предметом згаданого
вище судового розгляду не були.

Судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу в ВАТ «Миколаївський
монтажно-заготівельний завод» з 12 травня 2005 р. Звільнений з роботи 27 лютого
2006 р. З даним позовом звернувся до суду лише 29 березня 2007 р. Остаточний
розрахунок з позивачем проведено відповідачем 27 листопада 2006 р.

Позивачем заявлені вимоги про застосування передбаченої ст. 117 КЗпП
санкції за порушення вимог ст. 116 цього Кодексу, якою передбачені строки
розрахунку по заробітній платі при звільненні з роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті,
міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Будь - яких доказів того, що пропуск, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП строку
звернення до суду з даним позовом обумовлено поважними причинами, позивач суду
не надав і з клопотанням щодо поновлення цього строку не звертався.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском ним, передбаченого ч.1
ст.233 КЗпП строку звернення до суду з даними вимогами.

Керуючись ст.
ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Корабельного районного суду
від 7 червня 2007 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до верховного суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.