Справа №22-1200/07                                   Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Давискиба Н.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
.УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.                                                                                         м. Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого - Стрелець Л.Г., суддів- Давискиби Н.Ф., Спас О.В.,

при секретарі
- Вертелецькій І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про стягнення суми боргу, суми грошових
витрат від інфляції, процентів за прострочення грошового зобов'язання, суми упущеної вигоди та моральної шкоди внаслідок
невиконання зобов'язань по договорам позики,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2005р. ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3 про стягнення з них суми боргу. В позові зазначала, що 21.07.2003р. уклала
з відповідачами договір займу строком на три місяці
та передала їм у виконання договору 2000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 28.04.2005р., складає 10100
грн. Про факт отримання грошей відповідачами була складена розписка. На
підставі того, що відповідачі не повернули вказану
суму боргу, позивачка просила суд стягнути з них 10100 грн.

Під час судового розгляду справи позивачка уточнила і доповнила свої
позовні вимоги, відповідно до їх останньої редакції
позивачка пояснила, що 23.02.2003р. вона позичила ОСОБА_2. грошову суму, еквівалентну 1200 доларам США, з терміном повернення - 2 тижні, проте ОСОБА_2. свого
зобов'язання не виконав і гроші не повернув. Після цього, 21.07.2003р. вона позичила сумісно ОСОБА_2. та ОСОБА_3 гроші у сумі,
еквівалентної 2000 доларам США з терміном
повернення - 3 місяці, проте ОСОБА_2. своїх зобов'язань також не виконав. Після цього, 22.06.2004 р. ОСОБА_2.
відповідно до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4.,
позичив у ОСОБА_1. 15900 грн. як еквівалент 3000 доларів США з терміном повернення
-21.06.2005р., проте і цих грошей в обумовлений договором термін він не
повернув. На підставі викладеного,
позивачка   вимагала   стягнути
виключно з ОСОБА_2. суму

2

грошового боргу
у розмірі 32066 грн., суму грошових втрат від інфляції у
розмірі 9166,61 грн. та процентів за прострочення
грошового зобов'язання у розмірі 2801,40 грн., суму упущеної вигоди у розмірі 35000 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 листопада
2006 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. суму грошового боргу у розмірі
32066 грн., 1787 грн. 05 коп. процентів за прострочення грошового зобов'язання,
а всього 33853 грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь держави 776 грн. 32 коп.
недоплаченого нею судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. судові витрати у розмірі 809грн. 97 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати вказане рішення як таке, що прийняте з
порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідача, осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. передала ОСОБА_2. у липні 2003 року в борг 2000 доларів США, що еквівалентно 10100 грн.
національній валюті України, які він зобов'язався повернути через
3-місяці; у лютому 2003 року 1200 доларів США, що еквівалентно 6066 грн. національній валюті України та у червні 2004 року -
3000 доларів США, що
еквівалентно 15900 грн. національній валюті України, які відповідач
зобов'язався повернути до 21.06.2005 року, а усього - 17000 доларів США, що еквівалентно 32066 грн. Договори були укладені в
письмовій формі (а.с.5,25,75)

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із
того, що укладений договір позики відповідає вимогам ст.. 375 ЦК України 1963 р. та ст.. 1047 ЦК України 2004 р., за цим договором відповідач не виконав зобов'язання по
поверненню боргу, тому суд стягнув з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. - 32066 грн.
боргу і відповідно до ст..214 ЦК УРСР в ред..1963 p., ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України в ред..2004 року - 3% річних з простроченої суми (відповідно 422,41+871,96+492,68) +
1787 грн. 05 коп.

Висновок суду
ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах. Відмовляючи в
задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми грошових втрат від інфляції, суми упущеної вигоди та моральної
шкоди внаслідок невиконання зобов'язань по договорам позики, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1. не надано суду доказів факту знецінення долару США, тобто валюти, в якій виражено грошове зобов'язання і за якою
обраховується сума боргу за договорами.

Не доведений позивачкою і факт упущення нею вигоди внаслідок невиконання ОСОБА_2.
своїх грошових зобов'язань.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт
спричинення ОСОБА_1. моральної шкоди не знайшов свого
підтвердження і відмовив в цій частині у задоволенні позову.

Крім того, згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за
заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у
випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України 2004 року, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

3

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу
невиконання договірних зобов'язань, договором
позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

Суд повно і всебічно з"ясував обставини справи, перевірив доводи
позивачки та заперечення відповідача, зібраним доказам дав належну
оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Підстав для
його змін або скасування не встановлено.

Керуючись CT..209 п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.
Рішення Вільнюського районного суду Запорізької
області від 13 листопада 2006 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного
Суду України.