УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 липня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г.

суддів Шаповалової О А., Горбань В.В. при секретарі
Гончарук В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Нікітського ботанічного саду -Національного наукового центру, третя особа -
ОСОБА_2, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 04.04.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

01.02.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нікітського ботанічного
саду - Національного наукового центру, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що наказом № 250 від 02.11.1987
року позивач був прийнятий на посаду старшого лаборанта відділу захисту рослин
Нікітського ботанічного саду. У вересні 1993 року переведений на посаду
інженера в цієї ж організації. Наказом № 293 від 29.12.2006 року позивач
звільнений за скороченням чисельності штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.
Звільнення вважає незаконним, оскільки, на його думку, адміністрацією
Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру неодноразово було
порушено трудове законодавство, що полягало в наступному. Так, адміністрація
порушила вимоги ст. 42 КЗпП України про те, що переваги в залишенні на роботі
надаються особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним
заробітком; вимоги ст. 49-2 КЗпП України про те, що при звільненні за
скороченням штатів адміністрація підприємства повинна обов'язково піклуватись
про працевлаштування звільнених і надати вибір посад; звільнені працівники не
були запрошені до участі у засіданні профспілкового комітету 08.12.2006 року,
де вирішувалось питання про надання згоди на звільнення. Крім того, вважає, що скорочення
посади інженера було фіктивним. На підставі ст.ст. З, 5 ЦПК України, ст.ст. 42,
232, 233 КЗпП України, просив поновити його на роботі на посаді інженера
відділу агроекології і нових методів захисту рослин Нікітського ботанічного
саду - Національного наукового центру; стягнути з Нікітського ботанічного саду
-Національного наукового центру середню заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 31.12.2006 року.

28.02.2007 року позов ОСОБА_1 був доповнений, він просив визнати незаконним
наказ № 293 від 29.12.2006 року про своє звільнення як інженера відділу
агроекології і нових методів захисту рослин Нікітського ботанічного саду -
Національного наукового центру за скороченням чисельності штату на підставі п.1
ст. 40 КЗпП України та про виплату вихідної допомоги у розмірі заробітної плати
і грошової компенсації за 28 календарних днів за невикористану відпустку.
Просив стягнути з Нікітського ботанічного

Справа №22ц-4275/2007

саду - Національного
наукового центру моральну шкоду у розмірі 20 тисяч гривень. Заподіяння
моральної шкоди мотивував тим, що з моменту отримання інформації про
звільнення, яке вважає незаконним, погіршився стан його здоров'я, він переніс
душевні страждання, змінився уклад його життя.

В запереченнях на позов від 27.02.2007 року директор Нікітського
ботанічного саду -Національного наукового центру ОСОБА_2 просив в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.
Наполягав на тому, що звільнення ОСОБА_1
з роботи було законним, оскільки були дотримані всі норми трудового
законодавства з боку роботодавця.

В запереченнях на доповнення до позову від 14.03.2007 року директор
Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру ОСОБА_2 просив в
задоволенні доповнених позовних вимогах ОСОБА_1
також відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість.

Рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 04.04.2007 року у
задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційні доводи зводяться до того, що судом при розгляді справи не прийняті
до уваги, не враховані і не перевірені факти, які мають суттєве значення для
правильного розгляду справи, а саме при його звільненні за п.1 ст.40 КЗпП
України було грубо порушено порядок скорочення штатних одиниць при скороченні
штатів у НБС-ННЦ, ч.І, ч.2 ст.42, ч.2 ст.40 КЗпП України, порядок звільнення,
передбачений ст.49-2 КЗпП України, строки внесення запису в його трудову книжку
про звільнення, встановлені ст.48 КЗпП України, профспілковим комітетом
порушено ст.43 КЗпП України і ст.39 Закону України „Про професійних спілках, їх
правах і гарантіях".

В запереченнях на апеляційну скаргу директор Нікітського ботанічного саду
-Національного наукового центру ОСОБА_2 просить рішення Ялтинського міського
суду АР Крим від 04.04.2007 року залишити»без змін, в задоволенні апеляційної
скарги ОСОБА_1 відмовити.
Наполягає на тому, що звільнення з роботи позивача було законним.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, а рішення
суду вважає законним і обґрунтованим.

Суд в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи,
дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов вірного висновку, що
трудові права позивача при його звільненні на підставі п.1 ст.40 КЗпП України
не порушені і не підлягають судовому захисту.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується і вважає їх такими, що
відповідають фактичним обставинам справи, нормам КЗпП України і нормам ЦПК
України.

Судом встановлено, що наказом № 293 від 29.12.2006 року ОСОБА_1 звільнений з
роботи з посади інженера відділу агроекології і нових методів захисту рослин
Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру, за скороченням
чисельності штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду
судами трудових спорів", які згідно зі ст.7 ЦК України є правовим звичаєм, розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і
праці, зокрема скорочення чисельності і штату, чи додержано власником або
уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення
працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те,
що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації,

чи не користувався вивільнюваний працівник переважним
правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне
вивільнення.

Всі ці обставини
судом першої інстанції при розгляді справи були з'ясовані, їм була дана належна
правова оцінка відповідно до вимог ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України.

Судом встановлено,
що відповідач по справі є юридичною особою, науково-дослідною установою
Української академії аграрних наук. Протоколом засідання президії Української
академії аграрних наук № 12 від 03.08.2006 року за результатами державної
атестації науково-дослідних установ, було постановлено скоротити чисельність
працівників Нікітського ботанічного саду - Національного наукового центру на 10
штатних одиниць (а.с. 29,30) На виконання даної постанови директором
Нікітського ботанічного саду 20.10.2006 року був прийнятий наказ № 80-а „Про
скорочення штатів", згідно з яким підлягала скороченню між інших і посада
інженера відділу агроекології і нових методів захисту рослин, яку займав
позивач по справі.

Тобто,судом
встановлений факт, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації
виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності працівників підприємства.
Право визначати чисельність і штат працівників належить лише власнику або
уповноваженому ним органу, суд при цьому не вправі обговорювати питання
доцільності скорочення чисельності або штату працівників. Власник, між іншим,
має право чисельність працівників одних посад зменшити, здійснивши звільнення
працівників, та одночасно прийняти рішення збільшити чисельність інших посад,
як це було зроблено директором Нікітського ботанічного саду. В такому разі
доводи апелянта щодо фіктивності та недоцільності скорочення посади інженера
відділу агроекології і нових методів захисту рослин не заслуговують на увагу,
як необгрунтовані.

Суд прийшов до
правильного висновку, що процедура, передбачена трудовим законодавством для
звільнення працівників за ініціативою власника або уповноваженого ним органу на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, останнім була дотримана. Так, ОСОБА_1 за два
місяця був персонально попереджений про наступне вивільнення, як це вимагає ч.І
ст.49^2 КЗпП України, про що є його особистий підпис від 31.10.2006 року, який
засвідчує те, що з наказом від 20.10.2006 року „Про скорочення штату" за №
80-а ОСОБА_1 був ознайомлений (а.с. 36). В цьому ж наказі (п.п. 5-8) працівникам,
які підпадають під скорочення, було запропоновано іншу роботу на цьому ж
підприємстві (робота в бригадах виробничого відділу, сторожа, чергових
корпусу), що також відповідає вимогам ч.2 ст. 49-2 КЗпП України і спростовує
доводи апелянта про те, що відповідачем порушені норми трудового законодавства
в тій частині, що іншу роботу власник повинен був запропонувати одночасно з
попередженням про наступне вивільнення.

Доводи апелянта
про те, що він мав на підставі ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення
на роботі, колегія судів вважає необгрунтованими, оскільки до кругу робітників,
які мають переважне право нгг залишення на роботі, і робітників, які таких
переваг не мають, входять всі робітники, які займають таку ж посаду і виконують
таку ж роботу на підприємстві. Але як убачається із штатного розпису
Нікітського ботанічного саду (а.с. 39), на підприємстві була лише одна посада
інженера.

Не заслуговують
також на увагу посилання апелянта на те, що йому не було запропоновано посаду
інженера, яку було введено наказом № 80-а від 20.10.2006 року, оскільки
власником було введено нову посаду з іншими посадовими обов'язками, пов'язаними
з доглядом за технікою, а крім того, переважне право на залишення на роботі не
тотожне праву на працевлаштування на нову посаду. В процесі працевлаштування
осіб, які підлягають вивільненню в зв'язку із змінами в організації виробництва
і праці, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила про переважне
право на залишення на роботі, встановлені ст. 42 КЗпП України.

Судова колегія погоджується також з висновками суду
першої інстанції щодо дотримання власником підприємства вимог ч.І ст. 43 КЗпП
України про те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1
ст. 40 Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу
первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Така згода
профспілковим  комітетом Нікітськогр
ботанічного

саду - Національного
наукового центру, згідно протоколу від 03.03.2007
року (а.с. 55), була надана. Засідання профспілкового комітету проводилось без
участі ОСОБА_1, який
повторно не з'явився на засідання (раніше засідання проводилось 08.12.2006
року). Крім того, саме рішення профспілкового комітету від 03.03.2007 року, яке
проведено вже після звільнення позивача саме по собі не впливає на законність
наказу про звільнення і не свідчить про порушення прав позивача, оскільки
08.12.2006 року було прийнято рішення і дано згоду адміністрації відповідача на
звільнення робітників за п.1 ст.40 КЗпП України, в тому числі і на звільнення
позивача ОСОБА_1 (а.с.49, 53-56).

Інші доводи апеляційної скарги були предметом перевірки та аналізу судом
першої інстанції, в рішенні наведені відповідні мотиви, а тому судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим
відповідно до ст.213 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 04 квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги
протягом двох місяців з дня набрання законної сили до суду касаційної
інстанції.