Справа № 22ц - 912/07                                       Головуючий
у 1 інстанції Дильний Г.М.
41                                                        Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 р.
листопада 1                                                                                                    місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
судді Шевчук Л.Я.

суддів Данилюк
В.А.,  Мудренко Л.І.

при секретарі
Тарасюк Ю.А.

з участю
представника відповідача Лісневського В.Г. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «АМТ-Труби» про стягнення компенсації витрат на
оплату проїзду,  середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача
товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Труби» на рішення Іваничівського
районного суду Волинської області від 15 червня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Іваничівського районного суду від 15 червня 2007 року позов ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ-Труби» (Далі ТзОВ «АМТ-Труби))
задоволено частково.

Постановлено
стягнути з ТзОВ «АМТ-Труби» в користь ОСОБА_1 заборговану суму компенсації
витрат на оплату проїзду до місця роботи у розмірі 360 грн.,  суму середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку в сумі 19884 грн. 92
коп. та моральну шкоду у розмірі 200 грн.

Стягнути
з ТзОВ «АМТ-Труби» в доход держави судовий збір у розмірі 210 грн. 94 коп. та
30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Допустити
негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у
розмірі 2500 грн.

Не
погоджуючись із зазначеним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
у якій вказує,  що при винесенні
рішення Іваничівським районним судом неповно з'ясовано обставини справи,  не доведено обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими,  порушено норми матеріального і процесуального
права,  зокрема,  неправильно застосовано  ст. 117 КЗпП України,

2

якою передбачено відповідальність за порушення
строків розрахунку при звільненні лише при наявності вини підприємства,  тоді як в даному випадку вина відповідача не
була доведена в судовому засіданні. Не доведено також факту заподіяння позивачу
моральної шкоди. Крім того,  справу було
розглянуто у відсутності представника відповідача,  який не був належним чином повідомлений про
час і місце розгляду справи.

В
зв'язку з наведеним просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши    пояснення    представника   відповідача
Лісневського   В.Г.,

перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи,   колегія суддів

дійшла висновку,  що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з наступних

підстав.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено,  що позивач ОСОБА_1 з 25 листопада 2005 року
працювала на посаді лаборанта в ТзОВ «АМТ-Труби»,  06.06.2006 р. була переведена на посаду
заступника директора з виробництва з окладом 2500 грн.,  згідно наказу №78/к від 17.08.2006 року була
звільнена відповідно до  ст. 38 КЗпП
України з даного підприємства. Позивач проживає у м. Нововолинську.

Відповідно
до наказу №23 від 30 березня 2006 року в зв'язку з переведенням підприємства з
м. Нововолинськ до смт. Іваничі ТзОВ «АМТ-Труби» було зобов'язане проводити
відшкодування працівникам вартості проїзду до місця роботи. Дана гарантія
передбачена також і колективним договором.

Оплата
проводиться згідно тарифів,  встановлених
для громадського транспорту.

Виходячи
з вартості проїзду з м. Нововолинська до смт. Іваничі та відповідно до
кількості відпрацьованих позивачем днів сума компенсації,  що підлягає стягненню,  становить 360 грн. і не оспорюється
відповідачем.

Оскільки
відповідачем дана сума позивачу не виплачувалася,  то суд першої інстанції правомірно стягнув її
в користь позивача ОСОБА_1

Крім
того,  підприємство заборгувало ОСОБА_1
заробітну плату і в день її звільнення не провело розрахунку.

Заробітну
плату позивачу було виплачено лише 4 лютого 2007 року. Відповідно до  ст.
ст. 116,  117 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх сум,
що належать йому,  провадиться в
день звільнення,  а в разі невиплати з
вини власника належних звільненому працівникові сум,  підприємство повинне виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким
чином,  суд дійшов вірного висновку про
стягнення з ТзОВ «АМТ-Труби» середнього заробітку ОСОБА_1 в її користь за весь
період з дня звільнення до моменту виплати їй розрахункових. Розрахунок суми
проведено судом у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної
плати,  затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.

Твердження
апелянта про відсутність вини підприємства у затримці виплати заробітної плати
спростовуються актом перевірки територіальної державної інспекції праці у
Волинській області від 25.09.2006 року (а.с. 21-22),

з

довідкою   з
прокуратури   Волинської
області     на     звернення     одного
з працівників даного підприємства (а.с. 70-71).

Відповідно
до  ст. 237' КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться
у разі,  якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що при
вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно
врахував ту обставину,  що тривала
невиплата заробітної плати позивачу ОСОБА_1 безперечно призвела до втрати нею
нормальних життєвих зв'язків та вимагала додаткових зусиль для організації
життя,  а тому,  виходячи із засад розумності,  стягнув у користь ОСОБА_1 200 грн. моральної
шкоди.

Що стосується доводів відповідача про порушення норм процесуального
права,  то вони спростовуються
матеріалами справи.

Зокрема,  як вбачається із розділу судових оголошень у
газеті «Волинь-нова» від 7 червня 2007 р. №62 (а.с. 150),  в зв'язку з неодноразовим поверненням судових
повісток,  адресованих відповідачу,  відповідач був викликаний в суд через
оголошення у пресі,  а тому вважається
повідомленим про час і місце розгляду справи.

Отже,  доводи апеляційної скарги не спростовують
законних і обгрунтованих висновків суду,
рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального
права,  і підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись  ст.
ст. 303,  307,  308,
313,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу    відповідача   -
товариства    з    обмеженою відповідальністю «АМТ-Труби»
відхилити.

Рішення
Іваничівського районного суду від 15 червня 2007 року у даній справі залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України на протязі двох місяців після набрання нею законної сили.