Справа №22-1615                                                                           Головуючий
2007р.                                                                                       інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗО
травня 2007 року                                                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого
:   Кримської О.М.

Суддів:                Маловічко С.В.

Боєвої В.В.

При секретарі:
БабенкоТ.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня
2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства
„Могучий" Мелітопольського району Запорізької області (далі -ПП
„Могучий") про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

20 квітня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП „Могучий" про усунення
перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що 14 квітня 2000 року між ним та ПП „Могучий" було укладено
договір оренди земельної частки (паю), терміном на 25 років. Договір був
зареєстрований у Промінівській сільській раді. На час укладення договору
земельна' ділянка належала позивачу на підставі земельного сертифікату на право
на земельну частку, виданого 28 січня 2000 року розміром 8,85 в умовних
кадастрових гектарах, вартістю 31599 грн.

15 грудня 2000 року він отримав Державний акт на право
приватної власності на землю. Після отримання ним Державного акту на право
приватної власності на земельну ділянку договір земельної частки (паю) не
переукладався.

Починаючи з 2004 року позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою розірвати відносини, які склалися між ними на підставі
договору оренди земельної частки, але відповідач, незважаючи на його чисельні
прохання, продовжує користуватися земельною ділянкою та чинити перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, чим порушує його право власності на землю.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд зобов'язати
відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить
позивачу на праві приватної

власності, повернути земельну ділянку та стягнути на його користь моральну
шкоду - 1000 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21
грудня 2006 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення постановлено з порушенням
норм Матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що незважаючи на зміни щодо предмету договору, дія договору
оренди на земельну частку (пай) не припинена, зобов'язання сторін виконуються
та відповідач у судовому засіданні довів правомірність своєї поведінки.
Зазначеною обставиною, тобто зміною предмета договору оренди, як підставою для
його припинення та переукладення, позивач позов не обґрунтував, письмовою
заявою у відповідності до ст. 137 ЦПК України такі вимоги не оформлював, а тому
предметом судового розгляду вони не були.

Однак погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки
висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі пп. З і 4 ч. 1.
ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині залишення без
задоволення вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та
її поверненні підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 квітня 2000 року між
сторонами було укладено договір оренди земельної частки (паю) терміном на 25
років. Ця ділянка на час укладення договору належала позивачу на підставі
виданого 28 січня 2000 року земельного сертифікату на право на земельну частку
(пай), розміром 8,85 умовних кадастрових гектарів.

На підставі рішення виконкому Промінівської сільради від 15 грудня 2000
року, № 90 позивач отримав державний акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 8,82 гектарів в межах згідно з планом (а.с.3).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що право позивача на
землю порушено і підлягає захисту, оскільки після одержання державного акту на
право приватної власності на землю та виділення земельної ділянки в натурі
згідно з п. 2. З Типового договору оренди земельної частки (паю) (затверджений
наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000
року, № 5) зобов'язання сторін за укладеним договором припиняються відповідно
до чинного законодавства.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що жодна із сторін не зверталась
з пропозицією про укладення договору оренди земельної ділянки, зігдно
Державного акту на право приватної власності на земельну ділянкау, а навпаки,
дії позивача свідчать про небажання його укладати такий договір. Починаючи з
2004 року позивач неодноразово звертався до відповідача, як усно так і
письмово, з вимогою щодо припинення орендних відносин за договором оренди
земельної частки (паю) від 14.04.2000 року.

Крім того, відповідач не подавав до суду позов про спонукання позивача про
укладення договору оренди земельної ділянки.

Всі заперечення відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог
позивача, стосуються підстав розірвання договору оренди саме земельної ділянки,
яка виділена на місцевості, а не припинення зобов'язань за договором оренди
земельної частки (паю), а тому суд вважає їх безпідставними та не приймає їх до
уваги .

За таких обставин , колегія суддів вважає, що рішення
районного суду про відмову позивачу повернути земельну ділянку та не чинити
йому перешкод у користуванні нею не відповідає вимогам чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позов
ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та її
поверненні, підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає, що підстави для відшкодування моральної
шкоди відсутні, оскільки позивач не довів свого позову у цій частині, що є його
обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Таким чином в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст.
ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21
грудня 2006 року по цій справі в частині залишення без задоволення позовних
вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

„Зобов'язати Приватне підприємство „Могучий"
Мелітопольського району Запорізької області усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою площею 8,82 гектарів в межах, згідно з планом,
розташованою на території Промінівської сільської ради  та повернути її власнику - ОСОБА_1".

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно, проте може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.