РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18   липня
2007   року   колегія
суддів   судової  палати
у   цивільних   справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді                                  Іващенко В.В.

Суддів                                                        Летягіної О.В.

Руснак А.П.

При секретарі Іванові O.K.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя
особа: ОСОБА_3, - про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення
Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 07.02.2007 року,

в с тан о в ил а:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3,
- про відшкодування майнової шкоди у сумі 14757 грн. та моральної шкоди у
сумі 7000 грн.

Позов мотивовано
тим, що з вини відповідача ОСОБА_2,
який керував автомобілем «Мерседес»,
06.08.2002 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був
пошкоджений його автомобіль - ГАЗ 3110, яким керував його син -ОСОБА_3.
Позивачу була завдана майнова шкода на вказану суму. Також йому була завдана
моральна шкода, яка полягає в перенесених ним душевних стражданнях у зв'язку з
пошкодженням автомобіля. Позивач був позбавлений тривалий час можливості
користуватися автомобілем, відвідувати своїх родичів та друзів, які живуть в
різних місцях Криму та України і, таким чином, він був вимушений докладати
додаткові зусилля для організації свого життя.

Рішенням
Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 07.02.2007 року позов
ОСОБА_1 задоволений частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 14757 грн.
92 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди, 5000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди, 168 грн. 30 коп. у рахунок відшкодування витрат
по сплаті державного мита, 588 грн. 80 коп. у рахунок відшкодування витрат на
проведення судових експертиз, а всього 20515 грн. 02. коп. В решті позовних
вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з
вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2
подав на нього апеляційну скаргу, у який просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволені позову у повному
обсязі, посилаючись на порушення вимог матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, на порушення ОСОБА_3 п. 12.4 Правил дорожнього руху, про перевищення
їм швидкості руху на перехресті, де відбулося зіткнення автомобілів. Відповідно
до висновку автотехнічної експертизи, ІНФОРМАЦІЯ_1 рухався зі швидкістю не менш
82,4 км/г замість допустимої - 60 км/г. Це порушення п. 12.4 Правил дорожнього

Справа № 22-ц-35872007р.         Головуючий в 1 інстанції: Козленко В.В.

2

руху, як стверджує ОСОБА_2,
привело до зіткнення автомобілів. Дана обставина не вказана в рішенні суду,
що свідчить про його необґрунтованість та однобічність.

Крім цього, ОСОБА_2 вказує, що в
матеріалах справи знаходиться інший висновок судової авто технічної експертизи
від 24.05.2004 року, з якого слідує, що водій ОСОБА_3 в момент руху с допустимою
швидкістю 60 км/г мав технічну можливість запобігти зіткнення шляхом
своєчасного гальмування. Відповідно до висновків даної експертизи, ОСОБА_3
порушив не тільки п. 12.4, але і п. 12.3 Правил дорожнього руху, що знаходиться
у причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідач вказує, що
суд не дав не якої оцінки даному висновку експертизи, що свідчить про порушення
судом вимог закону про об'єктивність, всебічність розгляду справи, які
передбачені ст.ст. 60, 212 - 215 ЦПК України.

Апелянт також
вказує, що в цьому висновку експерту зроблений висновок про те що, при
швидкості його автомобіля в 20 км/г, про що він постійно стверджував, в його
діях не має порушення Правил дорожнього руху, яки були у причинному зв'язку з
подією. Даний зв'язок можливий тільки при швидкості автомобіля відповідача від
14 до 15,5 км/г, яка не відповідає вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху.
Таким чином, при усіх обставинах відповідно до висновків експертизи ОСОБА_3
повинен в ДТП.

ОСОБА_2 вважає, якщо, суд визнав його винним, то вина в ДПТ
повинна бути обоюдною і суд
зобов'язаний був надити цієї обставині належну оцінку та тільки після цього
робити висновки про його винність.

Також суд першої
інстанції не врахував, як вважає апелянт, що його стаж водія складає більш 25
років, але уОСОБА_3 - 1 рік. Висновки суду про винність відповідача з
урахуванням викладених доводів не відповідають вимогам ст.ст. 1166, 1167,1188
Цивільного кодексу України.

Відповідач
вказує на те, що ОСОБА_1 не довів заподіяну йому моральну шкоду. Суд також не
врахував наявність порушень п. 8.10 Правил дорожнього руху у діях водія ОСОБА_4, автомобіль якого
находився не перехресті у недозволеному місці та перешкоджав руху. Про це
стверджується у висновку автотехнічної експертизи від 22.10.2003 року.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є частково обгрунтованою і
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
позов і визнаючи розмір грошового відшкодування майнової шкоди у сумі 14757
грн. 92 коп., суд виходив із того, що вина відповідача ОСОБА_2 в скоєні ДТП
підтверджується постановою Ялтинського міського суду від 12.11.2002р. про
притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП
України та висновком автотехнічної експертизи від 22.10.2003р., згідно з
висновками якої дії відповідача не відповідали вимогам п. п. 10.1 та 16.6 ПДР
України.

З такими
висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають
обставинам справи, грунтуються на доказах, наданих сторонами, правильному
визначенню характеру і змісту виниклих між сторонами правовідносин, правильному
застосуванню норм матеріального і процесуального права.

Довід апелянта
про наявність змішаної вини у ДТП
колегія суддів не приймає до уваги, оскільки він спростовується вищезгаданими
доказами, крім того показаннями свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
матеріалами ДАІ, протоколом огляду і перевірки технічного стану автомобіля
„ГАЗ-3110", згідно з яким ричаг перемикання передач знаходився на
2-передачі.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.,
суд не врахував вимоги ч.3 ст. 23 ЦК
України, згідно з якою розмір відшкодування моральної шкоди визначається
судом залежно від характеру правопорушення, глибини

3

фізичних
та душевних страждань, здібностей потерпілого, позбавлення його можливості

їх реалізації, ступеня вини особи, а також з урахуванням
інших обставин, які мають

істотне
значення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., суд
виходив із того, що моральні страждання потерпілого
пов'язані з пошкодженням автомобіля, що вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За таких обставин не можна погодитися з розміром грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., колегія вважає
обґрунтованими доводи апелянта в цієї частині,
оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не враховані вимоги
розумності і справедливості.

Колегія суддів з урахуванням вищезгаданих обставин і керуючись п.3 ч.1 ст.
307, п.4 ч.1 ст. 309 ЩІК України, змінює рішення суду в
частині визначення розміру грошового відшкодування моральної
шкоди, зменшивши цей розмір з 5000 грн. до 500 грн.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4,
314, 316 Цивільного процесуального Кодексу України, колегія судців,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим-від 07.02.2007
року в частині визначення розміру грошового
відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши цей розмір з 5000 грн. до
500 грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено
в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців.