АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   м.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22-к-2413/2007

12
вересня 2007 року                                                                           м.  Київ

Колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.  Києва в складі:

Головуючого:
Горелкіної Н.А.

Суддів:       Мороз Л.Л.,  Слободянюк С. В.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про встановлення факту
нещасного випадку на виробництві і видачу акту форми Н-1 за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від
7 травня 2004 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4
листопада 2004 року,  -

встановила:

В квітні
2002 року ОСОБА_1.
звернулась до суду з вказаним позовом,
мотивуючи його тим,  що з 18
травня 1993 року до 16 лютого 1995 року вона працювала у відповідача машиністом
електровоза поверхні. З 16 лютого 1995 року працювала електрослюсарем,  з 17 серпня 1998 року машиністом електровоза,  з 12 липня 2001 року прибиральницею службових
приміщень.

2
березня 2001 року,  працюючи машиністом
електровозу на дільниці ШТ-1,  в кінці
першої зміни вона отримала травму на виробництві при наступних обставинах: вона
забрала видачу 10 одиниць,  під»їхала до
стрілки,  щоб зробити маневр і
розформувати партію. Пішла відчіпляти останній вагон,  завантажений породою,  відчепити не могла,  залізла між вагонами,  уперлась спиною в один вагон,  а ногами в інший і намагалась роз»єднати
вагони. При цьому відчула біль в спині. Сторонні працівники допомогли роз»єднати
вагони. Допрацювала до кінця зміни,  а на
наступний день захворіла. 4 березня 2001 року звернулась до лікаря,  5 березня 2001 року була госпіталізована з
діагнозом -пояснично-хребтовий радикуліт вертеброгенний. Проходила різні види
лікування до листопада 2001 року. Рішенням МСЕК від 10 липня 2001 року вона
була визнана інвалідом III групи загального захворювання до 1 серпня 2002 року.

Просила
встановити факт отримання травми на виробництві 2.03.2001 року на ДП «Вугільна
компанія «Краснолиманська». Зобов»язати відповідача видати акт по формі Н-1.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7
травня 2004 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2004 року залишено без змін
рішення суду першої інстанції.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1.
ставить питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
касаційної скарги,  колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного,  суду м.
Києва вважає,  що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з
частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції в
межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті ним,  вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
й це вбачається з матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  відсутні передбачені статтею 338
ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені в
касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  337 ЦПК України,  колегія судців Судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду м.  Києва

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 7 травня 2004 року
та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2004 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно й оскарженню не підлягає.