Справа № 22ц-7566/2007 р.                                                     Головуючий
Категорія 40                                                                              суддя
Доповідач суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2007
р. Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
судді:                                             Дерев'янко
О.Г.

Суддів:                                                                 Басуєвої
Т.А., Повєткіна В.В.

При секретарі:                                                     Качур
Л.В.

Розглянув у
відкритому судовому засіданні в М.Дніпропетровську цивільну спра­ву за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня
2007 року

за позовом
ОСОБА_1 до Відділу виконавчої служби Юріївського районного управління юстиції
Дніпропетровської області про поновлення на роботі,   стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

Встановив:

20 грудня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду
з вказаним позовом до Державної виконавчої служби Дніпропетровської області,
посилаючись на те, що вона працювала на посаді державного виконавця виконавчої
служби Юріївського району з 01 вересня 2003 року, а наказом № 1092-к від ЗО
листопада 2006 року звільнена з поса­ди на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України
за систематичне невиконання своїх обо­в'язків. Наказом № 792-к від 23 серпня
2006 року, який вона вважає неправомірним, їй оголошено догану за порушення
строків надання інформації на звернення громадян та юридичних осіб та не
здійснення належних виконавчих дій по виконавчим прова­дженням. Данний наказ
вважає незаконним, оскільки не було враховано, що з 26 черв­ня по 07 липня 2006
року вона знаходилась на лікарняному, на цей час її обов'язки мав виконувати
старший державний виконавець ОСОБА_2
Своєчасно цей наказ не оскаржила з поважних причин, оскільки тривалий час
знаходилась на лікарняному, а саме: з 26 червня по 07 липня, з 07 серпня по 10
серпня, з 16 серпня по 18 серпня, з 24 жовтня по 06 листопада, з 07 листопада
по 09 листопада, з 20 листопада по 27 листопада 2006 року. Тому просила
поновити їй строк оскарження цього наказу. Наказ № 1092-к від 30 листопада 2006
року про звільнення вважає незаконним, оскільки 06 липня та 16 серпня 2006 року
постанови про відкриття виконавчих проваджень № 334 та № 344 нею не виносились,
оскільки на той час з поважних причин вона иула відсу­тня на роботі. Згідно з
наказом начальника ДВС Юріївського району ці провадження з серпня 2006 року
знаходились у іншого виконавця. Раніше на виконанні вже знаходи­лись виконавчі
провадження на цього ж боржника, тому копії запитів та інших доку­ментів, що
свідчать про здійснення виконавчих дій, були у виконавчих провадженнях № 334 та
№ 34 4. З боку в.о.начальника виконавчої служби був відсутній контроль за
своєчасним виконанням, тому він вирішив перекласти свою відповідальність за не­своєчасне
виконання судових рішень на неї (тобто позивачку). У зв'язку з викладе­ним
просила її позов задовольнити (а.с.4-8).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2007 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення' строку на оскарження
наказу № 7 92-к від 23 серпня 2006 року, про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.172-174).

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення її позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи
та невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не врахував,
що у неї були поважні причини, по яким вона не могла виконати відпо­відні
обов'язки належним чином, находження на лікарняному, у відпустці, відсут­ність
персоналу виконавчої служби тривалий час на робочому місці з підстав: учбова
або чергова відпустка та лікарняні (а.с.178-180).

Перевіривши
законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, коле­гія суддів
вважає, що скарга є обгрунтованою і підлягає задоволенню частково з на­ступних
підстав.

Постановлюючи
рішення про відмову у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що виконавчі провадження, які стали підставою для застосуван­ня
заходів дисциплінарної відповідальності до позивачки, перебували у її прова­дженні,
що підтверджується винесеними нею постановами про відкриття виконавчих
проваджень від Об липня та від 16 серпня 2006 року, і станом до 02 листопада
2006 року на час перевірки позивачка не здійснювала жодних заходів, спрямованих
на своєчасне виконання рішення суду, що призвело до порушення прав та законних
інте­ресів стягувача у виконавчому провадженні та неотримання стягувачем
присуджених йому рішенням суду коштів.

Колегія суддів
вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Згідно з п.3 ч.1
ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизна-чений строк, а також
строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках сис­тематичного
невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Як вбачається зі
справи, судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивачки щодо того, що
у неї були поважні причини невиконання покладених на неї обов'язків.

Судом першої
інстанції не перевірені доводи позивачки про те, що виконавчі провадження № 334
та № 344 знаходились на виконанні у державного виконавця ОСОБА_2

На аркушах № 39
та № 40 «Книги обліку виконавчих документів, переданих дер­жавному виконавцю
ОСОБА_1», що оглянута у суді апеляційної інстанції, відсутні підписи позивачки
про отримання нею виконавчих проваджень № 334 та № 344.

Для перевірки
доводів позивачки суду першої інстанції слід було оглянути «Книгу обліку
виконавчих документів, переданих державному виконавцю ОСОБА_2» на предмет, чи
передавались йому на виконання виконавчі провадження № 334 та № 34 4.

З вказаної книги
вбачається, що 28 липня 2006 року позивачка отримала вико­навче провадження за
№ 336 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі 6283,36 грн.,
відкрите на підставі того ж виконавчого листа, що і ви­конавче провадження №
344, яке 28 липня 2006 року повернуте нею до канцелярії, а в графі № 11
«адресат, якому надсилається документ» записано «відмова».

Вказане
провадження № 336 судом першої інстанції досліджене не було, у зв'язку з чим 28
липня 2006 року позивачка повернула його у канцелярію виконавчої служби не
з'ясовано.

На аркуші № 27
вказаної книги є
відомості про заходження на виконанні пози­вачки виконавчих проваджень за № 228
та № 229 про стягнення з ОСОБА_3 кош­тів на користь Кредитної спілки «Соціум».

Суду першої
інстанції слід було дослідити виконавчі провадження № 228 та № 229 про
стягнення з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Соціум», чи здійс­нювались
позивачкою необхідні запити, що свідчать про здійснення нею виконавчих дій та
про певний результат виконання за цими виконавчими провадженнями, тим самим
перевірити доводи позивачки в цій частині.

Як вбачається з
виконавчих проваджень № 334 та № 344 про стягнення боргів з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4, на цей час рішення суду не виконані.

Разом з тим,
судом першої інстанції не вирішено питання, чи правильно нака­зом відповідача
про звільнення позивачки встановлено, що дії позивачки призвели до порушення
прав та законних інтересів стягувача у виконавчому провадженні та не­отримання стягувачем коштів,
присуджених рішенням суду, а згідно з цим, чи відпо­відає застосована до
позивачки міра дисциплінарного стягнення вимогам ст.149 КЗпП України.

У матеріалах
справи відсутні відомості про те, чи є позивачка членом профсо-юзної
організації та чи отримував відповідач згоду позивачка членом профсоюзного органу на її
звільнення.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції є необгрунтованим і підлягає скасуванню
у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Крім того, суд
першої інстанції, постановляючи рішення про відмову у позові до Відділу
виконавчої служби Юріївського районного управління юстиції Дніпропет­ровської
області не врахував, що позов було подано позивачкою до Державної вико­навчої
служби Дніпропетровської області, наказом якого позивачку було звільнено з
роботи.

Позивачка позовні вимоги в частині зазначення
відповідача не змінювала, про зміну відповідача з Державної виконавчої служби
Дніпропетровської області на Від­діл виконавчої служби Юріївського районного
управління юстиції Дніпропетровської області з заявою до суду не зверталася,
суд першої інстанції ухвалу з цього приво­ду не виносив.

Як вбачається з
пояснень представника Головного управління юстиції у Дніпро­петровській області
у суді апеляційної інстанції, на час ухвалення судового рішен­ня Державну
виконавчу службу Дніпропетровської області було реорганізовано.

Разом з тим, з
матеріалів справи вбачається, що з боку відповідача у справі приймав участь
представник Державної виконавчої служби Дніпропетровської області
(а.с.30,62-64,85-88,117-119).

Постановляючи
рішення про відмову у позові до Відділу виконавчої служби Юрі­ївського
районного управління юстиції Дніпропетровської області, суд першої інста­нції
не з'ясував, хто і з якого часу є правонаступником Державної виконавчої служби
Дніпропетровської області, зазначеної відповідачем у позовній заяві, і не залу­чив
вказану особу до участі у справі у якості належного відповідача.  Тому рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд
відповідно до вимог п.4 ст.311 ЦПК Укра­їни.

У зв'язку з
викладеним і керуючись ст.ст.307, 309, 311 п.4,314,315 Цивільного
процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня
2007 року - скасувати.

Справу направити
до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на новий
розгляд.

Ухвала Апеляційного
суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення
і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання законної сили.