АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2007
року Апеляційний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді
Забродського М. І.

суддів: Миніч
Т.І.,  Олексієнка М. М.  при секретарі судового засідання Прищепі О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олевського районного суду Житомирської
області від 21 серпня 2007 року,

у  справі
за   позовом   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів
на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні
2007 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_1 в якому
зазначав,  що за період шлюбу в них
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3.

Рішенням
Олевського районного суду,  від 12 січня
2000 року шлюб між подружжям був розірваний,
а син залишений проживати з матір'ю. Проте ОСОБА_3 самостійно визначив
місце проживання та перейшов жити до батька. З того часу мати його матеріально
не підтримує і потребами сина не цікавиться.

Посилаючись
на  ст. 180 СК України,  ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всі видів її доходу,  але не менше 30 відсотків від прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням
Олевського районного суду Житомирської області,
від 21 серпня 2007 року,  позов
задоволений.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати. Вважає,  що висновок суду не відповідає обставинам
справи внаслідок чого було порушено норми матеріального і процесуального права.
Зокрема вона поштовим переказом направляла кошти сину,  але він їх не бажав отримувати. Крім
того,  суд не взяв до уваги довідку
міської ради з якої видно,  що син проживає
з нею та знаходиться на її утриманні.

Справа
22ц/2038                                     Головуючий
у суді 1 -ої інстанції Волощук B.B.

Категорія
36                                            Суддя-доповідач
Забродський М. І.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної
скарги,  суд вважає,  що скарга не підлягає задоволенню.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 2000 року. За цей період у них,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
народився син ОСОБА_3,  який після
розірвання шлюбу між сторонами,  рішенням
суду був залишений проживати з матір'ю.

Відповідно
до  ст.
180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 15 травня 2006 року №3
„Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства,  материнства та стягнення
аліментів" роз'яснив,  що за
відсутності домовленостей між батьками про сплату аліментів на дитину той із
них,  з ким вона проживає,  вправі звернутися до суду з відповідним
позовом.

Судом
встановлено,  що син проживає з батьком
та знаходиться на його утриманні. Домовленостей між батьками про сплату
аліментів не існує.

За таких
обставин суд правильно визнав,  що
відповідачка повинна сплачувати аліменти на утримання сина.

Посилання
апелянта на те,  що згідно довідки
міської ради за №3916 від 17 липня 2007 року син знаходиться на її утриманні є
безпідставними. З матеріалів справи видно,
що ОСОБА_1 в засіданнях визнавала той факт,  що син ОСОБА_3 проживає з батьком.  Крім того,
поштовими переказами вона направляла сину кошти (а.с. 10-12).

Виходячи
з наведеного,  суд повно з'ясував
обставини справи,  перевірив доводи
сторін та виніс законне і обгрунтоване рішення. Підстав для його скасування не
має.

Керуючись  ст.
ст.  209, 303, 307, 313, 314, 315,
324, 325,  ЦПК України,  апеляційний суд-

УХВАЛИВ:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня

2007 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути

оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох

місяців.