Справа
№ 22-ц-1697/07           Головуючий  суду
1   інстанції   Коваль
Категорія  29                             Доповідач
суду апеляційної інстанції Шолох З.Л.
Рішення

Іменем  України

21   вересня
2007 року     колегія  суддів
судової    палати  в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Шолох
З.Л.,   Лівійського І.В..

при
секретарі  судового засідання  - Негрун І.О.,  за участю :

·
позивача ОСОБА_1

·
представника відповідача - Нігматуліна І.Ф.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства  з обмеженою відповідальністю  юридична фірма „Центр  консультацій з питань  підприємницької діяльності" на   рішення
Заводського  районного суду
м.  Миколаєва  від
19 червня    2007 року у справі за

позовом

ОСОБА_1      до
Товариства      з      обмеженою

відповідальністю     юридична     фірма
„Центр                консультацій     з
питань

підприємницької
діяльності" (далі - юридична фірма) про виконання зобов'язання,  вчиненого на користь третьої особи та
відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В січні
2006 року ОСОБА_1.  звернувся до суду з
позовом до юридичної фірми про виконання зобов'язання вчиненого на його користь
та відшкодування   1 700 грн. моральної
шкоди.

Позивач
зазначав,  що з 1981 року працює
викладачем у Миколаївському професійному суднобудівному ліцеї імені Героя
Радянського Союзу В.О. Гречишникова,  а з
1993 року постійно проживає та прописаний у гуртожитку- ліцею  в АДРЕСА_1

ОСОБА_1.  вказував,
що з 1991 року знаходиться на обліку в виконкомі Миколаївської міської
ради на отримання житла,  а в пільговій
черзі у зв'язку з аварійним станом гуртожитку - з 25 травня 2001 року.

Гуртожиток
належав державі та знаходився в оперативному управлінні ліцею. Власником
гуртожитку став відповідач,  який придбав
його з прилюдних торгів 30 грудня 2003 року,
уклавши з ліцеєм на біржовий договір купівлі - продажу з додатком.

Відповідно
до п. 8.1 умов цього договору та додатку до нього відповідач зобов'язався
провести розселення громадян,
зареєстрованих та проживаючих в гуртожитку. Лише після виконання цього
зобов'язання відповідачем,  ліцей повинен
був передати будівлі гуртожитку на баланс юридичної фірми   по акту прийому - передачі.

1 квітня
2004 року юридична фірма для реконструкції та подальшого обслуговування будівлі
(гуртожитку) як лікувально-діагностичного центру отримала дозвіл Миколаївської
міської ради (рішення № 32/21 від 1 квітня 2004 року) на придбання у власність
2 717 кв.м земельної ділянки,  яка раніше
виділялася для обслуговування вказаного гуртожитку.

При цьому,  Миколаївська міська рада
також поклала обов'язок по відселенню громадян,
які прописані в гуртожитку на юридичну фірму,  зазначивши в своєму рішенні,  що державний акт на право власності на землю
підлягає видачі після відселення юридичною фірмою усіх жильців гуртожитку.

20
вересня 2005 року гуртожиток був переданий на баланс юридичної фірми,  а 3 червня 2005 року 2005 року юридична фірма
уклала договір про купівлю земельної ділянки і 9 жовтня 2005 року отримала
державний акт на право власності на землю.

Між
тим,  як вказує позивач,  із восьми осіб,  які підлягали розселенню за узгодженим
списком,  усі (крім нього) отримали житло
у відповідності до вимог  ст.   ст.
50,  111 ЖК  України.

В
порушення вищезазначених зобов'язань та вимог закону відповідач
відмовляється    забезпечити його житлом.

Посилаючись
на викладене та грубе порушення його житлових прав,  що спричиняють йому душевні страждання,  позивач просив зобов'язати відповідача надати
йому,  у відповідності з вимогами  ст.
ст.  50,  111,
113 ЖК України,  житло у вигляді
однокімнатної квартири в м.  Миколаєві з
усіма зручностями на умовах,
передбачених для користування жилими приміщеннями в будинках державного
житлового фонду. А також стягнути з відповідача
1 700 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

У
вересні 2006 рокуОСОБА_1.,  не
відмовляючись від зазначених позовних вимог додав,  альтернативну першій вимозі,  позовну вимогу про стягнення на його користь
вартості однокімнатної квартири в м.
Миколаєві на час розгляду справи,
яка становила,  як він
вважав,  166 650 грн.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 19 червня 2007 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1  166 650 грн. вартості однокімнатної
квартири,  1700 грн. на відшкодування
моральної шкоди та судові витрати.

В
апеляційній скарзі представник юридичної фірми,
посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду,  просив його скасувати та постановити нове,  яким повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення
сторін,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обгрутованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1  про стягнення з
юридичної фірми на його користь вартості однокімнатної квартири та
відшкодування моральної шкоди,  суд
першої інстанції помилково виходив з того,
що зазначене безпосередньо випливає із договірних зобов'язань
відповідача та вимог закону.

Між
тим,  з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна,  оскільки
до них він прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального
права,   що   призвело до неправильного вирішення справи.

Так,  із матеріалів справи вбачається,  що в 2005 році юридична фірма зареєструвала
за собою право власності на спірну будівлі гуртожитку та прилеглої до неї
земельної ділянки,  а також отримала дозвіл
Миколаївської міської ради на реконструкцію та подальше обслуговування будівлі
(гуртожитку)  як ліку
вально-діагностичного центру.

За умовами укладених договорів купівлі - продажу щодо будівлі
гуртожитку,  так і прилеглої до нього
земельної ділянки ( а.с.  6-8,  10-11,
53,  59, 158-159),  відповідач взяв на себе зобов'язання по
відселенню громадян,  які прописані в
гуртожитку. За змістом  ст.  111 ЖК України таке відселення проводить
новий власник (утримувач) будівлі або земельної ділянки з дотриманням вимог
житлового законодавства про надання іншого благоустроєного жилого приміщення.

Позивач
відноситься до кола осіб,  яким
відповідач зобов'язався надати житло у відповідності до вимог  ст.
ст.  50,  111,
113 ЖК України,  оскільки
прописаний та проживає у зазначеному гуртожитку у зв'язку з роботою в ліцеї та
знаходиться на квартирному обліку на отримання житла з 1991 року,   оскільки іншого не має ( а.с. 5,    10,
11- 13).

Проте,  відповідач не виконав цього зобов'язання
відносно позивача. В зв'язку з чим,
відповідно до  ст.  636 ЦК
України,  у ОСОБА_1  виникло право вимоги до відповідача про
надання йому благоустроєного житлового приміщення. на умовах,  передбачених для користування жилими
приміщеннями в будинках державного житлового фонду (аналогічно до механізму
застосованого відносно інших мешканців гуртожитку).

Враховуючи
викладене,  ця позовна вимога
ОСОБА_1  обґрунтована та підлягає  задоволенню.

Між
тим,  в порушення вимог  ст.
213 ЦПК України,  стосовно цих
позовних вимог судом рішення не приймалося,
хоча від них позивач не відмовлявся.

Одночасно
заявлена ОСОБА_1 позовна вимога про стягнення на його користь вартості
однокімнатної квартири в м.  Миколаєві
задоволенню не підлягає як така,   що  не має правових підстав.

З огляду
на конкретні обставини цієї справи,
колегія суддів також не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди
позивачу,  оскільки право на її
відшкодування не передбачено вимогами закону та умовами договору,  укладеного на користь позивача.

На викладене суд першої інстанції не звернув належної уваги,  а

тому дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на

відшкодування    моральної    шкоди
та    грошової    компенсації                       вартості

однокімнатної
квартири.

За таких
обставин,  відповідно до п. 4 ч.1  ст.  309
ЦПК України,  рішення місцевого суду
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись  ст.
ст.  303,  309,
316 ЦПК України,   колегія
суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю юридична фірма „Центр
консультацій з питань підприємницької діяльності" задовольнити частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 19 червня 2007 року   скасувати та
ухвалити  нове  судове рішення.

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати
Товариство з обмеженою відповідальністю юридична фірма „Центр консультацій з
питань підприємницької діяльності" м.
Миколаєва надати ОСОБА_1 у постійне користування однокімнатну квартиру  з усіма зручностями  в м.
Миколаєві  на

умовах,  передбачених для
користування жилими приміщеннями в будинках державного житлового фонду.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю юридична фірма „Центр консультацій з
питань підприємницької діяльності" м.
Миколаєва на користь ОСОБА_1 ЗО грн. судових витрат.

Відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відмовити   ОСОБА_1                                                                                   в    задоволені

позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю юридична

фірма    „Центр     консультацій     з
питань     підприємницької                  діяльності"

м.  Миколаєва про стягнення грошової компенсації
вартості однокімнатної квартири.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох
місяців може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного
Суду України.