У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

26 грудня 2007 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом державної установи
“Держгідрографія”, філії державної установи “Керченський район держгідрографії”
до ОСОБА_1 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року філія державної
установи “Держгідрографія” “Керченський район держгідрографії” звернулася в суд
із позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Зазначала, що з 1 липня 1996 року
ОСОБА_1 працювала у філії на посаді техніка Бурунського маяка.

1 листопада 2000 року відповідачка
була переведена на посаду техніка Ільїнського маяка. З усного дозволу
начальника маяка на період роботи їй була надана квартира АДРЕСА_1.

3 січня 2006 року ОСОБА_1 було
звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що зазначене
жиле приміщення було їй надане з порушенням норм законодавства та, що ОСОБА_1
забезпечена житлом, позивач просив виселити відповідачку зі спірного жилого
приміщення.

Рішенням Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим
від 18 січня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 20 березня 2007 року, у задоволенні позовних
вимог філії
державної установи “Держгідрографія” “Керченський район держгідрографії” відмовлено.

У касаційній скарзі філія державної
установи “Держгідрографія” “Керченський район держгідрографії” просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід
позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами
судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1, суд
першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що позивачка проживає в спірному жилому приміщенні з усного дозволу
начальника Ільїнського маяка, а тому при припиненні трудового договору, вона
може бути виселена із спірної квартири лише з наданням іншого жилого
приміщення.

Проте з такими висновками
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК
України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного
або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної
в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1
листопада 2000 року працювала на посаді техніка Ільїнського маяку і з усного
дозволу  начальника маяку вселилася у
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

3 січня 2006 року ОСОБА_1 була
звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду
України, які містяться в п. 7 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 (з
послідуючими змінами) “Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України” на вимоги про виселення осіб, договір найму
жилого приміщення, з якими укладений з порушенням встановленого порядку без
видачі ордеру, поширюється трирічний строк позовної давності.

Вирішуючи спір, суд цих вимог закону
до уваги не взяв та не з'ясував чи було укладеного договір найму цього приміщення
з відповідачкою та не врахував, що у тому разі, коли з особою, яка вселилася у
жиле приміщення не у встановленому порядку (без ордеру), було укладеного
договір найму цього приміщення, виселення її може мати місце за умови
розірвання зазначеного договору або визнання його недійсним з підстав,
установлених законом та що така вимога може бути заявлена протягом трьох років
з дня укладення цього договору.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи і залишив рішення суду першої інстанції
без зміни.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу філії державної
установи “Держгідрографія” “Керченський район держгідрографії” задовольнити
частково.

Рішення Феодосійського міського суду Автономної Республіки Крим
від 18 січня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від  20 березня 2007 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк