АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   ЧЕРКАСЬКОЇ
Справа №
22ц-612     2007 р.                                               Головуючий
із договорів                                                                               Кухаренко
апеляційній інстанції - Бабенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"4" квітня 2007 року Судова
палата в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                            Бурлаки В.О.

суддів                                       Василенко Л.І. Бабенко
В.М.

при
секретарі                           Пономаренко
Ю.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 2.10.2006 року по справі
за позовом ОСОБА_3, а після її смерті ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору дарування не дійсним.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши сторони, судова палата, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2
про визнання договору дарування не дійсним посилаючись на те, що вона 12.03.2003 року подарувала
ХА частину будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_5 і після
дарування даного будинку залишилась проживати в ньому, а після смерті сина,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 його діти ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають намір продати дане
будинковолодіння і змушують її покинути його. Що до укладення договору
дарування то вона вказує на те, що з 2000
року страждає на сильні головні болі, зниження пам'яті і часто не може
контролювати свої дії, і лікарями їй поставлений діагноз загальний атеросклероз
з ураженням сосудів серця та головного мозку, і вона потребує постійного
догляду та нагляду, а тому посилаючись на такий стан її здоров'я на час
укладання нею договору дарування підчас якого вона не могла Усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, просила суд визнати даний договір
Дарування не дійсним та визнати за нею право власності на дане будинковолодіння.

Під час розгляду справи позивачка ОСОБА_3 померла і після її смерті позовні
вимоги померлої підтримала її дочка ОСОБА_4,
як спадкоємиць подавши відповідну заяву до суду та довіривши представляти
свої інтереси в суді ОСОБА_6 та адвокату ОСОБА_7, який
був представником у її покійної матері та який в ході розгляду справи
відмовився від позовної вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_3 в
зв'язку з її смертю, а в решті позовні вимоги підтримав повністю.

2

Рішенням районного
суду від 1.10.2006 року
позов задоволений. Визнаний договір дарування житлового будинку складений 12 березня 2003 року на ім'я
ОСОБА_8 в Катеринопільській державній нотаріальній конторі недійсним.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просить скасувати рішення як незаконне і
відмовити в задоволенні позову, постільки суд неповно дослідив всі обставини
справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вивчивши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно
до ст. 10 ЦПК
України обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що що позивачці ОСОБА_3 на праві приватної

власності належав будинок АДРЕСА_1

і даний будинок вона 12.03.2003 року
подарувала своєму синові ОСОБА_8, що стверджується копією договору дарування
(а.с 3) та актом (ах 30). ІНФОРМАЦІЯ_1

її син ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4),
а

відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є його дочками.

Після
подачі позовної заяви в ході розгляду справи та проведеної за життя позивачки
ОСОБА_3 судово-психіатричної експертизи вона померла, що стверджується копією
свідоцтва про смерть (а.с.62) спадкоємцем першої черги являється її дочка
ОСОБА_4, а також відповідачі, які на підставі ст. 1266 ЦК України мають право
на частину спадщини, яка б належала б за законом їхній матері чи батькові, якби
вони були живі на час відкриття спадщини.

Відповідно
до ст. 55 ЦК України
в редакції 1963 року
угода укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент укладання
перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або
керувати ними, може бути визнана судом не дійсною за позовом цього громадянина.

Пленум
Верховного Суду України в своїй постанові від 28.04.1978 року №3
з послідуючими змінами „Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними" у своїх роз'ясненнях вказав, що для визначення такого стану на
момент укладання угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про
визнання угоди недійсною з цих підстав вирішується з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи
спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладання він нерозумів
значення своїх дій і не міг керувати ними. Такі позови можуть бути подані
спадкоємниками і після смерті громадянина, учасника угоди.

Згідно
висновків судово-психіатричної експертизи у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на період
укладення договору дарування 1/2
частини будинку 12.03.2003
року відмічалися прояви судинної деменції, амнестичної /з переважаючими
розладами пам'яті/ форми недоумства, що позбавляло її здатності розуміти
значення своїх дій і керувати ними.

Відповідно
до вимог ст. 728 ЦК України
позовна давність, що застосовується до вимог про розірвання договору дарування
у один рік. Відповідно до ст. 71
ЦК України в редакції 1963
року строк позовної давності визначений 3 роки. Постільки правовідносини між сторонами виникли до
вступу у дію нового ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано встановив, що позивач подав позов у межах строків позовної
давності, передбачених ст. 71 ЦК України.

За таких
обставин судова палата вважає, що оскаржуване рішення суду є законним,
обгрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду
сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а
доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд
дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,, судова палата -

ухвалила:

3

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 2.10.2006
року по справі за позовом ОСОБА_3, а після її смерті ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання договору дарування не дійсним залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку
на протязі 2 місяців
з дня оголошення.