Справа № 2-750/2007р.
Рішення

Іменем України

26 квітня 2007р. Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого                    судді               Мельника О.О.

при секретарі                                         Лесик       І.Ю.

представників
сторін                            ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду в М.Бориспіль справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи- ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення,
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про
визнання права власності ка 1/2 частину жилого будинку та надвірних будівель і
споруд,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про виселення з будинку до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і в судовому засіданні він та його представник підтримали
письмовий текст даної позовної заяви з усними доповненнями про те, що йому на
праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1, де, на даний час проживають відповідачі-його колишня
дружина та донька останньої, а також третя особа по справі-ОСОБА_7 Даний
будинок був придбаний ним за власні кошти, в ньому він проводив перебудови для
збільшення його площі також за власні матеріальні ресурси, під час перебування
у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 Він, внаслідок неможливості спільного
проживання із відповідачкою ОСОБА_4, яка влаштовує постійні сварки, не пускає
до будинку, погіршує його житлові умови, тим самим перешкоджаючи йому
користуватися та розпоряджатися, як власнику, даним жилим приміщенням, переїхав
проживати у м.Київ до іншої жінки. Тому він просить виселити відповідачів з
спірного будинку. Зустрічний позов не визнає, посилаючись на те, що він за
власні кошти, хоча і після реєстрації шлюбу з відповідачкою, придбав будинок, а
тому є його єдиним власником. Вважає за недоцільне здійснювати поділ даного
будинку, оскільки це не змінить ситуації, що склалася. Крім того, він та його
представник вважають, що відповідачка пропустила встановлений законом 3-х
річний строк звернення до суду із позовом, оскільки початком перебігу такого
строку є день розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідачі
та їх представник в судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на
те, що не створюють відповідачу неможливих умов для проживання, сварок
останньому не влаштовують, а переїзд останнього до м.Києва пов"язаний з
бажанням позивача проживати з іншою жінкою, а не внаслідок створення йому, з їх
боку, перешкод для проживання в даному будинку. Відповідачка ОСОБА_4 та її
представник підтвердили письмовий текст зустрічної позовної заяви з усними
доповненнями про те, що спірний будинок придбаний, добудований та внутрішньо
переобладнаний нею та позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі за
спільні кошти, і є спільною сумісною власністю подружжя. Тому вона просить
визнати за нею право власності на 14 частину даного будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд.

3-я
особа по справі-ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечує проти позову,
оскільки відповідачки дійсно влаштовують постійні сварки, вслід чого він

також був
вимушений залишити дане помешкання, де вже рік не проживає 3 слів позивача йому
відомо, що останній залишив будинок з тієї самої причини, що і він.

3-я особа по справі-ОСОБА_7 в судовому засіданні відмовилась давати покази
по суті справи.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши і оцінивши в
сукупності, докази по справі, прийшов до висновку, що зустрічний позов є
обгрунтованим та підлягає задоволенню, а у задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Встановлено, що позивач та відповідачка-ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.11.1990 року до 07.10.2003 року, який
розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського
міського управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний
актовий запис № 185. За час подружнього життя позивач та відповідачка-ОСОБА_4
за спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1990 року, укладеного
між позивачем та ОСОБА_8, що посвідчений державним нотаріусом Бориспільської
міської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2831, і
останні є співвласниками даного житлового будинку на праві спільної сумісної
власності подружжя. Право власності на даний будинок оформлено на позивача.
Рішенням Бориспільської міської ради народних депутатів № 28/1 від 03.03.1992
року ОСОБА_3 було
надано дозвіл на добудову веранди, перебудову та внутрішнє переобладнання
даного житлового будинку, що було здійснено сторонами за спільні кошти.

В даному будинку зареєстровані сторони та треті особи по справі. Постійно проживають
в даному помешканні відповідачі та третя особа по справі - ОСОБА_7 Позивач
добровільно залишив дане помешкання та проживає в м.Києві. Відповідачі ніяких
умов для неможливого спільного проживання з відповідачем останньому не
створювали, сварок не влаштовували.

Вищенаведене підтверджується даними копій свідоцтв про
розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою-ОСОБА_4 (а.с.15,46), даними
копії договору купівлі-продажу спірного будинку від 24.11.1990р. та розписки
про отримання продавцем грошових коштів за жилий будинок від позивача
(а.с.4-6), копії погоспоподарської книги (а.с.7-12), даними копії витягу з
ощадної книжки позивача, з якого вбачається, що в 1990 році останній мав
грошові збереження в банківській установках. 13-14), даними витягу з архіву
щодо рішення № 28/1 від 03.03.1992 p., яким позивачу
надано дозвіл на добудову, перебудову та внутрішнє переобладнання спірного
будинку (а.с.43), даними копії технічного паспорта на вищевказаний житловий
будинок, виданий на ім"я позивача (а.с.52-58), даними копії договору,
укладеного між відповідачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про надання грошових коштів
останньому в борг, показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що
вона є рідною сестрою відповідачки -ОСОБА_4 Остання дійсно придбала спірний
будинок разом із позивачем за спільні кошти. Кошти в сумі 10000 карбованців
остання, в її присутності, взяла у батьків, пояснюючи це необхідністю сплатити
за придбання будинку. Сварок між позивачем та відповідачкою вона не чула.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що позивач
є її рідним братом. Вона віддала позивачу гроші в сумі 8 тисяч рублів на
придбання спірного будинку, які він у неї попередньо залишав. Знає, що позивач
та відповідачка ОСОБА_4 з травня
1990р. займались пошуком та придбанням спірного будинку. Зі слів позивача їй
відомо, що він не міг проживати разом із відповідачами внаслідок влаштування
останніми постійних сварок.

Твердження
позивача про неможливість його спільного проживання в будинку внаслідок
ініціювання постійних сварок з боку відповідачки, суд оцінює критично,

як таке, що не
відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ніяких належних доказів,  які
б  вказували  на наявність причинного  зв'язку між сварками та неможливістю
проживання позивача в будинку, останній суду не надав, оскільки самі по собі
такі сварки не вказують на таку неможливість і до того ж позивачем не
використано варіант поділу будинку в натурі, з метою запобігання сваркам.

Безпідставним суд вважає також твердження позивача щодо факту придбання
спірного будинку лише за його кошти, оскільки факт платоспроможності
відповідачки ОСОБА_4 та наявності у останньої грошових коштів на момент
придбання житлового будинку повністю доведений в ході судового розгляду справи,
в т.ч. підтверджується вищевказаною копією договору позики, укладеного між нею
та ОСОБА_8, де вона виступає позичальником.

Крім того, свідок з боку позивача - ОСОБА_10 вказувала, що дійсно сторони
спільно займались підшукуванням та придбанням будинку ще в травні 1990р.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України, ст.368 Цивільного Кодексу
України та ст. 16 Закону України "Про власність" майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної
сумісної власності, -власності двох чи більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності

Згідно із ст.ст.63,68 СК України, дружина і чоловік мають рівні права на
володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, і
розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте
за час шлюбу.

Згідно із ст.ст.2,4 Закону України «Про власність», кожен має право
володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном особисто, на свій розсуд.

Відповідно до ст.48 вищезазначеного Закону, власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права та захист права власності здійснюється судом.

Таким чином, враховуючи, що даний будинок був придбаний сторонами за
спільні кошти під час перебування останніх у шлюбі, і є спільною сумісною
власністю подружжя, де частки майна дружини та чоловіка є рівними, домовленості
між сторонами не існувало, суд дійшов висновку, що за відповідачкою-ОСОБА_4
слід визнати право власності на Уг частину даного житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд, задовольнивши зустрічний позов.

Оскільки
відповідач не надав суду жодних доказів щодо неможливості його проживання в
будинку із відповідачами, а також, враховуючи, що підстави виселення осіб із
жилого приміщення передбачені нормами Житлового Кодексу, який не суперечить
Закону України «Про власність» в частині виселення, виселення з будинку
колишніх членів сім'ї лише з підстав належності будинку іншому власнику,
законодавством не передбачено, тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім
того, твердження представника позивача та позивача про пропуск відповідачкою
встановленого законом терміну звернення до суду, з посиланням на початок
перебігу такого строку в день розірвання шлюбу між сторонами, є безпідставним,
оскільки початок перебігу строку звернення до суду з вимогами щодо поділу майна
подружжя, починається з дня коли подружжя дізналось, або повинно було дізнатись
про порушення його права на майно. Єдиним ж доказом того, що таке право
відповідачки порушено, є факт подання позивачем позову до суду 21.02.2007р. про
виселення, коли і розпочався термін позовної давності по даній справі.

Оскільки рішення прийнято на користь відповідачки, з
позивача слід стягнути на користь відповідачки, понесені, нею, витрати в
вигляді сплати державного мита відповідно до вартості будинку та витрат на
інформаційно-технічне забзепечення розгляду справи.

На
підставі викладеного,

Керуючись ст.368    Цивільного Кодексу України, ст.ст.60,63,68
Сімейного Кодексу України, ст.ст.2,4,16, 48 Закону України «Про власність»,
ст.ст. 8,10,11,60, 62-64,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виселення
- відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про
визнання права власності на 1/2 частину жилого будинку та надвірних будівель і
споруд - задовольнити

Визнати
за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 в порядку розділу майна
подружжя.

Стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 681 грн. 48 коп. сплаченого нею держмита та 30 грн.понесених
нею витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційний суд Київської області через Бориспільський
міськрайсуд, на протязі 10 днів, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження,
з подальшим поданням, на протязі 20 днів, з дня подачи заяви, апеляційної скарги.