Справа №
22 ц -4603/ 07                                     Головуючий
в І -й інстанції - Чебикіи В.П.
Доповідач - Максюта Ж.І.
УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ    ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Баранніка О.П.

суддів -
Михайлівської С. Ю.,  Максюти Ж.І.

при секретарі -
Лещинській О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 на рішення Індустріального  районного суду м.  Дніпропетровська від  07 лютого 2007 року

по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В
листопаді 2006 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про
визнання угоди недійсною.

У заяві
зазначила,  що в липні 2005 року,  під час Шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 придбали
у власність автомобіль ВАЗ 21124 держномер НОМЕР_1,  № кузова (шасі) НОМЕР_2,  загальною вартістю 44400, 00 грн.,  який вони придбали у кредит,  за кредитним договором з КБ „Приватбанк",  де вона виступала в якості співвласника.

02.08.2006
року відповідач ОСОБА_3 за біржовою угодою продав спірний автомобіль своїй
матері - відповідачці по справі ОСОБА_4

Посилаючи
на те,  що автомобіль є спільною сумісною
власністю подружжя,  та був проданий без
її згоди,  просила суд визнати договір
купівлі-продажу недійсним.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали.

Рішенням
Індустріального районного суду міста Дніпропетровська в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду та постановления
нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному
обсязі,  оскільки рішення суду
постановлено з грубим порушенням норм матеріального,  процесуального та конституційного права,  висновки суду не відповідають обставинам
справи,  не повно з'ясовані обставини по
справі.

Розглянувши
матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга піддягає
задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановлениям нового рішення з
наступних підстав.

Судом
встановлено та підтверджується наявними у справі доказами,  що позивачка ОСОБА_2 знаходилась в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 26.12.2003 року по 30.11.2006
року (а.с. 7-53).

2

Перебуваючи
у шлюбі,  та проживаючи однією сім'єю
ОСОБА_3,  за договором купівлі-продажу
№13/07-01 від 13.07.2005 року з ТОВ «Лідер» придбав автомобіль ВАЗ 21124 і вніс
до каси товариства 13320 грн. (а.с. 22-23),
та 20.07.2005 року уклав кредитний договір з ЗАТ КБ „ПриватБанк" на
придбання вказаного автомобіля зі згоди своєї дружини,  як співвласника майна (а.с. 20-21),  а 02.08.2006 року через товарну біржу
«Альянц» уклав з відповідачкою ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірного
автомобіля,  за ціною 100грн (а.с. 37)

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того,  що спірний автомобіль повинен був належати
відповідачу ОСОБА_3 на праві особистої власності,  відповідно до вимог ч.7 ст.57 СК
України,  оскільки його було придбано
відповідачем ОСОБА_3 на грошові кошти матері - відповідачки ОСОБА_4,  а тому згода дружини на укладення цього
договору йому потрібна не була.

Потреба
в укладанні договору - купівлі продажу автомобіля саме з відповідачкою ОСОБА_4
була пов'язана з наявністю перед нею боргу в сумі 4000 доларів США,  про що свідчить боргова розписка від
25.07.2005 року (а.с. 35),  і які він не
в змозі був повернути матері у термін визначений у розписці.

Проте
повністю погодитись з такими висновками суду не "можна. Відповідно до
ч.1  ст.60 СК України майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно від того,
що один з них не мав з поважної причини (навчання,  ведення домашнього господарства,  догляд за дітьми,  хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Статтею
61 та ч.1  ст.63 СК України
передбачено,  що об'єктами права спільної
власності подружжя можуть бути будь-які речі за винятком тих,  які виключені з цивільного обороту. Дружина
та чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить ім.  на праві спільної
сумісної власності,  якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,  тобто
в даній нормі закону визначено порядок здійснення подружжям усіх трьох
правомочностей щодо їхнього сумісного майна.

В
частині 3 статті 368 ЦК України,  також зазначено,  що майно,
набуте подружжям за час шлюбу,  є
їхньою спільною сумісною власністю,  якщо
інше не встановлено договором або законом.

Відповідно
до вимог ч.1, 2  ст. 369 ЦК України -
співвласники майна,  що є у спільній
сумісній власності ,  володіють і
користуються ним спільно,  якщо інше не
встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном,  що є у спільній сумісній власності,  здійснюється за згодою всіх співвласників. У
разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається,  що він вчинений його
за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном,  який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації,  має бути висловлена письмово і нотаріально
посвідчена.

Правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників,
може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника,  який вчинив
правочин,  необхідних повноважень
(ч.4  ст.369 ЦК України).

Такі
самі вимоги,  щодо розпорядження спільним
майном подружжя,  закріплені в статті 65
СК України,  згідно якого дружина та
чоловік розпоряджаються майном,  що є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,  за взаємною згодою. Для укладення одним із
подружжя договорів,  які потребують
нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації,  а також договорів стосовно цінного
майна,  згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення договору,
який потребує нотаріального посвідчення і або державної реєстрації,  має бути нотаріально засвідчена.

В разі
коли ці вимоги закону не виконані вони мають право на звернення до суду з
позовом про визнання договору недійсним,
як такого,  що укладений одним із
подружжя без згоди іншого,  якщо цей
договір виходить за межі дрібного побутового.

3

Обов'язкова
державна реєстрація транспортного засобу здійснюється на підставі п. 8 Правил
державної реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів,  а також самохідних
машин,  сконструйованих на шасі
автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та
мотоколясок,  затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №13889.

Правомірність
придбання транспортних засобів,  вузлів і
агрегатів,  які мають ідентифікаційні
номери,  підтверджуються документами,  скріпленими підписом відповідної посадової
особи і печаткою,  виданими суб'єктами
підприємницької діяльності,  які
реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки,  митними органами,  судами,
нотаріусами,  органами соціального
захисту населення,  підприємствами -
виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ,  а також угодами,  укладеними на товарних біржах.

Такими
документами можуть бути: - договори,  в
тому числі угоди,  укладені на товарних
біржах,  та інші посвідчені в
установленому порядку документи,  що
встановлюють право власності на транспортний засіб.

Як
вбачається з матеріалів справи,  та
пояснень сторін відповідач ОСОБА_3 під час укладання біржової угоди
купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21124 дер номер від 02.08.2006 року,  не поставив до відома свою дружину ОСОБА_2
про намір продати автомобіль своїй матері,
не отримав від неї письмової згоди на укладення такої угоди,  тобто ним не було виконано вимоги ч.3  ст.65 СК України,  та ч.3
ст.369 ЦК України.

Приймаючи
рішення суд першої інстанції на ці обставини та вимоги закону увагу не звернув.

Відмовляючи
в задоволення позову суд першої інстанції послався на те,  що спірний автомобіль є особистим майном
відповідача ОСОБА_3,  оскільки був
придбаний ним за гроші відповідачки ОСОБА_4,
пославшись при цьому на боргову розписку від 25.07.2005 року про знайом
грошей в сумі 4000 доларів США
(а.с. 35).

Про
те,  суд не врахував,  що боргова розписка була написана
відповідачем 25.07.2005 року,  в період
коли сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі і несли обоюдні зобов'язання
перед відповідачкою ОСОБА_4 по,  їх
погашенню,  виходячи із положення  ст.65 СК України,  оскільки не було встановлено інше.

Питання
щодо визначення часток у спільному майні подружжя між сторонами не
вирішувалось.

За таких
обставин колегія суддів вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу
автомобіля ВАЗ 21124 держномер НОМЕР_1,
№ кузова (шасі) НОМЕР_2,
укладений на товарній біржі „Альянц", - недійсним на підставі ч.1  ст.215,
та ч.1  ст.203 ЦК України (в
ред..2003 року),  оскільки цей правочин
було вчинено в порушення закону,  без
згоди іншого співвласника,  та порушує
права позивачки на спільно нажите майно,
та право розпорядження своєю часткою в ньому.

Відповідно
до вимог ч.1  ст.216 ЦК України,  необхідно повернути сторони по угоді у
попередній стан,  та відновити державну
реєстрацію автомобіля ВАЗ 21124 держномер НОМЕР_1,  № кузова (шасі) НОМЕР_2 за ОСОБА_3.

На
підставі  ст.88 ЦПК України стягнути з
відповідачів на користь позивачки судові витрати по сплаті держмита по 25,50
грн. з кожного, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи по 15 грн. з кожного.

Стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави - державне мито по 52 грн.21 коп. з
кожного.

Керуючись  ст. ст.88, 307,  п.3, 4 ч.1
ст.309 ЦПК України,  колегія
суддів, -

4

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 07 лютого 2007 року скасувати. Позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати
договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21124 держномер НОМЕР_1 від 02.08.2006
року,  укладений на товарній біржі
„Альянц" між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - недійсним.

Сторони
повернути у попередній стан.

Відновити
державну реєстрацію автомобіля ВАЗ 21124 держномер НОМЕР_1 за ОСОБА_3.

Стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі - оплату
держмита по 25 грн.50 коп. з кожного,

Стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи по 15 грн. з кожного

Стягнути
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави - державне мито по 52 грн.21 коп. з
кожного.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двох місяців до
Верховного Суду України.