№22-ц-37АДРЕСА_1/07р.                            Головуючий 1
інстанції- Гаврилюк С.М.
житлові                                                     Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

6 серпня
2007 року.                                              Судова
колегія судової палати у

цивільних
справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Макарова Г.О. суддів - Хорошевського О.М., Кокоші В.В., при секретарі -
Круговій І. С,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 25 травня 2007 року та апеляційними скаргами ОСОБА_1та його
представника - ОСОБА_2 на ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від
АДРЕСА_1 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1доОСОБА_3,ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя
особа : виконавчий комітет Жовтневої районної Ради м. Харкова про поновлення
порушеного права володіти, користуватися, розпоряджатися майном, визнання
недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру шляхом
переводу та обов'язків покупця за. договором купівлі-продажу квартири,
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, який під час розгляду справи уточнював і доповнював
та остаточно просив поновити порушене право володіння, користування та
розпорядження майном, визнати недійсним договір купівлі - продажу, визнати за
ним право

власності на
квартиру шляхом переводу прав та обов'язків покупця за договором купівлі - продажу
квартири, стягнути моральну шкоду.

При
цьому посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло,
виданого 12 квітня 2001 року, йому та його матері ОСОБА_6 71/100 частина
комунальної квартириАДРЕСА_1

Крім
того, згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради м. Харкова № 92-1 від 4
грудня 2001 року, ОСОБА_2 було надано підсобне приміщення площею 4,1 кв. м.

оОСОБА_3належала
кімната в квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку.

12
вересня 2002 року ОСОБА_3 продав належне йому житло ОСОБА_4 не зважаючи на
те, що у позивача було переважне право купівлі частки у квартирі, яка
знаходиться у частковій власності.

Крім
того, ОСОБА_3 продав житло разом з підсобним приміщенням, яке було виділене в
користування ОСОБА_2

Моральна
шкода полягає в тому, що за час володіння спірним житлом ОСОБА_4 внаслідок пожежі
та самовільного переобладнання, погіршила стан квартири.

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2007 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_1-
ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення.

Крім
того ОСОБА_1 та його представником - ОСОБА_1. оскаржені ухвали Жовтневого
районного суду м. Харкова від АДРЕСА_1 червня 2007 року, якими було роз'яснено
рішення суду та виправлені арифметичні помилки та описки у рішенні суду.

При
цьому вказали, що суд не дослідив всіх доказів, наданих сторонами, висновки
суду не відповідають обставинам справи, суд не задовольнив клопотання позивача
про виклик свідків, про ознайомлення з матеріалами справи.

В
апеляційних скаргах на ухвали суду зазначено, що суд не роз'яснив протиріччя
допущені в рішенні, а вирішуючи питання про виправлення описок та арифметичних
помилок, суд не встановив факти, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що житлове
приміщення, яким володів ОСОБА_3,
не знаходилось у спільній власності з позивачем або іншими особами, а тому у
нотаріуса при посвідченні договору купівлі - продажу не було підстав перевіряти
докази повідомлення осіб, які б мали переважне право на купівлю цього житла, за
відсутності таких осіб.

Судова
колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

Згідно
відповіді КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" № 240
від 2 лютого 2004 року, згідно матеріалів первісної інвентаризації від 9 жовтня
1950 року, спірні приміщення квартир № № АДРЕСА_4, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3в будинку АДРЕСА_1 були складовою частиною однієї комунальної квартири,
яка мала № 4. У архівних і інвентаризаційних матеріалах відсутні відомості про
зміну статусу спірних приміщень та визнання вказаних приміщень квартирами
готельного типу (а. с 74 тому
3).

Відповідно
до свідоцтв про право власності на житло, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 мають на праві
спільної сумісної власності 71/100 частин комунальної квартириАДРЕСА_1, а
ОСОБА_3 був власником приміщення квартири спільного заселення, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 4, 18 том 1). Вказані особи придбали право власності
на житло в результаті приватизації. Позивач та його представник в суді
апеляційної інстанції не заперечували проти того, що в квартиріАДРЕСА_1
приватизовано дві кімнати з трьох, що складає 71/100 частину від жилого
приміщення. В загальному користуванні мешканців колишньої квартири № 4
знаходяться службові приміщення. До приватизації на спірні приміщення були
укладені окремі договори найму. ОСОБА_6 користувалась житлом на підставі
укладеного з нею договору найму, а ОСОБА_3 -укладеного з ним.

Згідно
ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",
кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше
наймача, які використовуються громадянами на умовах найму, є самостійними
об'єктами приватизації.

Таким
чином, особи, яким при приватизації державного житлового фонду передано у
власність кімнату у квартирах, не можуть вважатись учасниками спільної
власності на квартиру, оскільки самостійним об'єктом права власності є кімната,
а не частки у квартирі.

12
вересня 2002 року було нотаріально посвідчено договір купівлі -продажу квартири
АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_1

Продавцем
за цим договором виступив ОСОБА_3,
а покупцем -ОСОБА_4
(а. с АДРЕСА_3тому 1)

Враховуючи,
що ОСОБА_3 був єдиним власником приватизованого ним житла, суд не вбачає
порушення прав третіх осіб при відчуженні цього майна. Переважне право купівлі
житла, що належало ОСОБА_3.,
у позивача не виникало.

Не
підлягають задоволенню і апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції.

Як
вбачається з пояснень представника позивача, які він дав у суді апеляційної
інстанції, заяву про роз'яснення рішення суду першої інстанції було подано,
оскільки позивач та його представник не зрозуміли мотиви, за якими у
задоволенні позову було відмовлено. Що стосується питання про

виправлення
описок, то заявник просив фактично про зміну рішення суду першої інстанції.
Посилання особи, яка подала апеляційні скарги на те, що суд не розглянув вимогу
про визнання недійсним договору купівлі - продажу житла не можуть бути взяті до
уваги, оскільки не відповідають матеріалам справи.

Крім
того, такі вимоги виключають можливість розгляду питання про переведення прав
та обов'язків покупця за цим самим договором. Тому судова колегія доходить
висновку про обґрунтованість відмови у задоволенні позову і в цій частині.

Оскільки
доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, керуючись
вимогами ч. 1 ст. 308, п. 1 ст. 312 ЦПК України, судова колегія вважає за
необхідне скарги відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1,ч. 2 п. 1;308 ч. 1, 312 п. 1, 3АДРЕСА_1, 319
ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2007 року та ухвали
Жовтневого районного суду м. Харкова від АДРЕСА_1 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала
судової колегії набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення,
безпосередньо до Верховного Суду України.