Справа №22-ц-1528/07                       Головуючий у 1 -й інстанції:
41                                         Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
серпня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,

суддів
Лівійського І.В.,  Колосовського С. Ю.,

при секретарі
судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю
ОСОБА_1 - представника відповідача,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на
рішення Новоодеського районного суду від 14 травня 2007 p.,
ухвалене за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

В лютому
2007 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивачка
зазначала,  що працювала продавцем у
приватного підприємця ОСОБА_3 З 2 січня 2003 р. трудовий договір розірвано за
згодою сторін. Проте при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок по
заробітній платі.

Посилаючись
на наведені обставини та положення
ст.  117 КЗпП,  позивачка просила стягнути на її користь з
відповідача 10251 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку,  виходячи із її середнього заробітку 330 грн.
в місяць.

Рішенням
Новоодеського районного суду від 14 травня 2007 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати як незаконне. Апелянт
посилається на те,  що суд помилково
витлумачив положення  ст. 117КЗпП.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення представника
відповідача,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів приходить до
висновку,  що апеляційну скаргу слід
відхилити із наступних підстав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,  зазначені у статті 116 цього Кодексу,  при відсутності спору про їх розмір
підприємство,  установа,  організація повинні виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною
3 статті 117 КЗпП в редакції 1972 р. передбачено,  що в разі,
якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на
іншу роботу,  розмір зазначеної в частині
першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати,  одержаної за новим місцем роботи.

Як
вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом,  трудовий договір між ОСОБА_2 та приватним
підприємцем ОСОБА_3 розірвано з 1 січня 2003 р. на підставі п.1  ст.  36
КЗпП. В строки,  передбачені  ст.
116 КЗпП,  остаточний розрахунок з
ОСОБА_2 відповідач не провів. Доказів того,
що затримка розрахунку при звільненні мала місце з вини відповідача
позивачка не надала.

Крім
того,  з 3 лютого 2007 р. позивачка
зареєстрована як фізична-особа-підприємець,
про свідчить довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (а.с.  10).

Згідно
п.3  ст.
1 Закону України «Про зайнятість населення» фізичні особи - підприємці
належать до зайнятого населення,  які
самостійно забезпечують себе роботою і отримують дохід.

Позивачка
не надала суду доказів і стосовно того,
що отримуваний нею дохід від підприємницької діяльності менший від
середньомісячного заробітку,  який вона
отримувала,  працюючи по найму у
відповідача.

За
наведених обставин суд першої інстанції правильно відмовив позивачці у
задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду,  а є наслідком помилкового тлумачення закону.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308, 315 ЦПК України,  колегія судців

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити,  а рішення
Новоодеського районного суду від 14 травня 2007 р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня з дня її проголошення.