Справа №
22-2444 / 2007 р.                                       Головуючий
у 1 інстанції :Л.О. Нестеренко
Суддя-доповідач
: Краснокутська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

« 27 »
червня 2007 р.                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                          Пільщик Л.В.

Суддів:                                    Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.

При секретарі:            Череватій
О.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від «2Н» березин 2007 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Запоріжжтрансформатор» про визнання
незаконним    розпорядження ,

ВСТАНОВИЛА   :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ВАТ «Запоріжжтрансформатор» про визнання незаконним розпорядження про
проходження виробничого навчання в неробочий час та відшкодування моральної
шкоди, який доповнив 12.01.07р.

У позовних заявах зазначав , що розпорядженнями №38 від 12.07.06року і №
982 від 14.07.2006року відповідач, де він працює майстром цеху ЦТО, примушує
його і інших робітників в неробочий час між змінами та у вихідні дні проходити
виробниче навчання в порушення норм трудового законодавства. Вважаючи таке
примушення незаконним , позивач просив суд визнати його недійсним та стягнути
на його користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 5000 гр.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28
березня 2007 року в

задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке , що постановлено з
порушенням норм матеріального та процесуального права, і постановити нове
рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників процесу ,
розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції не
з"ясував всі обставини, що мають значення для справи, зокрема, чи є
встановлений час занять позивача за межами його робочого часу, не зробив
належних висновків, внаслідок чого постановив помилкове і необгрунтоване
рішення.

Із розпоряджень №38 від 12.07.06р і № 982 від 14.07.06 року видно, що з
17.07.Оброку на підприємстві організовані курси цільового призначення для
робітників чотирьох груп , куди входить і позивач, з проведенням занять у
визначені графіком дні з 8', годі 5 хвилин до 9 год 45 хвилин.

Із графіку навчання позивача з липня 2006 року до листопада 2006 року видно
,що у липні днями навчання визначені 19,27,31, у серпні - 4,8,16,28, у вересні
- 1,5,13,21,25,29, у жовтні - 3,11, 24,27,30, у листопаді -
2,3,6,7,10,13,16,17,21,22,27,28,30.

Із графіку роботи ОСОБА_1 з липня 2006 року по листопад
2006 року, а також із пояснень представника відповідача вбачається ,що навчання
ОСОБА_1 здійснювалось за межами робочого часу ,який закінчувався у ОСОБА_1. о 8-00 годині у
зазначені графіком дні.

Між тим згідно до вимог ст.204 КЗпП України теоретичні заняття і виробниче
навчання при підготовці нових робітників безпосередньо на виробництві шляхом
індивідуального, бригадного і курсового навчання провадяться в межах робочого
часу , встановленого законодавством про працю, для працівників відповідних
віку, професії і

виробництв.

Доводи представника відповідача про те ,що вимоги ст. 204 КЗпП України не
розповсюджуються на правовідносини сторін по даній справі, з посиланням на
те,що організовані заняття не є виробничим навчанням ,позивач не є новим
робітником і про те ,що явка на заняття не є обов"язковою, спростовуються
набутими доказами.

Так. із розпорядження №38 від 12.07.2006 року вбачається,що навчання
організовано для виконання в майбутньому нових виробничих функцій працівниками
з технологічного контролю трансформаторного масла і для виконання цих функцій
позивач є новим робітником , а курси цільового призначення ,згідно до Положення
про професійне навчання кадрів на виробництві" , затвердженого наказом
Мінпраці і міністерства освіти і науки від26.03.2001р., проводяться для
вивчення робітниками нового обладнання, сучасних технологічних процесів, що
використовуються на виробництві, правил і вимог їх безпечної експлуатації тощо
,тобто і є виробничим навчанням.

Зазначеним розпорядженням на службових осіб покладений обов"язок
забезпечити явку підлеглих на заняття, вести суворий контроль за відвідуванням
занять і про результати доповідати на оперативних нарадах. Таким чином, суворий
контроль за відвідуванням працівниками занять не може вважатись як умови
добровільного їх відвідування .

Крім того, із відповіді начальника інспекції праці територіальної
державної інспекції праці у Запорізькі області №1959 від 25.12.Оброку на
звернення позивача також видноацо оспорюваними розпорядженнями передбачається
професійне навчання ,яке за своїм змістом підпадає під розуміння навчання,
передбаченого статтею 204 КЗпП України.

Враховуючи, що у порушення вимог ст..204КЗпП України   відповідачем організовані навчання позивача
за межами його робочого часу ,    проте
самі

по собі
розпорядження про проходження виробничого навчання не суперечать чинному
законодавству, незаконними належить визнати графік , встановлений оспорюваними
розпорядженнями, у зв"язку із чим рішення суду підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення ,
яким позовні вимоги належить задовольнити частково. Оскільки позивачем
пред"явлені вимоги щодо порушення прав інших осіб, на які він не
уповноважений, заявлені вимоги підлягають задоволенню лише в частині прав і
інтересів позивача.

Згідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування
власником або

уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі,

якщо порушення його законних прав призвели до моральних
страждань,

втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від
нього додаткових зусиль

для організації свого життя.

З огляду на те, що залучення до навчання позивача здійснено у вільний від
роботи час позивача, судова колегія вважає, що такі дії відповідача порушили
законні права позивача і вимагали від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації
свого життя .

Разом із тим, враховуючи ,що дії відповідача були спрямовані на навчання
позивача, підвищення його рівня знань, що само по собі є позитивними діями,
судова колегія вважає, що достатньою компенсацію моральної шкоди для позивача
буде стягнення з відповідача на його користь 375 гривень -розмір мінімальної
заробітної плати на час видання оспорюваних розпоряджень.

Керуючись
ст.ст. 307,309 п. 1 ),п.3), 313,314,316,317 ЦПК України,ст.204, 237-1 КЗпП
України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від «28» березня 2007 р. по
цій справи скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними розпорядження №38 від 12.07.2006 рокуіі №982 від
14.07.2006 року про організацію навчання працівників цеху термовакуумнои
обробки в частині графіку навчань майстра ОСОБА_1 з липня 2006 року по листопад
2006 року .

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Запоріжтрансформатор"
на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 375 гривень

В іншій частині
у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення , проте може бути
оскаржено до Верховного Суду України протягом
двох місяців.