Справа
№ 2-4369/2007 рік
Ялтинський міський суд Автономної Республіки
Крим  у складі:  судді - Романенко В.В., при секретарі -
Кириловій К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ялти
цивільну  справу за позовом  ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4до
Лівадійської селищної Ради, Товариства з обмеженою відповідальністю  «Виробничо -комерційної фірми «Регіон -
Інвест» (ТОВ ВКФ «Регіон - Інвест»), 3-і особи: Дочірне підприємство
«Ялтакурорт» Закрите акціонерне товариство «Укрпрофздравниця»,
Лікувально-оздоровча установа профспілок України «Укрпрофздравниця», про
визнання незаконним і скасування рішення Лівадійської селищної Ради та визнання
недійсним договору оренди земельної ділянки,
Позивачі просять суд  визнати незаконним і скасувати рішення
Лівадійської селищної ради №175 від 14 жовтня 2004 року «Про передачу земельної ділянки ТОВ ВКФ «Регіон - інвест» в оренду» та
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений 14 березня 2005
року між Лівадійською селищною радою та ТОВ  «Виробничо - комерційною фірмою «Регіон
-Інвест», з тих підстав, що надання земельної ділянки площею 0,1862 га за
адресою: АДРЕСА_1в оренду ТОВ ВКФ «Регіон - інвест»
позивачів, як власників квартири АДРЕСА_2та сараю і знаходиться на  земельній ділянці переданий у оренду ТОВ ВКФ «Регіон - інвест», та порушує право на приватизацію
земельної ділянки позивачів.
Представник відповідача Лівадійської селищної ради у судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову та пояснив, що рішення Лівадійською селищною ради  №175 від 14 жовтня 2004 року видано в межах
компетенції, визначеної Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні”,
договір оренди земельної ділянки від 14 березня 2005
року, укладений між  Лівадійською
селищною радою та ТОВ  «Виробничо
- комерційною фірмою «Регіон -Інвест», не порушує
права позивачів і відповідає вимогам Земельного кодексу України.
Представник відповідача
ТОВ ВКФ «Регіон - інвест»  у
судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення
позову, вказуючи, що договір оренди земельної ділянки
та рішення Лівадійської селищної Ради не
порушує ніяких прав позивачів і відповідає вимогам законодавства України,
оскільки позивач має вільний прохід і під'їзд до свого будинку, ніяких перешкод
у користуванні своєю власністю  позивач
Представники 3-х осіб Дочірного підприємства
«Ялтакурорт» Закритого акціонерного товариства «Укрпрофздравниця» та
Лікувально-оздоровчої установи профспілок України «Укрпрофздравниця» в вирішені
справи покладаються на розсуд суду.
Вислухавши сторони, представників сторін,
дослідивши матеріали справи,  суд вважає,
що вимоги позивача  не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
У відповідності зі ст.6 Конвенції про захист прав
людини й основних свобод від 04 листопада 1950 року ратифікованою Верховною
Радою України 17 липня 1997 року кожний при рішенні питання про його цивільні
права й обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд
незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Складовою частиною справедливого судочинства,
зокрема, є доступ до процедури з усіма атрибутами контролю, тобто право на
судовий контроль органів державної влади.
Частини друга й третя ст.55 Конституції України
визначають, що  права та свободи
громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суд
рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до ст. 14 Конституції України
кожному громадянину України, гарантується право
Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,ОСОБА_4. відповідно
до свідоцтва про право власності на житло №НОМЕР_1від 08 листопада 2000
власниками у рівних частках квартири №4 за адресою: АДРЕСА_2
14 жовтня 2004 року Лівадійська
селищна Рада своїм рішенням №175 передала ТОВ Виробничо-комерційній фірмі «Регіон-інвест»
в оренду строком на 49 років земельну ділянку, загальною площею 0,1862 га, для
рекреаційного будівництва на землях Лівадійської селищної ради за
На підставі зазначеного рішення між
Лівадійською селищною радою та ТОВ Виробничо-комерційною фірмою «Регіон-інвест»
14  березня 2005 року  укладений договір оренди земельної ділянки,
загальною площею 0,1862 га, для рекреаційного будівництва за адресою: АДРЕСА_1строком
Лівадійська селищна Рада, як власник зазначеної
земельної ділянки, вправі розпорядитися нею, що й було зроблено.
На момент передачі у оренду земельної ділянки
вона  законних користувачів не мала, т.б.
була вільна. Та обставина, що позивачі стверджують, що вони тривалий час
користувався даною земельною ділянкою та сараєм на ній, не може свідчити про
незаконність передачі у оренду земельної ділянки.
Лівадійська селищна Рада, приймаючи рішення,  діяла у межах своїх повноважень і у
відповідності зі ст.31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».
Судом встановлено, що ТОВ Виробниче-комерційна фірма «Регіон-інвест»
набуло право користування на земельну ділянку у встановленому законом порядку,
без  порушень діючого законодавства.
Посилання позивачів на те, що сараєм, розташованим
на переданий в оренду земельній ділянці і самою земельною ділянкою вони
користується тривалий час більш ніж 40 років, суд вважає недостатнім для
до  ст. 376  Цивільного
кодексу  України житловий  будинок,
будівля,  інше  нерухоме
майно  вважаються  самочинним
будівництвом, якщо  вони  збудовані
земельній ділянці, що  не  була
відведена  для  цієї
належного  дозволу,  чи
належно затвердженого  проекту,
істотним  порушенням  будівельних
норм  і правил.  Особа
здійснює  самочинно  будівництво
не  набуває право  власності
правоустановчих документів на будову позивачами суду не надано. Таким
чином, сарай є самочинною будовою.
Також відповідно до плану -схеми земельної ділянки
відведеної в оренду ТОВ Виробничо-комерційної фірми
«Регіон-інвест», земельна ділянка на якій розташований будинок, в якому
позивачам на праві власності належить квартири, виключена із землеустрою  по відводу земельної ділянки в оренду.
Крім того, позивач має можливість
проходу та  проїзду транспортом до свого
Відповідно до вимог ст.119 ЗК України громадяни,
які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою
протягом 15 років, але не мають документі, що свідчать які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу  їй у власність або надання у
користування. Передача земельної ділянки
у власність або у користування громадянам на підставі набувальної
давності здійснюється в порядку, встановленому ЗК України.
Судом встановлено, що з заявою про надання
земельної ділянки у власність позивачі звернулися до Лівадійської селищної ради
вже під час розгляду цієї справи, 26.10.2007 року, а рішення про передачу
земельної ділянки в оренду ухвалено Лівадійською селищною радою  14.10.2004 року.
Таким чином, позивачами не доведений
той факт, що договір оренди земельної ділянки якимось чином порушує їх право власності
на нерухоме майно та право на приватизацію земельної ділянки.
Позивачі вважають, що договір оренди має бути
визнаний недійсним з тих підстав, що договір купівлі-продажу оранжереї,
укладений 28 серпня 2001 року між ДП «Ялтакурорт» ЗАТ «Укпрофздравниця» та ТОВ
ВКФ «Регіон -інвест» рішенням Ялтинського міського суду від 07 листопада 2006
року визнаний недійсним, т.б. на думку позивачів перестала існувати підстава
для укладення договору оренди. Суд не погоджується з такими ствердженнями
позивачів виходячи з наступного.
Предмети договорів оренди земельної ділянки і
договору купівлі-продажу оранжереї є різними. Факт визнання договору
купівлі-продажу оранжереї недійсним не є автоматичною підставою для визнання
договору оренди земельної ділянки недійним.  Існування у ТОВ ВКФ «Регіон -інвест» права
власності на оранжерею було не однією підставою для прийняття рішення про
передачу в оренду земельної ділянки. Рішення про передачу земельної ділянки в
оренду  приймалося Лівадійською селищною
радою при дотриманні всіх передбачених діючим законодавством вимог  в сукупності.
Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою
та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину
не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а
так само моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Договір оренди земельної ділянки
укладений 14  березня 2005 року  між Лівадійською селищною радою та ТОВ
Виробничо-комерційною фірмою «Регіон-інвест» не порушує прав позивачів і
відповідає вимогам статті 124 Земельного кодексу України, нормам статей 13-20  Закону України „Про оренду землі”, ст.ст.215,
203 Цивільного кодексу України.
При цьому суд зазначає, що позивачі не
є ні стороною в договорі оренди, ні зацікавленими особами, інтереси яких
порушені укладанням такого договору, підходи та під'їзди до будинку є,
перешкоди в користуванні квартирою не встановлені, тому відповідно до ст.3 ЦПК
України відсутні підстави для захисту прав та інтересів ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. та
скасування рішення та визнання договору оренди недійсним.
За таких обставин, розглянувши справу, залучивши
до участі у справі осіб,  на права або
обов'язки яких може вплинути рішення в справі, в межах заявлених вимог, з
дотриманням  принципів диспозитивності,
змагальності і справедливості судочинства, ретельним чином дослідивши і
оцінивши  докази по справі, перевіривши
обставини справи, суд вважає, що  позов
не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись  ст. ст.60, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,  ст.ст. 16, 203, 215, 376
Цивільного кодексу України, ст.ст.96, 124, 125, 198 Земельного кодексу
України,  Постановою Пленуму Верховного
суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4у позові  до Лівадійської селищної Ради, Товариства з обмеженою
відповідальністю  «Виробничо -комерційної
фірми «Регіон -Інвест», 3-і особи: Дочірне підприємство «Ялтакурорт» Закритого
акціонерного товариства «Укрпрофздравниця», лікувально-оздоровча установа
профспілок України «Укрпрофздравниця», про визнання незаконним рішення
Лівадійської селищної Ради та визнання недійсним договору оренди земельної
ділянки - відмовити.
На рішення суду може бути подана заява  про апеляційне оскарження до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд у строк 10 днів з дня проголошення рішення, або
апеляційна скарга до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через  Ялтинський міський суд у строк 20 днів з дня
подачі заяви про апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає чинності після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.

Суддя

Ялтинського
міського суду
В.В. Романенко