Справа №-22-ц-5580/2007 р.                        Головуючий 1
- поділ майна подружжя.              Доповідач - Міненкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29  листопада 2007  року
судова колегія  судової
палати  у
цивільних  справах апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого
судді - Міненкової Н.О. Суддів - Ларенка В.І., Гальянової І.Г. При секретарі -
Набока О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 17
жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган
опіки та піклування Борівської селищної ради про поділ квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В
вересні 2007 року до суду звернулась позивачка і просила провести розподіл
АДРЕСА_6, виділивши у її власність кімнату площею 16, 8 кв. м., а відповідачу
кімнату пл. 11, 1 кв. м. Позивачка посилалась на те, що шлюбні відносини з
відповідачем припинені і з нею залишився проживати малолітній син, а тому
просила відступити від рівності часток подружжя на користь неповнолітньої
дитини.

Відповідач
проти позовних вимог заперечував, посилаючись, що немає підстав відступати від
рівності часток. Вважає, що не можна розділити квартиру. Не заперечував проти
визначення порядку користування квартирою.

Рішенням
Борівського районного суду Харківської області в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не
погодилась з рішенням ОСОБА_1 й у апеляційній скарзі просить його скасувати та
постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони
судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

З
матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є спільною власністю позивачки
та відповідача, яка була придбана ними під час шлюбу.

Відповідно
до п.3 ст. 368 ЦК України
та ст. 60 Сімейного Кодексу майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. А
згідно до ст. 63 Сімейного Кодексу дружина та чолові мають рівні права на
володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно
до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частинами 2 та З зазначеної статті передбачені випадки, коли суд може
відступити від рівності часток з урахуванням обставин, які мають суттєве
значення.

З
позовної заяви вбачається, що підставою на яку посилалась позивачка, вимагаючи
відступити від рівності часток подружжя, було те, що з нею залишився проживати
неповнолітній син, а також те, що відповідач не здійснює матеріальної допомоги
на дитину, що позбавляє її права на нормальне життя.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивачкою не надано переконливих доказів про можливість застосуванню п.п.
2.3 ст. 70 Сімейного Кодексу України.

З
матеріалів справи вбачається, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі.
Питання про розірвання шлюбу знаходиться на розгляді в суді. Докази на
підтвердження того, що відповідач певний час ухиляється від своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини та її матеріального забезпечення в матеріалах
справи відсутні. З висновку служби у справах неповнолітніх Борівської районної
державної адміністрації вбачається, що те, що висновок про те, що відповідач не
приймає участі у вихованні дитини службою був зроблений зі слів матері дитини.
Інші докази суду не надавались.

Крім
того, в позові не наведено обгрунтування позову відносно технічної можливості
розподілу спірної квартири, згідно до вимог ст.ст. 183, 364 ЦК України.

Згідно з
роз'ясненнями, наданими в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про
судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності"
від 22 грудня 1095 року №-20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в
натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із
самостійними виходами, які можуть використовуватись, як окремі квартири або які
можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено
позов.

Враховуючи
викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції і не
знаходить підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.. 303, 304, 307,
308, 313, 317, 319 ЦПК України судова колегія,

УХВАЛИЛА:

В
задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Борівського районного
суду Харківської області від   17 жовтня
2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом
двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду
України.