Справа № 22-ц - 2028/2007р. Категорія: договірні
Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Шаповал Н.М.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10
травня 2007 p., Судова колегія
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в
складі:

Головуючого -
судді       -
Шаповал Н.М..

суддів                                 -   Хребтова В.П., Цвірюка В.О.

при секретарі                    -
Дмитренко A.M.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові цивільну справу за апе­ляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Харківського філіалу Акціонерного товариства « Український інно­ваційний
банк», суб'єкту підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про визнання договору про уступку права вимоги
від 11.11. 2004 року недійс­ним, за позовом суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про
визнання права власності на житлове приміщення - квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

17
квітня 2003 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського філіалу Акціонерного
товариства « Український
інноваційний банк », про визнання недійсним договору застави квартири АДРЕСА_1 від 25 квітня 2002 року, як
вчинений з порушенням вимог ст. 57
ЦК України, в редакції 1963
року.

У судовому
засіданні позивач доповнив свої позовні вимоги, просив визнати вказа­ний
договір недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 48, 56 ЦК України.

В уточнюючих
вимогах ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір уступки права вимоги від 11.11.
2004 року, укладений між ХФ AT
« Укрінбанк» і СПД - ФО
ОСОБА_2, як фіктивний та удаваний. Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову про
ви­знання права власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підтвердження своїх вимог
посилався на те, що договір є недійсним за тих під­став, що банком була
порушена ст. 62 Закону України « Про банки та банківську діяль­ність» та
розголошена інформація, яка є банківською таємницею. Також, розрахунок по кредитному договору передбачали проводити в
іноземній валюті, однак ОСОБА_2 не мала на це ліцензію.

Акціонерне товариство « Український інноваційний банк » в особі представника Харківській філії звернулось до
ОСОБА_1 з позовом і просило останнього виконати умови договору
застави.

В уточнюючих вимогах поставили
питання про звернення стягнення на предмет за­стави, а саме,
спірну квартиру, і за її рахунок задовольнити кредитну заборгованість по
договору від 25 квітня 2002 року.

СПД - ФО ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання
права власності на предмет застави, квартиру АДРЕСА_1.

Посилалась на
те, що виконала кредитні зобов'язання перед банком за кредитним договором, а тому отримала права кредитора по
кредитній угоді від 25.04. 2002 року та права
заставо держателя по договору застави.

Посилаючись на те, що кредитні зобов'язання не погашені,
просить визнати за нею права власності на предмет застави.

Ухвалою Київського районного суду
м. Харкова від 17 жовтня 2006 року прова­дження по справі за позовом ОСОБА_1 до ХФ AT « Український інноваційний банк» про
визнання договору застави недійсним від 20.05.
2004 року, закрито. ( т. 2 а.с. 99 )

Ухвалою того ж суду від 09 лютого 2007 року залишені без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ХФ AT « Український інноваційний банк » про визнання договору застави недійсним, як
укладеного внаслідок обману. (
т. 2 а.с. 136 )

Ухвалою того ж суду від 29 вересня 2005 року закрито провадження по справі
за по­зовом ХФ AT «
Український інноваційний банк» до ОСОБА_1 про зобов'язання вико­нання
зобов'язань за договором застави і звернення стягнення на предмет застави. ( т. 2 а.с. 35)

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2007 року в задово­ленні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Позовні вимоги СПД ФО ОСОБА_2 задоволені.

Визнано за
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_2 право власності
на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Скасована ухвала Київського районного суду м. Харкова від 17.04. 2003 року про накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_1.

Скасована
ухвала Київського районного суду м. Харкова від 27. 10. 2004 року про заборону реєстрації договорів житлового найму та заборону
реєстрації проживання осіб в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СПД ФО ОСОБА_2 витрати по сплаті дер­жмита в
розмірі 1454, 4 грн..

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким задовольнити його вимоги і у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Посилається на порушення судом норм матеріального права та на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Так, на його
думку, суд не дав правової оцінки Виконавчому напису, посвідченому приватним
нотаріусом 05.06. 2003 року, за
змістом якого з ОСОБА_1 стягнуто 3096
до­ларів США та 322 грн. 40 коп., що
свідчить про   вибраний AT
« Український
інновацій­ний банк » спосіб
погашення боргу саме таким чином.

Суд не дав належної оцінки
законності укладення договору передачі прав іншій особі за договором кредиту та
переводу права вимоги за договором застави між AT « Український інноваційний банк» та СПДФО ОСОБА_2, укладеного 11.11. 2004 року, вже після вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Також, банком був пропущений строк для пред'явлення позову, оскільки ч. 2 ст. 194
ЦК, 1963 року,
цей строк встановлений у три місяці.

Визнаючи
право власності на квартиру, суд не врахував що її вартість у 7 разів пе­ревищує суму боргу, та що основна вимога по погашенню
кредиту виконана ОСОБА_1 та ним на поточний рахунок СПДФО ОСОБА_2 перерахована
сума у розмірі 19268 грн. 48 коп. та 3995 грн. 41 коп.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді доповідача,
пояснення учасників про­цесу, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що
вони підлягають частковому за-

доволенню, а рішення суду зміненню з ухваленням нового
рішення з підстав, передбаче-     них ч.1 п. 1,4 ст. 309 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про визнання недійсним
договору про уступку права
вимоги, суд виходив із того, що вказаний договір від 11.11. 2004 року по формі і змісту відповідає вимогам закону, свідчить про
реальність та дійсність намірів сторін. По­силання ОСОБА_1 на незаконність
договору через його фіктивність ,удаваність не знай­шли свого
підтвердження у судовому засіданні.

Судова
колегія погоджується з вказаними висновками районного суду, оскільки вони
відповідають наданим доказам і вимогам ст. ст. 234, 235, ч.1 п. 1 ст. 512,
513, 514 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те,
що 25 квітня 2002 року був
укладений договір, за умовами якого AT « Український інноваційний банк» в
особі директора Харківської фі­лії надав кредит ОСОБА_3 у сумі 3000 доларів США. (т. 1 а.с. 8 -9)

У цей же день, з метою забезпечення
вимог AT «
Український інноваційний банк »
був укладений договір про заставу, за умовами якого , у разі
невиконання ОСОБА_3 договору про надання
кредиту, Заставодержатель має право одержати задоволення з май­на або
його вартості, яке є під заставою.

Предметом
застави є двокімнатна квартира, що розташована у АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 5-7)

Із договору
передачі прав іншій особі (відступлення права вимоги ), посвідченого приватним нотаріусом 11 листопада 2004 року,
вбачається, що Акціонерне товариство «
Український інноваційний банк »,
далі Первісний кредитор, передає свої права та обов'язки Новому кредитору
по договору по наданню кредиту та договору застави від 25.04. 2002 року. (т.1 а.с. 194 ).

До вказаного договору, як цивільно - правового
правочину, укладеного після 01.01.
2004 року, застосовуються положення ЦК України 2004 року. Вказаний договір є право чином, який може бути визнаний недійсним лише з підстав і з
наслідками, передба­ченими в законі.

Посилаючись на фіктивність,
удаваність вказаного договору позивач не надав до­казів, як на
підставу своїх вимог.

Разом із тим, сторони виконали
умови договору та ОСОБА_2 сплатила заборго­ваність
за кредитним договором. Вказане підтверджується самим договором про передачу прав
іншій особі, довідками -
повідомленнями банку та не оспорюється сторонами за до­говором. ( а.с 201 - 204 т. 1 )

У зв'язку з заміною кредитора у зобов'язанні, права
вимоги на погашення заборго­ваності за кредитним договором та договором застави
перейшли до ОСОБА_2

Згідно ч.6
ст. 20
Закону України « Про заставу », звернення стягнення на заставле­не майно
здійснюється за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом ст. 26 вказаного
Закону, заставодавець має право в будь -
який час до моменту реалізації предмета
застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням
забезпеченого заставою зобов'язання.

Судова колегія вважає, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про ви­знання
за нею право власності на предмет застави слід відмовити, та рішення районного суду
у цій частині скасувати за таких підстав.

Матеріали справи свідчать про те,
що ОСОБА_1 виконав основні зобов'язання за кредитним договором і перерахував
кошти у розмірі 19268 грн. 48 коп. ( еквівалент 3815 доларів США 54 центів на день
перерахування по курсу НБУ) та 3995
грн. 41 коп. на
по­точний рахунок СПДФО ОСОБА_2. (
т.2 а.с. 105 - 106)

Вимоги ОСОБА_2 про набуття права власності
на заставлене майно є похідни­ми від договору про надання кредиту. У зв'язку з
погашенням суми заборгованості за кре­дитним договором, припиняється
зобов'язання, забезпечене заставою. Зазначене відпові­дає вимогам ч.1 п.1 ст. 593 ЦК України та ст.
28 Закону України « Про заставу».

Висновки районного суду про те, що ОСОБА_2 не бажає
прийняти перерахо­вані позивачем гроші за
кредитним договором, оскільки вибрала інший спосіб задоволен­ня своїх
вимог - визнання
права власності на квартиру не відповідає нормам матеріально­го права.

Згідно ст. 29
вказаного Закону, у разі відмови кредитора прийняти виконання за­безпеченою заставою грошової вимоги відповідна
сума вноситься заставодавцем у депо­зит державної нотаріальної контори,
приватного нотаріуса. Якщо внесена в депозит сума покриває борг, застава
припиняється.

Із договору про передачу прав іншій особі від 11.11. 2004 року вбачається, що за­боргованість за кредитним
договором складає 3815, 54 доларів США і 3995 грн. 41 коп.

Грошове зобов'язання виконане
позивачем у гривнях, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України, та визначене за офіційним курсом вказаної
валюти на день платежу. Те, що на поточний рахунок ОСОБА_2 зазначена сума
поступила, остання не оспорювала і підтверджується платіжними дорученнями. (т. 2 а.с. 105, 106 ).

За таких підстав, ОСОБА_2 слід
відмовити у задоволенні позову про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Доводи ОСОБА_2 про понесення нею
значно більших витрат для вирішення питання
про визнання за нею права власності на спірну квартиру, ніж сума перерахована ОСОБА_1, не свідчить про
невиконання останнім зобов'язання за кредитним догово­ром, укладеним між
Первісним кредитором та ОСОБА_3 та договору передачі прав іншій особі, оскільки
інші виплати не передбачені умовами вказаних договорів.

Посилання ОСОБА_1 на пропуск строку
звернення банку до суду з позовом про виконання
поручителем зобов'язання за кредитним договором не має правового значення, оскільки
сторонами вказаний договір не оспорюється .

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч.1 п.2 ст. 307, ч.1 п. 2, 4 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України судова колегія ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2007 року змінити.

В частині задоволення позовних
вимог суб'єкта підприємницької діяльності - фізи­чної особи
ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на кв. 59 по провулку Брянському, 7 у м. Харкові - рішення суду скасувати, відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог у цій частині.

У частині стягнення з ОСОБА_1 на користь СПД ФО ОСОБА_2 витрати по сплаті
держмита в розмірі 1 454
грн. 40 коп. - рішення суду
скасувати.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набуває чинності негайно,
але може бути оскаржено в касаційному поряд­ку протягом двох місяців з дня
проголошення безпосередньо до Верховного Суду України