АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 22ц-625                                                         Головуючий
по першій

2007 рік                                                                            інстанції
Череднікова B.C.

Суддя доповідач:
Лобов О.А.

12 березня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області
в складі

головуючого
судді Лобова О.А.,

суддів Акопян
В.І.,  Петренко В.М.

при секретарі
Зеленській О.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтава цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2007 року в
справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2,
виконкому Лубенської міської ради про визнання права спільної сумісної
власності на самочинно збудовані гаражі.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь судді доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом та просила ухвалити рішення,  яким визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної
сумісної власності на два гаражі,
розташовані вАДРЕСА_1

Рішенням
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2007 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю.

Судовим
рішенням встановлено,  що сторони в
період з 03.10.1992 року по 19.12.2005 року перебували
в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі відповідач отримав у дар
земельну ділянку по вул.  Симоненка в
м.  Лубни площею 100 м. кв. для
гаражного будівництва.

2

На
вказаній земельній ділянці збудовані два гаражі,  які не введені в експлуатацію,  побудовані без відповідного дозволу і
технічної документації,  не зареєстровані
у встановленому законом порядку.

Оскільки
позивачка не є власницею земельною ділянки,
на якій самочинно збудовані два гаражі,
то відсутні законні підстави для задоволення її вимог.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись на неповноту судового розгляду та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення місцевого суду скасувати,  справу повернути на новий судовий розгляд в
іншому складі суддів.

Обґрунтовуючи
вимоги апеляційної скарги,  ОСОБА_1
вказувала,  що місцевий суд фактично
позбавив її можливості реалізувати своє право власності,  набуте на підставі  ст.  60
СК України,   ст.  368 ЦК України.

Суд
безпідставно не розглянув її клопотання про сприяння у виготовленні технічної
документації на гаражі,  не з'ясував чи
притягувався відповідач до адміністративної відповідальності за самочинне
будівництво.

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  заслухавши пояснення осіб,  які беруть участь в справі,  дійшла висновку,  що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав:

Відповідно
до  ст. 307 ч.1 п.1),   ст. 308 ЦПК України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судом
першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі
з 03 жовтня 1992 року по 19 грудня 2005 року.

24 червня 2004 року
ОСОБА_3  подарувала відповідачу ОСОБА_2
земельну ділянку площею 100
м. кв. по вул.  Симоненка в м.  Лубни,
виділену їй виконкомом Лубенської міської ради для гаражного
будівництва.

В
подальшому відповідач ОСОБА_2 за відсутності відповідного дозволу та належно
затвердженого проекту самочинно побудував на вказаній земельній ділянці два
гаражі.

Встановивши
наведені обставини,  місцевий суд з
дотриманням вимог процесуального закону дійшов правильного висновку про
відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Так,  відповідно до
ст.  328 - 345 ЦК України право
власності на майно виникає на підставах,
не заборонених законом.  Моментом
виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є його державна
реєстрація.

3

Самочинно збудований об'єкт нерухомості не може бути у
встановленому законом порядку введений в експлуатацію та відповідно
зареєстрований.

Згідно
закону,  а саме ч.5  ст.  376 ЦК України,  право звернення до суду з вимогою про
визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно надане власнику
(користувачу) земельної ділянки,  на якій
цей об'єкт збудований.

Відповідач
ОСОБА_2 не скористався наданим йому законом правом набуття у власність
самочинно збудованих гаражів.

Наведена
обставина,  а також те,  що самочинне будівництво здійснювалося під
час перебування сторін у шлюбі,  не може
бути підставою для виникнення такого права у позивачки ОСОБА_1,  оскілки вона не є та не була ні
власником,  ні користувачем земельної
ділянки,  на якій самочинно збудовані
гаражі.

Посилання
позивачки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те,
що суд позбавив її права на спільну сумісну власність подружжя є
безпідставними,  оскільки вона не втрачає
можливості вимагати визнання за нею права власності на матеріали,  обладнання тощо,  використані для будівництва гаражів.

Вимагаючи
повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції,  позивачка не навела жодної з підстав,  встановлених ч.1  ст.
311 ЦПК України.

Таким
чином,  рішення суду першої інстанції є
законним і справедливим,  підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись  ст.  303,
ст. 307 ч.1
п.1,   ст. 308,   ст.  315 ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2007 року в справі за
позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2,  виконкому
Лубенської міської ради про визнання права спільної сумісної власності на
самочинно збудовані гаражі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.