Справа № 22-ц-335/07                    Головуючий
39                                                      Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

З травня
2007 року                                                               місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
судді       Стрільчука В.А.

суддів                                      Здрилюк
О.І., Карпук А.К.

при
секретарі                           Савчук О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до Ковельської міської ради, ОСОБА_1 про визнання
незаконним договору купівлі продажу земельної ділянки, Державного акта на право
приватної власності на земельну ділянку, зобов'язання привести земельну ділянку
до попереднього стану

за
апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року та на додаткове рішення
Ковельського міськрайонного суду від 8 лютого 2007 року

особи, що беруть
участь у справі

позивач -
ОСОБА_1

представник
позивача -  ОСОБА_3

відповідач -
ОСОБА_2

представники
відповідача -   ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

відповідач -
Ковельська міська рада, представник відповідача - ОСОБА_7

колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні
земельною ділянкою АДРЕСА_1: не використовувати дану земельну ділянку для
огородництва, знести дощатий хлів. В частині вимог про зобов'язання вивезти
будівельні блоки відмовлено.

Відмовлено
у зустрічному позові ОСОБА_2 до Ковельської міської ради, ОСОБА_1 про визнання
незаконним договору купівлі - продажу земельної ділянки, Державного акта на
право приватної власності на земельну ділянку, зобов"язання привести
земельну ділянку до попереднього стану.

Додатковим
рішенням Ковельського міськрайонного суду від 8 лютого 2007 року стягнуто з
ОСОБА_2 в доход держави 381 грн. 76 коп. судових витрат та 22 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційних скаргах відповідач ОСОБА_2 просила скасувати оскаржувані рішення в
зв"язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт
вважає, що суд безпідставно відхилив клопотання та не провів огляду на місці
існуючого на спірній земельній ділянці погреба та хліва та самої спірної
ділянки. На думку апелянта, суд безпідставно залишив поза увагою факт
використання нею приміщень погреба і хліва, які є допоміжними у користуванні
земельною ділянкою та стверджують про наявність у неї інтересу до земельної
ділянки та про збереження за нею права на її приватизацію. Висновок суду про
те, що використання нею хліва створює перешкоди у користуванні земельною
ділянкою не відповідає обставинам справи. Відсутність на земельній ділянці
будинку не позбавляє її права взяти участь у приватизації землі. Апелянт
зазначає, що суд безпідставно послався на відсутність у неї документа, що
посвідчує право користування земельною ділянкою, оскільки потреба мати такий
документ відпала в ході проведення земельно-правової реформи та приватизації
землі.

На час
відчуження земельної ділянки вона користувалася нею, однак міська рада всупереч
вимогам ст. ст. 116, 141, 149 ЗК не приймала рішення про її вилучення.

В апеляційній
скарзі на додаткове рішення апелянт указує, що при ухваленні додаткового
рішення суд безпідставно визначив ціну позову за ставками, встановленими для
позовних заяв майнового характеру, оскільки вона не ставить питання про
визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Апеляційні
скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_2 у 1970 придбала 1/2 частину житлового будинку
АДРЕСА_1./ а.с. 88/

Оскільки    указаний
будинок       знаходився    в
аварійному    стані,
Ковельською  міською  радою
надано  сім'ї ОСОБА_2 .   4-кімнатну квартиру у місті Ковель, куди
переїхала на проживання ОСОБА_2 разом із сім"єю / а.с. 30/. Указаний будинок
пізніше був розібраний сином позивача у зв"язку з непридатністю для
проживання.

В період
часу з 1970 року по день продажу спірної земельної ділянки з аукціону позивачу
не видавався документ, що посвідчує право користування спірною земельною
ділянкою. Після знесення житлового будинку земельна ділянка не надавалась
позивачу в користування у визначеному законом порядку.

Ковельською
міською радою відмовлено у задоволенні неодноразових заяв ОСОБА_2 про надання
земельної ділянки по АДРЕСА_1 у приватну власність, та таких рішень чи дій
Ковельської міської ради остання в судовому порядку не оскаржувала.

Частина
спірної земельної ділянки після знесення житлового будинку самовільно
використовується відповідачем ОСОБА_2 для городництва.

Встановивши,
що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки укладено з додержанням
вимог закону, та відповідно до ст. ст. 125, 350 ЗК України ОСОБА_1 є її
власником, суд першої інстанції підставно зобов"язав ОСОБА_2 не чинити
перешкод у використанні земельної ділянки.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову, суд обґрунтовано виходив з того, що
положеннями ст. ст. 20, 22 Земельного Кодексу УРСР 1970 року, главою 2
Земельного Кодексу УРСР 1992 року, ст. 116 ЗК України 2001 року було
передбачено спеціальний порядок набуття права користування земельними
ділянками, тому самовільне зайняття позивачем земельної ділянки чи її частини є
незаконними і не породжує у неї прав на земельну ділянку, відтак, вимоги за
зустрічним позовом є безпідставними.

Враховуючи
наведене, безпідставними є покликання апелянта про наявність у неї прав на
земельну ділянку незважаючи на знесення житлового будинку, для обслуговування
якого така використовувалась, оскільки факт тривалого, без законних підстав,
використання земельної ділянки та господарських споруд, які були приналежністю
знесеного у 1980-х роках житлового будинку АДРЕСА_1 не породжує права
користування земельною ділянкою.

Доводи апелянта
про наявність у неї права на приватизацію спірної земельної ділянки не
ґрунтуються на вимогах ст. 116 ЗК України, за змістом якої приватизації
підлягають надані в установленому законом порядку земельні ділянки.

Інші
доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на Законі та не спростовують висновків
суду.

Ухвалюючи
додаткове рішення відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 220 ЦПК України, суд
першої інстанції з урахуванням вимог пункту 10 частини 1 статті 80 ЦПК України
та вимог пункту 1 "а", „д" статті 3 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про державне мито" вірно визначив ціну позову та розмір судового
збору за зустрічними позовними вимогами. Отже, додаткове рішення Ковельського
міськрайонного суду від 8 лютого 2007 року ухвалене з додержанням норм Закону,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України,

колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 27 листопада 2006 року та додаткове
рішення Ковельського міськрайонного суду від 8 лютого 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців з часу набрання ухвалою законної сили.