УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року липня місяця 23 дня колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі".

головуючого,
судді:    Яковенко Л.Г.

суддів:    Синельщікової О.В., Летягіної О.В. з участю
секретаря:   ГребенніковоїН.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до КП ,Дримська мехколона №8" про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального
районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 13 лютого 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

Звернувшись до суду з зазначеним позовом, ОСОБА_1 мотивувала його тим, що
наказом від 07.06.2006 року за №41-к вона була звільнена з роботи по п.1
частини 1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штатів, хоча фактично
посада прибиральниці адміністративного корпусу в КП „Кримська мехколона
№8" скорочена не була. Незаконними діями відповідача ОСОБА_1 була заподіяна
моральна шкода, був змінений її звичний уклад життя, погіршився стан здоров'я.

Крім того, позивачка просила поновити строк позовної давності, оскільки
пропустила вона його з поважних причин, а саме хворіла, не мала коштів для
написання позову.

Позивачка ОСОБА_1 у ході судового засідання 13.02.2007 року свої позовні
вимоги уточнила та просила внести зміни у запис про її звільнення з вказівкою
дійсної дати звільнення, а саме 25.12.2006 року - тоді, коли позивачка отримала
трудову книжку поштою.

Рішенням Центрального районного суду міста Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 13 лютого 2007 року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 27.02.2007 року зауваження ОСОБА_1 на протокол
судового засідання від 13.02.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до КП „Кримська мехколона №8" про поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, надані
22.02.2007 року - залишені без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказані рішення та ухвалу скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення позову, внести зміни до протоколу
судового засідання. Вважає, що висновки суду не відповідають дійсним

Справа №
22- ц-3241/2007 р.            .

обставинам
справи, рішення незаконно та необгрунтовано, ухвала постановлена з порушенням
норм процесуального права.

Заслухавши судцю-доповідача, вислухавши пояснення
позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд виходив з фактичних обставин справи, вимог
закону.

Судом встановлено, що позивачка, яка за наказом №20-к від
11.10.2000 року працювала у відповідача прибиральницею адміністративного
корпусу, 07.04.2006 року була письмово повідомлена адміністрацією КП „Кримська
мехколона №8" про скорочення посади прибиральниці адміністративного
корпусу (а.с.49).

06.07.2006 року профспілковий комітет КП „Кримська мехколона №8" дав
згоду на звільнення ОСОБА_1 за скороченням штатів.

Згідно наказу №41-к від 07.06.2006 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за
п.1 ч.І ст. 40 КЗпП України. Із матеріалів справи вбачається, що про її
звільнення позивачці стало відомо 08.06.2006 року (а.с.46), але до суду з
позовом про поновлення на роботі ОСОБА_1 звернулась лише 07.11.2006 року (а.с.
1).

Необхідно зазначити, що сама ОСОБА_1 не заперечувала, що знала про своє
звільнення і з цього приводу 09.06.2006 року звернулась в прокуратуру.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня,
коли він дізнався про порушення свого права, а в справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі
трудової книжки.

Встановлено, що копію наказу позивачка одержати відмовилася, про що
поставила свій підпис (а.с.46).

Посилаючись на ст.256 ЦК
України, суд вірно зазначив, що позовна давність -це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу.

ОСОБА_1 було
пропущено строк, передбачений ст.233 КЗпП України.

Суд не знайшов поважних причин, які б пояснювали поведінку позивачки. Ці
доводи про те, що вона пропустила строк для звернення до суду з причин хвороби,
спростовуються листом непрацездатності (а.с. 10), з якого вбачається, що вже
17.06.2006 року ОСОБА_1 було закрито лікарняний. її звернення до прокуратури і
в інші органи в строк, передбачений законом для звернення до суду, не може бути
розцінене як поважна причина пропуску строку.

Частина 4 статті 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.40, 233 КЗпП України, ст.ст. 256, 267
ЦК України, ст..ст.
10-11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, підстав для його скасування не
вбачається.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 303, 307,
308, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Справа №
22- ц-3241/2007 р.

Рішення   Центрального   районного
суду   міста   Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 13 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала  може
бути оскаржена безпосередньо
до  суду  касаційної інстанції протягом двох місяців.