УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого
судді: Іващенко В.В. Суддів: Летягіної О.В., Сінані О.М. При секретарі: Іванові O.K.

розглянувши у
відкритому судову засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на майно, за апеляційною
скаргою ОСОБА_7на рішення Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки
Крим від 17 травня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6.
про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на майно.

Позовні вимоги
мотивовані тим, що 16.06.1998
року між ними та ОСОБА_5. і ОСОБА_6. була укладена угода про купівлю-продаж
будинкуАДРЕСА_1

Продаж було здійснено 16.06.1998 року за 4 000 грн., які позивачі частково в сумі 3 200 грн. сплатили ОСОБА_5. і ОСОБА_6. у 1998 році, останню суму 800
гривень сплатили 1999
році. Зазначена угода не була нотаріально посвідчена у зв'язку з тим, що
відповідачі спочатку ухилялися від нотаріального посвідчення угоди
купівлі-продажу будинку, а згодом продали спірний будинок ОСОБА_4

У зв'язку з тим,
що сторонами виконані всі умови угоди, а саме - покупцем повністю сплачена вартість майна, а продавцем
прийнято гроші по угоді, передано майно, але угода купівлі-продажу майна
нотаріальна не посвідчена, позивачі просять визнати угоду купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1,
укладену 16.06.1998 року між
позивачами та ОСОБА_5. і ОСОБА_6., дійсною, а також визнати право
власностіОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. на
спірний будинок.

Рішенням
Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 17 травня 2006 року, у задоволенні позовуОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3. до ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_4. про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права
власності на майно - відмолено за його необґрунтованістю
та безпідставністю.

Справа № 22-ц-453/2007                               Головуючий
суду першої інстанції- Романюк Є.В.

____________________ Доповідач суду апеляційної інстанції -
Летягіна О. В.

Стягнуто
зОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. на користь ОСОБА_4., ОСОБА_5. і ОСОБА_6. судові
витрати по сплаті державного мита в сумі 200
грн.

Стягнуто
зОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30
грн.

Не погодившись з
вказаним рішенням суду, ОСОБА_7подала апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд
необгрунтоване вказав на те, що вони пропустили строк позовної давнини для
звернення до суду з таким позовом.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в
позові, суд виходив з того, що позивачами був пропущений строк позовної давнині
для звернення з позовом до суду, а також позивачами не було надано будь-яких
належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

З такими
висновками суду не може погодитися колегія суддів з таких підстав.

Судом було
встановлено, що 16.06.1998
року була укладена угода купівлі продажу будинкуАДРЕСА_1 між позивачами
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. та відповідачами ОСОБА_5. і ОСОБА_6., однак
нотаріально посвідчена не була. Цей факт учасниками судового розгляду не
заперечувався і підтверджується матеріалами справи.

Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що між ОСОБА_5., ОСОБА_6. та
ОСОБА_2., ОСОБА_1.,ОСОБА_3. 16.06.1998
року укладений письмовий договір купилі-продажу зі змісту якого слідує, що
ОСОБА_5. продав, а ОСОБА_2. купив будинок АДРЕСА_1 за 4 тис. гривень, з
яких 3200 гривень
продавець отримав під час підпису договору, оформлення будинку було вирішено
провести після сплати суми 800
гривень, що залишилася. Строк виплати грошей та оформлення будинку
визначений не був. Договір був зареєстрований в реєстрі сільської ради с Молочне за № 126 від 18.06.1988 року а.с.20.

З довідки ЖКП
Молочненської сільської ради слідує, що ОСОБА_1. проживаючій за адресоюАДРЕСА_1 комунальні
послуги з 01.01.2001 року
сплачує своєчасно, заборгованості на 11.10.04 р. не має а.с.17.

З довідки виконкому Молочненської
сільської ради № 533 від 11.10.2004 року слідує, що
ОСОБА_1. дійсно проживає на території Молочненської сільської ради без
реєстрації уАДРЕСА_1та сплачує податок за землю за 2003-2004 року а.с.26.

До апеляційної
скарги ОСОБА_1 додані розписки ,зі змісту однієї слідує, що ОСОБА_5. 16.06.1998 року отримав 4000 гривень
відОСОБА_1. в рахунок сплати за будинок АДРЕСА_1 по
договору купівлі - продажу
від 16,06.1998 року
затвердженого секретарем сільської ради Карпової Л.Н.

З іншої розписки
від 22.05.2006 року
слідує, що ОСОБА_5. не має претензій к
покупцю АДРЕСА_1  ОСОБА_2і сім'ї
ОСОБА_1, так як вони повністю розрахувалися з ним за будинок.

З матеріалів справи, а саме з нотаріально засвідченого
договору купівлі-продажу від    5.06.2001  року    вбачається,
що ОСОБА_5., ОСОБА_6.

продали,
аОСОБА_4. купила жилий будинок АДРЕСА_1
. Євпаторійським МБРТІ за нею було зареєстроване право власності на
вказаний будинок.

Враховуючи наведене , колегія суддів вважає, що у суду
першій інстанції не було підстав відмовляти в позову на підставі пропуску
строку позовної заяви, а також в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

В якості доводів
не згоди з рішенням позивачі в своєї апеляційної скарги посилаються на те, що
суд не міг без заяви відповідачів застосувати до їх позовної заяви пропуск строку
позовної давності, так як
строк позовної давності по справі сплив коли вже діяв ЦК України 2003 року, а
положення ст. 267 п.З ЦК
України , передбачають
застосування    строку позовної давності
тільки за такою заявою.

Колегія суддів вважає ці доводи обґрунтованими.

П.З ст. 267 ЦК України
передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним
рішення.

В матеріалах справи наявності такій заяви не вбачається.

Права позивачів , як було
встановлено судом були порушені укладенням договору купівлі продажу спірного
будинку між відповідачами 05.06.2001
року, з цього часу строк позовної давності спливає 05.06.2004 року , тобто коли вже
діяв ЦК України 2004 року.

Відносно
недостатності доказів наданих позивами. Колегія суддів вважає, що суд
обґрунтоване посилається на положення ст.220 ЦК України , а саме на те, що
суд може визнати договір дійсним ,
коли сторони домовилися про усі суттєви умови договору, та й відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухиляється від його
нотаріального засвідчення.

Судом було
встановлено, що 16.06.1998
року позивачі ОСОБА_1уклали договір з ОСОБА_5. про продаж їм будинку АДРЕСА_1, засвідчили
його в сільської раді, хоча це і не передбачене законом, сплатили всю суму
грошей оплати за будинок, вселилися в будинок, ремонтували його, сплачували податки, тобто володіли та
користувалися ним.

Пізніше ОСОБА_5.
дав розписку про відсутність претензій до них в зв'язку з продажем їм будинку,
хоча на той час він вже продав його іншої особі, тим самим вводив їх в оману,
визнаючи за ними право на будинок.

Даних про те, що
хтось з відповідачів пред'являв будь-яки претензії до них судом встановлено не
було.

До того ж, в
судовому засіданні колегії суддів Апеляційного суду АР Крим представник
ОСОБА_4. пояснив, що у неї не має намірів вселятися в спірний будинок і вона
вважає, що питання можливо вирішити шляхом виплати їй за будинок частини його
вартості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу положення ст. 10 ЦПК України, який передбачається , що суд
зобов'язаний при розгляді справи сприяти всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам ,
які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак, суд,
розглядаючи позов ОСОБА_1, у супереч положенням ст.31 ЦПК України, не роз'яснив
їм право оспорювання договору купівлі -
продажу спірного будинку, укладеному між ОСОБА_5та ОСОБА_4, хоча при
наявності даного договору взагалі не можна визнавати дійсним інший договір
купівлі-продажу даного будинку та встановлювати і визнавати право власності на
інших осіб, яки б обґрунтовані не були вказані вимоги.

З пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що в
провадженні Сакського міськрайонного суду є справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4. про
визнання договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1   між ОСОБА_4 та ОСОБА_5недійсним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при новому розгляді
справи доцільно розглядати ці  дві справи
в одному провадженні.

Виходячи з
наведеного, колегія суддів вважає, що судом зроблені не законні та
необгрунтовані висновки, тому рішення суду підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд, так як судом належним чином не розглянути позовні
вимоги.

Керуючись
статтями 303,304, 311 п.5, 313, 315, 317, 319 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7задовольнити частково.

Рішення Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 17 травня 2006 року скасувати.

Справу направити до суду першій інстанції на новий
судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законною сили в
касаційному порядку до Верховного Суду України.