Справа № 22-ц- 487 / 07                             Головуючий у І
інстанції - Кихтюк P.M.
№ 20                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20
червня 2007 року                                                                  місто
Луцьк

Судова
палата у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі
колегії суддів:

головуючого -
судді Шевчук Л.Я.

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.

при секретарі
Матюхіній О.Г.

з участю
позивачів ОСОБА_5,  ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника
відповідача ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відкритого акціонерного товариства «ПЗУ
Україна» про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду від 20 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі відповідач вказує на незаконність рішення суду із-за
невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення і неправильного
застосування норм матеріального права.

Просить рішення
суду скасувати та постановити нове, яким в позові відмовити.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 20 квітня 2007 року позов задоволено частково.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3000 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 700 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 1000 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції залишив
без уваги його покликання на те, що страховою компанією «ПЗУ Україна» позивачам
частково відшкодована моральна шкода та, що згідно ст.1194 ЦК України з нього
слід стягнути лише частину невідшкодованої шкоди. Крім того, вказує, що суд
невірно визначив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з нього на
користь позивачів і прийняв помилкове рішення про задоволення позову та
стягнення моральної шкоди.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_4, вироком Луцького міськрайонного суду від
22.03.2004 року, який набрав законної сили, визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою суду від 19.08.2004 року
внесені зміни у вирок в частині зазначення того, що ОСОБА_3 внаслідок злочину
заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Зазначеним
вироком суду встановлено, що 1.01.2004 року по вул.Винниченка в м.Луцьку з вини
ОСОБА_4 сталася ДТП внаслідок якої позивачі по справі ОСОБА_5, ОСОБА_2 отримали
легкі тілесні ушкодження , а ОСОБА_3 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Внаслідок
отриманих під час ДТП ушкоджень здоров'я відповідачам була завдана моральна
шкода, що полягає у фізичних та душевних стражданнях, які вони перенесли у
зв'язку з лікуванням.

Заслухавши
доповідача, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, представника ОСОБА_6, позивачів
ОСОБА_5., ОСОБА_3, ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних
підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що 1.01.2004 року по вул.Винниченка в м.Луцьку
сталася ДТП під час якої автомобіль «Мерседес 310» реєстраційний номер НОМЕР_1
під керуванням відповідача ОСОБА_4 зіткнувся з деревом. Внаслідок ДТП позивачі
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що знаходилися в салоні вказаного автомобіля,
отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Судом
першої інстанції встановлено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_4.
виконував свої трудові обов'язки, а саме керував належним ОСОБА_5 автомобілем «Мерседес 310»
реєстраційний номер НОМЕР_1
та перебував з останнім у трудових відносинах, що підтверджується трудовим
договором від 20.05.2003 року (а.с. 41).

Згідно
ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових або
службових обов'язків.

Відповідно
до ч.2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не
доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже,
суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про покладення обов'язку
по відшкодуванні завданої в наслідок ДТП позивачам ОСОБА_5., ОСОБА_2, ОСОБА_3
шкоди на відповідача ОСОБА_5

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 вказує на те, що отримані позивачами по
справі страхові відшкодування є відшкодуванням саме моральної шкоди. Проте, на
момент виплати позивачам страхових відшкодувань ВАТ «ПЗУ Україна» чинною
на той час Постановою Кабінету Міністрів України № 1175 від 28.09.1996 року «Про
порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності
власників транспортних засобів» не передбачалося відшкодування моральної шкоди
страховою організацією. Тому доводи відповідача в цій частині є
необгрунтованими.

Відповідач
ОСОБА_5 також покликається на те, що судом при визначенні розміру заподіяної
позивачам моральної шкоди не враховані всі обставини, зокрема, відсутність вини
ОСОБА_5, факт вчинення ДТП з необережності, невелику глибину фізичних страждань
позивачів та відсутність у них погіршення здібностей.

Проте,
вироком Луцького міськрайонного сулу від 22.03.2004 року, який набрав законної
сили, встановлено, що причиною виникнення ДТП
стала безпечність відповідача ОСОБА_4 та порушення ним Правил дорожнього
руху. Крім того, відсутність вини

ОСОБА_5 не є підставою для
звільнення його від обов'язку по відшкодуванні шкоди згідно чинного
законодавства. Інші доводи відповідача в цій частині не підтверджуються
будь-якими доказами.

Відповідно
до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував такі
обставини як ступінь і тяжкість спричинених позивачам тілесних ушкоджень,
тривалість лікування і перенесені в зв'язку з цим страждання.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі необхідні
в даному випадку обставини та вірно визначив розмір відшкодування моральної
шкоди.

Таким
чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення
ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_5 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду
від 20 квітня 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.