Справа № 22-Ц-2690 2007р.                                Головуючий
1 -ї інст. НАЗАРЕНКО О.В.
визнання рішення                                      Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

07 червня 2007
року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - ТАБАЧНОЇ Н.Г.

суддів
-ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.ДОРОВША С.Г.

при секретарі -
ЗЕЛІНСЬКІЙ І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
Будянської селищної ради про встановлення порушеного права, визнання недійсним
рішення Будянської селищної ради, визнання недійсним державного акту на право
користування земельною ділянкою та визнання права користування Уг частиною
земельної ділянки, -

встановила :

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області
з позовом до ОСОБА_2, Будянської селищної ради Харківського району Харківської
області про порушення права користування земельною ділянкою, скасування рішення
селищної ради та визнання недійсним державного акту.

Позивач
зазначав, що з 1985 року разом з братом - відповідачем ОСОБА_2 користувався
земельною ділянкою площею 0,448 га, що межує з належною йому на праві приватної
власності присадібною ділнякою АДРЕСА_1 та належною відповідачу на праві приватної власності
присадібною ділнякою АДРЕСА_2.

До 2005
року між ними не виникало ніяких спорів щодо користування зазначеною земельною
ділянкою. На початку цього року вони посварилися і відповідач заборонив йому
користуватися ділянкою, мотивуючи заборону тим, що ділянка не є в спільному
користуванні, а надана у користування особисто йому на підставі рішення № 107
виконкому Будянської селищної ради народних депутатів від 10 червня 1997 року і
пред"явив Державний акт на право постійного користування землею, виданий
ОСОБА_2.

З
відповідей Будянської селищної ради на його звернення за № 254 від 31.05.2005
року та № 182 від 26.04.2006 року вбачається, що технічна документація на
спірну дялянку, протокол встановлення межі з підписами суміжних
землекористувачів, а також будь- які дані щодо процесу передачі відповідачу
цієї ділянки у користування в селищній раді відсутні.

Вважаючи
рішення виконкому Будянської селищної ради № 107 від 10 червня 1997 року та
державний акт на право постійного користування, який було видано на підставі
цього рішення такими, що не відповідають земельному та цивільному
законодавству, яке діяло на той час, позивач просив суд:

Визнати
недійсним рішення виконкому Будянської селищної ради народних депутатів
Харківського району Харківської області № 107 від 10 червня 1997 року та
державний акт від 27 червня 1997 р.за НОМЕР_1 на право постійного користування
землею на ім'я ОСОБА_2

Визнати за ним
право постійного користування 1/2 частиною ділянки площею 0,448 га АДРЕСА_2 для ведення
особистого підсобного господарства, зобов'язавши Харківську регіональну філію
Державного кадастрового центру зареєструвати прийняте рішення та внести зміни
щодо користувачів цієї ділянки.

Рішенням
Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2007 року в
відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та
постановити нове рішення по справі, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають
значення по справі. Вважає що частина його вимог повинна була вирішуватися
судом в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Заслухавши
доповідь судді; пояснення осіб, що з'явилися до апеляційного суду; перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної скарги, судова колегія доходить висновку
про відсутність підстав для скасування рішення суду.

Відмовляючи
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що
рішення про передачу ОСОБА_2 у постійне користування спірної земельної ділянки
прийняте компетентним органом у межах його повноважень, тому відсутні підстави
для скасування цього рішення і визнання недійсним Державного акту, який видано
на підставі цього рішення.

Такі висновки
суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам земельного
законодавства.

Судовим
розглядом встановлено, що земельна ділянка площею 0,448 га за адресою АДРЕСА_2
відносилася до земель Будянської селищної ради і передана ОСОБА_2 за його
заявою у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства
рішенням виконкому Будянської селищної ради Харківського району Харківської
області № 107 від 10 червня 1997 року і на його ім"я 23 червня 1997 року
видано Державний акт НОМЕР_1 на право постійного користування землею( а.с.9), а
наданими суду копіями квитанцій за 1996-2006р.р. підтверджується сплата ним
земельних податків щодо цієї ділянки.

Доказів того, що
рішення про передачу земельної ділянки у постійне користування ОСОБА_2 не
відповідає вимогам законодавства і порушує його права позивачем суду не надано,
тому суд обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні вимог про визнання цього
рішення та Державного акту недійсними.

Відсутність
протоколу погодження меж цієї ділянки з суміжними землекористувачами не впливає
на висновки суду і не є підставою визнання недійсним рішення виконкому від
10.06.1997 року та Державного акту від 23.06.1997 року , оскільки сам позивач
не заперечує, що суміжні межі цієї ділянки з межою присадібною ділянки
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, встановлені і не
порушені.

Не є такою
підставою і те, що позивач фактично користувався частиною спірної ділянки,
оскільки він не заперечує того факту, що з приводу вирішення питання про право
на користування зазначеною земельною ділянкою він до компетентних органів не
звертався і такими органами будь-якого рішення стосовно його права не
приймалося і протягом всього часу користування цією ділянкою він ніяких сплат
за це не здійснював.

Доводи
апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин ст.ст.30,67 ЗК
України( в ред. 1990р.)
безпідставні, оскільки вказаними нормами регулюються питання перехода права власності
або права користування земельної ділянкою при переході права власності на
будівлю або споруду, які розташовані на цій

ділянці, а
земельна ділянка, право на користування якою оспорює позивач , як вже
зазначено, відносилася до земель селищної ради.

Дійшовши
висновку про відсутність підстав визнання недійсними рішення виконкому
Будянської селищної ради народних депутатів Харківської області № 107 від 10
червня 1997 року про надання ОСОБА_2 у постійне користування земельної ділянки
та Державного акту від 23.06.1997 року на його ім'я, суд обгрунтовано відмовив
і у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання його права на користування цією
земельною ділянкою порушеним ; визнання за ним права на користування 1А
частиною цієї ділянки та ін.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання
апелянта на те, що його позовні вимоги про визнання недійсним рішення виконкому
та Державного акту повинні були розглядатися судом за правилами, встановленими
Кодексом адміністративного судочинства України судова колегія вважає
необгрунтованими.

Пунктом 1 ст.3
Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа
адміністративної юрисдикції (адмінстративна справа), це переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'кт, який здійснює владні управлінські функції на
основаі законодавства, в тому числі і на виконання делегованих повноважень.

Зміст позовної
заяви ОСОБА_1 та його пояснення у суді першої і апеляційної інстанцій свідчать
про те, що він оскаржує рішення виконкому про передачу земельної ділянки у
постійне користування інший особі з підстав порушення цим рішенням його права
на користування цією ділянкою.

Наведене
свідчить, що між сторонами виник спір щодо захисту права землекористування,
який не містить ознак публічно-правового спору і не повинен вирішуватися в
порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст.303,304, п.іч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 319 ЦПК України судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до
Верховного суду України