інстанції Копичинський О.В.
Справа № 22- ц-2975/2007 р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року липня
місяця 16 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого,
судді:    Яковенко Л.Г.

суддів:
Синельщікової О.В., Куриленка О.С.

з участю
секретаря: Гребеннікової Н. О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна та про визнання права власності на це майно

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки
Крим від 11 грудня 2006 року,

ВСТАНОВИЛА.

Звернувшись до
суду з зазначеним позовом, ОСОБА_1
мотивував його тим, що 06.09.2006 року він купив механічну майстерню,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у відповідачів, які є співвласниками цього
майна. Ця угода була оформлена у вигляді договору без нотаріального посвідчення,
на підставі якого позивачу було передане зазначене нерухоме майно у натурі, а
він сплатив відповідачам його вартість, яка була визначена ними самостійно.
Однак, у БТІ йому відмовили у реєстрації права власності на це майно та
запропонували звернутися до суду.

Рішенням
Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 11 грудня 2006
року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає,
що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення незаконно
та необгрунтовано, ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за
таких підстав.

Ухвалюючи
рішення, суд виходив з фактичних обставин справи, вимог закону.

Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, позивач посилається на частину 2 статті 220 ЦК України, згідно
якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове визнання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Але суд довів,
що посилання позивача на зазначений Закон є помилковим.

Так, з пояснень
сторін і матеріалів справи вбачається, що сторони не довели той факт, що вони
досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору, що, згідно закону,
повинно підтверджуватися письмовими доказами, що відбулося повне або часткове
виконання договору, та, що одна із сторін ухиляється від його нотаріального
посвідчення. Всі зазначені умови є обов'язковими для визнання договору дійсним
на підставі частини 2 статті 220 ЦК
України.

Суд дійшов
правильного висновку про те, що сторонами не було виконано вимоги ст.10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. При розгляді справи
зазначені обставини судом не встановлені. Але при цьому суд встановив, що
сторони навіть не зверталися до нотаріальної контори. Перешкодою до такого
звернення являється те, що при укладенні договору, який позивач просив визнати
дійсним, існували, передбачені Законом України „Про нотаріат" від
02.09.1993 року, обмеження для їх нотаріального посвідчення - відсутність
правовстановлюючих документів на нерухоме майно та технічної довідки - характеристики
на нього, що також перешкоджало суду визнати таку угоду законною.

Рішення суду
являється законним та обгрунтованим, підстав для його скасування не вбачається.

Виходячи з
наведеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія суддів судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити. Рішення Сакського міськрайонного суду   Автономної Республіки Крим від 11 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.