Справа № 22-ц- 2603 / 2007 р. Категорія:
Головуючий:   1 інстанції Лігус C.M.
Доповідач:     Даниленко В.М
УХВАЛА ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 травня 2007 року                                                                                       м.
Харків

Судова колегія судвої палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі.

Головуючого - Борової
С.А.,

Суддів:                 Даниленка
В.М., Яцини В.Б.,

при секретарі:   Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні
суду цивільну справу за апеляційною скар­гою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 бе­резня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства завод «Електроважмаш»
(далі ДП «Електроважмаш») про стягнення заборгованості з виплати матеріальної
допомоги в зв'язку з виходом на пенсію та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що працювала на
підприємстві у відповідача на посаді наукового працівника, а тому відповідно до
Зако­ну України «Про наукову та науково-технічну діяльність» мала право на
отримання матеріальної допо­моги при звільненні на пенсію в розмірі 6 посадових
окладів.

Однак, при
звільненні її з роботи адміністрація ДП «Електроважмаш» всупереч вимогам
наведеного Закону належну їй матеріальну допомогу, як науковому працівникові не
виплатила, чим порушила її за­конні права

Посилаючись на
вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 1920 грн.
заборгованості з виплати матеріальної допомоги при виході на пенсію з урахуванням
відповідного індексу інфляції та 5000
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудо­вих
прав відповідачем.

В судовому
засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі та наполягала на їх
задо­воленні.

Представник
відповідача заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та заперечуючи проти їх
задоволення, посилався на їх безпідставність, оскільки позивачка була звільнена
з роботи на підпри­ємстві не в зв'язку з виходом на пенсію, а за ініціативою
адміністрації, в зв'язку зі скороченням штату працівників.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 березня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись
із прийнятим судом по справі рішенням, та вважаючи його незаконним і необгрун­тованим,
позивачка ОСОБА_1 апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення й
ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному
обсязі.

В обгрунтування
своєї скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм ма­теріального
й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її
задоволення.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального й
процесуа­льного права.

Не може бути
скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Як вбачається з
матеріалів справи, районний суд, вирішуючи спір, повно й всебічно дослідив
обста­вини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю, районний суд ви­ходив
із того, що остання не має права на отримання від роботодавця матеріальної
допомоги, передба-   ченої ст. 24 Закону України
«Про наукову та науково-технічну діяльність».

Судова колегія погоджується з цим
висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає обставинам справи й
ґрунтується на Законі.

Право наукових
працівників, тобто працівників, які виконували науково-дослідну,
науково-педагогічну, дослідно-конструкторську, дослідно-технологічну,
проектно-конструкторську, проектно-технологічну, пошукову, проектно-пошукову
роботу та (або) організовували виконання зазначених робіт у наукових установах
та організаціях, вищих навчальних закладах, лабораторіях підприємств, на
отримання відповідної грошової допомоги при виході на пенсію, дійсно,
передбачено ст. 24 Закону
України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Згідно цієї
правової норми, при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного)
пра­цівника відповідно до зазначеного Закону науковому (науково-педагогічному)
працівнику видається грошова допомога у розмірі шести місячних посадових
окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на
посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних)
працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації, пе­ребування на яких дає право на призначення пенсії та виплату
грошової допомоги у разі виходу на пен­сію, затвердженому Кабінетом Міністрів
України.

При цьому,
підставою для виплати такої грошової допомоги є звільнення наукового працівника
з роботи, саме в зв'язку з виходом на пенсію.

Як встановлено ж
по справі, позивачка ОСОБА_1 -
старший науковий співробітник відділу 302
Державного підприємства завод «Електроважмаш» була звільнена з роботи не в
зв'язку з виходом на пенсію, тобто за власною ініціативою відповідно до ст. 38 КЗпП України, а
з ініціативи власника на під­ставі п. 1
ст. 40 цього ж
Кодексу відповідно до наказу Генерального директора ДП «Електроважмаш» № 87-вк від 10.04.2003 року в зв'язку
зі скороченням штату працівників та відмовою останньої від перево­ду на іншу
роботу (а.с. 7).

За таких
обставин суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх безпідставністю, оскільки положення
ст. 24 Закону
України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на неї не
розповсюджується.

Що ж стосується
посилання апелянта в обгрунтування своєї апеляційної скарги на ту обставину, що
після звільнення з роботи у відповідача вона більше ніде не працювала й у
подальшому оформила нау­кову пенсію, то ця обставина ніякого правового значення
в даному випадку не має й на висновки суду першої інстанції щодо правомірності
заявлених позовних вимог не впливає, оскільки законодавець пов'язує право
наукового працівника на отримання зазначеної вище грошової допомоги, виключно з
фа­ктом звільнення, пов'язаного з виходом на пенсію, а не будь-якими іншими
обставинами.

Інші доводи
апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, ухвалене по суті розглянутого
цивіль­но-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели, або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Таким чином,
приймаючи до уваги наведене, та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 березня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в
касаційно­му порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.