Справа №4321                  Головуючий у 1 інстанції
30                                      Доповідач Шабанова В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 травня   2007 року                    Апеляційний
суд Донецької області

в складі:

Головуючого
Шабанової В.О. Суддів: Стратіло В.І.,
Резникової Л.В. при секретарі Кошмак Т.С.

Розглянувши  у
відкритому  судовому        засіданні  в
місті Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2

на
рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 27 березня 2007 року

в справі
за позовом ОСОБА_1ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням та
виселення з гуртожитку

та   за
позовом   ОСОБА_2до   ОСОБА_1про визнання права користування жилим
приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 15 січня 2007 року задоволений позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку.

ОСОБА_2  зобов'язана не чинити перешкоди в
користуванні приміщенням та виселена з гуртожитку без надання іншої жилої
площі.

В
задоволені позову ОСОБА_2  до ОСОБА_1про
визнання права користування жилим приміщенням відмовлено.

На дане
рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_2 ,
в якій йдеться про його скасування та ухвалення нового рішення про
задоволення позову ОСОБА_2

Апелянт
вважає,  що рішення суду постановлено з
порушенням норм Конституції,
матеріального та процесуального законодавства.

Підстави
виселення з гуртожитку передбачені
ст.  132 ЖК України.

Ставлячи
питання про виселення її з гуртожитку,
ОСОБА_1  не послався на жодну з
підстав,  передбачених даною нормою
закону.

Зміна власника приміщення не може тягнути виселення мешканців з

нього.                                                                      ,

Про час
та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції сторони повідомлені в
порядку,  передбаченому  ст.
ст.  74 ЦПК України.

Заслухавши
доповідача,  представника ОСОБА_1  за дорученням ОСОБА_3. ,  перевіривши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  рішення суду підлягає
залишенню без змін,  виходячи з
наступного.

Відповідно
до змісту  ст.  127,
128 ЖК України,  пунктів 1, 2.9,
10, 40, 41 Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №
208,  приміщенння гуртожитків є
тимчасовим житлом,  передбачені для
забезпечення місцем проживання робітників,
які не мають жилої площі,  на
період їх роботи на підприємстві.

Надання
жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі відповідного рішення
адміністрації підприємства,  та
профспілкового органу .

Для вселення на
жилу площу видається ордер.

Розглядаючи
справу по суті,  суд першої інстанції
встановив,  що гуртожиток за адресою
м.  Донецьк вул.  Р.Люксембург 2а належав Акціонерному
товариству закритого типу „Першому Донецькому авторемонтному заводу" на
підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно,  видане управлінням комунального господарства
Донецької міської ради від 19.09.2005 року.

ОСОБА_2  періодично працювала на авторемзаводі і під
час роботи проживала у вказаному гуртожитку. Зокрема,  працювала з 26.10.82 р. по 26.07.1993 року і
в цей же час проживала в гуртожитку.

20.07.
1993 року ОСОБА_2  звільнилась за власним
бажанням по  ст.  38 КЗпП України,  знялась з реєстраційного обліку і виїхала в
м.  Курахово.

02.06.1994
р. вона знов працевлаштувалась на завод слюсарем -інструментальником і
працювала до 02.06.2004 р.

09.02.
2004 року знов звільнилась з роботи за власним бажанням,  29.12.2004 р. знялась з реєстрації в
гуртожитку і виїхала на інше місце проживання.

17.03.2005
року втретє працевлаштувалась в авторемзавод і була тимчасово до 21.03.2006
року зареєстрована в гуртожитку.

Після
того,  як строк прописки сплинув,  питання про продовження реєстрації
ОСОБА_2  не ставила.

З 2007 року
звільнена з роботи за скороченням штату.

Крім
того суд встановив,  що спільного рішення
адміністрації авторемзаводу та профспілкового комітету про надання ОСОБА_2  жилої

площі  в
гуртожитку,   відповідно  до
положень   ст.  ст.
128,    129  ЖК,
не приймалось,  ордер на
заследення кімнати в гуртожитку не видавався..

27 січня
2006 року Акціонерне товариство закритого типу „Перший Донецький авторемонтний
завод" продало,  а ОСОБА_1придбав
вказаний вище гуртожиток.

Договір
купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу,  зареєстрований в
бюро технічної інвентаризації м.
Донецька 8 лютого 2006 року за № 12097068.

В червні
2006 року ОСОБА_1  звернувся з позовом до
ОСОБА_2  про усунення перешкод в
користування приміщенням та виселення з гуртожитку,  в тому числі і з тих підстав,  що відповідачка займає жилу площу гуртожитку
без законних підстав.

В серпня
2006 року ОСОБА_2  звернулись з позовом
доОСОБА_1.  про визнання за нею права
користування жилою площею в гуртожитку,
посилаючись на те,  що в
гуртожитку вона була прописана,  про що
свідчать штампи в їх паспортах.. Хоча строк тимчасової реєстрації сплинув
21.06.2006 року,  вважає,  що має право користування гуртожитком.  Підстав,
передбачених  ст.  132 ЖК України для її виселення немає.

Вказані
вище встановлені судом обставини підтверджуються поясненнями сторін по
справі,  а також документами,  зокрема: Договором купівлі-продажу гуртожитку
від 27.01.2006 року,  витягом з
Державного реєстру правочинів,  витягом
про реєстрацію права власності,  витягом
з реєстру прав власності на нерухоме майно,
копією трудової книжки,  довідкою
заводу та копією паспорт у ОСОБА_2  (
а.с.  9-12 ,  45-51).

Встановивши
вказані вище обставини,  суд першої
інстанції,  обґрунтовано виходив з
того,  що враховуючи відсутність
спільного рішення адміністрації авторемзаводу та профспілкового комітету про
надання ОСОБА_2  жилої площі в
гуртожитку,  ордеру на вселення,  а також враховуючи відсутність на даний час
реєстрації та трудових відносин між заводом та ОСОБА_2 ,  остання займає жилу площу в гуртожитку без
законних підстав і підлягає виселенню.

Даний
правовий висновок суду відповідає обставинам справи та вказаним вище нормам
матеріального законодавства.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2  про те,  що у 1994 році вона вселилась в гуртожиток на
законних підставах і не підлягає виселенню,
а також про те,  що підстав для її
виселення,  передбачених  ст.
132 ЖК немає,  не можна прийняти
до уваги.

Згідно з
ч. 2  ст.
132 ЖК України,  працівники
підприємств,  які поселились в гуртожиток
в зв"язку з роботою,  можуть бути
виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним
бажанням.

З
обставин по справі вбачається,  що
ОСОБА_2  двічі: у 1993 році та 2004 році
звільнялась з авторемзаводу за власним бажанням,  знімалась з реєстрації в гуртожитку,  добровільно вибувала на інше місце
проживання,  втрачаючи право користування
даним житлом.

У 2004 році вона
знов була прописана в гуртожитку тимчасово до 21.03.2006 року. Ордер на
вселення на підставі спільного рішення адміністрації авторемзаводу та
профспілкового комітету їй не видавався.

21.03.2006 року строк реєстрації закінчився і ОСОБА_2  не ставила

питання про його продовження.

З 2007 року вона
на заводі не працює.

У
зв"язку з цим законних підстав для користування жилою площею вона не має.

Рішення
суду відповідає вказаним вище нормам матеріального права,   ст.
ст.  10, 11,  213-215 ЦПК України і підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної скарги,
немає.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
313-315 ЦПК України,  апеляційний
суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 27 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня її проголошення.