Справа № 22ц - 442/07                             Головуючий у 1
інстанції Можайська Г.Д.
20                                             Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 p. травня 30                                                                                                   місто
Луцьк

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

Головуючого
судді - Шевчук Л.Я.

суддів Свистун
О.В., Подолюка В.А.

при секретарі
Масляній С.В.

з участю
позивача ОСОБА_1.

відповідачів
ОСОБА_2., ОСОБА_3.

представників
сторін ОСОБА_6., ОСОБА_7.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідача - ОСОБА_5про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1на рішення
Володимир-Волинського міського суду від 22 березня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3., 3-особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_5. про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди покликаючись на те, що 11 січня 2006 року біля
19 години по вул.Луцькій у м.Володимир-Волинському в напрямку руху до центру
міста, ОСОБА_2., керуючи автомобілем ГАЗ-5312, реєстраційний номер НОМЕР_1,
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4., який переходив дорогу поза пішохідним
переходом. В результаті наїзду, пішохід ОСОБА_4упав на проїзну частину дороги,
після чого на нього скоїв наїзд вантажний автомобіль ЗІЛ-130, реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_5 Власником автомобіля є ОСОБА_3. В
результаті отриманих тілесних ушкоджень пішохід ОСОБА_4помер на місці пригоди.

В
порушенні кримінальної справи відносно водіїв ОСОБА_2. і ОСОБА_5. відмовлено за
відсутністю в їх діях складу злочину, оскільки безпосередньою причиною
дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) стала груба необережність зі сторони
пішохода ОСОБА_4.

Вважає,
що підстав для звільнення відповідачів від цивільно-правової відповідальності
немає. Просить стягнути з них солідарно затрати, понесені на поховання чоловіка
ОСОБА_4. та поминальні обіди в сумі - 3061 грн. 65 коп. Також, при проведенні
по справі дізнання нею було оплачено проведення автотехнічного дослідження в
сумі 291 грн. 42 коп., які просить стягнути з відповідачів.

Крім
цього, за надання юридичної допомоги по веденню кримінальної справи вона
сплатила гонорар в сумі 1000 грн., які просить стягнути з відповідачів по
справі.

А також
просить стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн., оскільки перенесла значні
моральні та емоційні страждання.

Рішенням
Володимир-Волинського міського суду від 22 березня 2007 року позов ОСОБА_1. до
ОСОБА_2., ОСОБА_3., з-особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_3. - ОСОБА_5. про відшкодування матеріальної і моральної
шкоди задоволено частково.

Стягнуто з
ОСОБА_2. в користь ОСОБА_1. 1000 грн. моральної шкоди.

В решті позову
до ОСОБА_2. відмовлено.

В позові
до ОСОБА_3., 3-особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача -
ОСОБА_5. - відмовлено.

Додатковим
рішення Володимир-Волинського міського суду від 28 квітня 2007 року стягнуто з
ОСОБА_2. в дохід держави 17 грн. судового збору, та на рахунок ДСА у
Володимир-Волинському районі 30 грн. за інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В
апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд при ухваленні рішення не врахував
вимог ч.3 ст.1193 ЦК України,
де передбачено, що вина потерпілого не може бути врахована при стягненні витрат
на поховання та інших додаткових витрат.

Без
врахування характеру тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті потерпілого,
суд прийшов до висновку, що тільки ОСОБА_2. повинен сплатити спричинену шкоду.
Вважає, що відповідальність повинні нести відповідачі солідарно.

Крім
того, позивач зазначає у скарзі, що суд допустив порушення ч.2 ст.1167 ЦК
України згідно із якою розмір моральної шкоди не може бути зменшений, якщо
шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вважає,
що суд невірно прийшов до висновку, що витрати понесені під час проведення
дізнання не підлягають стягненню за даним позовом.

Крім
того, вважає, що витрати за надання юридичної допомоги повинні їй бути
відшкодовані відповідачами по справі.

Просить
скасувати рішення та ухвалити нове, задовольнивши позовні вимоги повністю.

Заперечуючи
апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3. та представник відповідача ОСОБА_2. -
ОСОБА_7. вказують, що рішення судом першої інстанції ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Судом першої інстанції
встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки, яким було заподіяно тілесні
ушкодження потерпілому ОСОБА_4. від яких він помер, являється автомобіль
ГАЗ-5312, власником якого є відповідач ОСОБА_2. Крім того встановлено, що ДТП сталася
внаслідок грубого порушення потерпілим правил дорожнього руху (далі ПДР), що
стало причиною виникнення шкоди.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивача, її представника ОСОБА_6., відповідачів
ОСОБА_3., ОСОБА_2., представника ОСОБА_7., перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних
підстав.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2006 року, близько 19 години по
вул.Луцькій у м.Володимир-Волинському в напрямку до центра міста, ОСОБА_2.,
керуючи автомобілем ГАЗ-5312, р.н. НОМЕР_1, здійснив наїзд на пішохода
ОСОБА_4., який переходив дорогу поза пішохідним переходом. В результаті наїзду,
пішохід ОСОБА_4упав на проїзну частину дороги, після чого на нього скоїв наїзд
вантажний автомобіль ЗІЛ-130, р.н.НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_5

В
результаті отриманих тілесних ушкоджень пішохід ОСОБА_4помер на місці пригоди.

В
порушенні кримінальної справи відносно водіїв ОСОБА_2. і ОСОБА_5. відмовлено за
відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, а саме -
порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами,
які керують транспортними засобами.

Судом
першої інстанції встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок
грубого порушення потерпілим ОСОБА_4 ПДР, а саме: п.п.4.4, 4.7, 4.8, 4.14 ПДР,
зокрема:

п.4.4 -
У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються
проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе для своєчасного їх
виявлення іншими учасниками дорожнього руху;

п.4.7 -
Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому
числі підземних і наземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях
тротуарів або узбіч;

п.4.8 -
Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше
трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим
кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і
лише після того, як пішохід упевнився у відсутності небезпеки;

п.14.4 -
Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у
відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити,
вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Згідно
із постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 27 липня 2006
року в діях водіїв ОСОБА_2. та ОСОБА_5. відсутній склад злочину, передбачений
ст.286 КК України, і у причинному зв'язку з ДТП та її наслідками, смертю потерпілого ОСОБА_4., знаходиться
грубе порушення правил дорожнього руху самим потерпілим ОСОБА_4, який перебував
у нетверезому стані.

Таким
чином, дослідивши зібрані докази і відмовний матеріалам №121 по даному факту ДТП, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що ДТП
сталася із-за грубого порушення ОСОБА_4 ПДР.

Із
висновку №2067 спеціаліста автотехніка від 6 липня 2006 року вбачається, що
автомобіль ГАЗ-5312 рухався із швидкістю 22,6-32,4 кв/год. по участку дороги де
сталася ДТП, та водій
ОСОБА_2. не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб, щоб запобігти
автопригоді. Отже, вини водія ОСОБА_2. у ДТП
не встановлено.

Крім
того, судом першої інстанції встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4. є
відкрита черепно-мозкова травма, яку останній отримав від удару лівого дзеркала
заднього виду, що підтверджується поясненнями водія ОСОБА_2., відмовним
матеріалом №121 та висновком експерта №132 (а.с.52-54).

Таким
чином, судом встановлено, що саме автомобілем ГАЗ-5312 ОСОБА_4. було заподіяно
тілесні ушкодження, від яких він помер.

Відповідно
до ст.187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Особа,
яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода завдана внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Судом
встановлено, що власником автомобіля ГАЗ-5312 є водій ОСОБА_2. і саме він має
нести відповідальність за спричинену шкоду.

Згідно
із ст.1193 ЦК України
якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди,
то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо
інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі
відшкодування витрат на поховання.

Однак,
суд першої інстанції зменшив відшкодування шкоди, врахувавши вину потерпілого,
чим порушив вимоги вищезазначеної норми закону.

Таким
чином, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення
згідно ст.309 ЦПК України.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1. на поховання чоловіка
витратила 3061 грн. 65 коп., що підтверджується зібраними доказами (а.с.9-12).
Відповідно ця сума підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2. Однак, як
ствердили в судовому засіданні ОСОБА_2. та позивач ОСОБА_1., 2000 грн. ОСОБА_2.
передав позивачу в рахунок відшкодування шкоди. Таким чином, в користь позивача
необхідно стягнути 1061 грн. 65 коп. (3061.65 - 2000).

Позивачем
заявлялась вимога про відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням
автотехнічного дослідження Львівським НДУСЕ на вимогу Володимир-Волинського MB
УМВС України у Волинській області під час проведення перевірки ДТП (відмовний
матеріал №121), в сумі 291 грн. 42 коп. Однак, ця вимога до задоволення не
підлягає, оскільки ці витрати понесені по іншій справі.

Вимога
про стягнення витрат на правову допомогу також до задоволення не підлягає, так
як позивач не надала доказів, що понесла такі витрати при розгляді даної
цивільної справи.

Відповідно
до ч.2 ст.1167 ЦК України
моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини фізичної або
юридичної особи, яка її завдала. Врахувавши всі обставини справи, вимоги ст.23 ЦК України, суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення цієї
вимоги позивача.

Таким
чином, в решті рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Також
підлягає стягненню із ОСОБА_2. в дохід держави судовий збір в сумі 42 грн. 50
коп. відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 309, 316, 317, 88 ЦПК України, на підставі ст.ст.1167, 1193,
1187, 23 ЦК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення
Володимир-Волинського міського суду від 22 березня 2007 року в частині
відшкодування матеріальної шкоди скасувати і ухвалити нове.

Стягнути
з ОСОБА_2   в користь ОСОБА_1- 1061 грн.
65 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з
ОСОБА_2. в дохід держави 42 грн. 50 коп. судового збору.

В решті рішення
залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.