Справа №33ц-449 кс/07;
Головуючий у першій інстанції Яворський М. О.
Суддя-доповідач: Віхров В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 грудня 2007
року                                                                                      м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Дніпропетровської області у складі:

Віхрова В. В., Гайдук В. І.,
Козлова С. П.,

розглянувши
відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про
судоустрій України» (в редакції Закону України № 697-V від 22.02.2007) в касаційному провадженні в попередньому
судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовамиОСОБА_1
доОСОБА_2, ОСОБА_3про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_3на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19
грудня 2005 року, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 квітня 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовами до про відшкодування майнової та моральної шкоди,
завданої через пошкодження належного йому автомобіля внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що сталася через дії та за вини ОСОБА_3., який
керував автомобілем, належним ОСОБА_2
у зв'язку з чим просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь
відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 гривень та майнової шкоди у сумі 7
183 гривень 37 коп.

Рішенням
Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2005 року, яке
ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2006 року залишене
без змін, позов ОСОБА_1. про відшкодування майнової шкоди задоволений повністю
і на його користь стягнуто з ОСОБА_2. 7 183 гривень 37 коп. відшкодування
майнової шкоди, а позов ОСОБА_1. про відшкодування моральної шкоди задоволений
частково і на його користь стягнуто зОСОБА_4. 1 500 гривень; судові витрати
віднесені на рахунок співвідповідачів з відшкодуванням ОСОБА_1. з ОСОБА_2. 203
гривні 11 коп. та зОСОБА_4. - 15 гривень.

У касаційній
скарзі ОСОБА_3. вказує на порушення судами першої й апеляційної інстанцій норм
процесуального права щодо повноти з'ясування обставин справи, та неправильне
застосування норм матеріального права, з огляду на що просить скасувати судові
рішення і передати справу на новий судовий розгляд.

Ухвалою судді
Верховного Суду України від 14.09.2006 зупинено виконання рішення місцевого
суду до закінчення розгляду цієї справи у касаційному порядку.

Колегія суддів,
заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах касаційної
скарги, дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень місцевого та
апеляційного судів та їх скасування відсутні, виходячи з наступного.

Судами
встановлено, що 23.11.2004 на перехресті вулиць Некрасівська і Коцюбинського в
м. Києві ОСОБА_2. використовував належний йому на праві власності автомобіль
«Ауді-100 ТРІ», НОМЕР_1, яким з його дозволу і відома керував ОСОБА_3., який на
порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку і не
обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого зіткнувся і пошкодив автомобіль
«Опель-Омега», НОМЕР_2, належний позивачу, збитки останнього від чого склали 6
733 гривень 37 коп., а також у зв'язку з чим позивач витратив 450 гривні на
проведення товарознавчого дослідження. Також встановлено, що позивач у зв'язку
з дорожньо-транспортною пригодою і пошкодженням його майна через дії ОСОБА_3.
зазнав душевних хвилювань, відшкодування яких має скласти 1 500 гривень. Судові
витрати понесені позивачем на оплату послуг адвоката у сумі 100 гривень,
пов'язані з явкою позивача до суду на суму 29 гривень 98 коп., оплати судового
збору у сумі 73 гривні 13 коп. віднесені на рахунок ОСОБА_2., який має їх
відшкодувати позивачу, а решта - підлягає відшкодуванню з ОСОБА_3.

Апеляційний суд,
залишаючи рішення місцевого суду без змін, серед іншого відзначив, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні обставини у справі, в тому числі розмір
відшкодування моральної шкоди належного з ОСОБА_3., правильно застосував норми
матеріального права.

Відповідно до ч.
2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є порушення норм
процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Суд у цій справі
за ст. 335 ЦПК України під час її розгляду в касаційному порядку в межах
касаційної скарги і вимог, які були заявлені у суді першої інстанції, перевіряє
правильність застосування судом першої й апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права та не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Згідно зі ст.ст.
10, 60-61, 213 ЦПК України доказуванню і з'ясуванню підлягають ті обставини, на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та, відповідно,
які мають значення для ухвалення рішення у справі, іщодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, коли кожна сторона має довести
підстави своїх вимог і заперечень. Відповідно, суд касаційної інстанції дійшов
до переконання, що обставини у цій справі судами першої і апеляційної інстанцій
з'ясовані повно і всебічно, а судові рішення відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України. Разом з цим колегія суддів не може не звернути увагу на те, що ст. 61
ЦПК України звільняє від доказування фактичних обставин, а не встановлює
обов'язковість для суду будь-яких доказів, і за частиною четвертою цієї статті
преюдиційним фактом є не вина особи, що в цивільному праві має відмінне
визначення від визначення в адміністративному праві, а встановлені в постанові
судді дії, про цивільно-правові наслідки яких йдеться, та вчинення цих дій
особою, відносно якої винесена ця постанова судді, проте по суті ч. 4 ст. 61
ЦПК України правильно застосована місцевим судом.

Як вбачається з
матеріалів справи (а.с. 102 і зворот, 103, 113, 141) ОСОБА_3. про розгляд
справи 19.12.2005 був повідомлений своєчасно і належним чином, але про причини
своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим справа згідно зі ст. 169 ЦПК
України розглянута в його відсутність.

Оскільки
місцевим судом встановлено, що ОСОБА_3. керував автомобілем на підставі запису
в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про право керування, а
власником автомобіля є ОСОБА_2.,
при чому не встановлений факт видачі довіреності, то суди правильно дійшли
висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є ОСОБА_2., адже відповідно
до п.п. 1.10, 2.1 Правил дорожнього рух та п. 3.10 Інструкції про проведення
державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення
і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них та здійснення
перевірок реєстраційно-екзаменаційних підрозділів Державтоінспекції МВС
України, затвердженої наказом МВС України від 10.04.2002 за № 335 чинним на час
пригоди, про надання права керування транспортним засобам близьким родичам за
заявою власника у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вноситься запис
про те, що особа має право керування, і, відповідно, надання лише права
керування саме по собі не тягне передачу особі такого транспортного засобу у
його володіння під будь-яким правовим титулом.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не
спростовують. Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що передбачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення
відсутні, а оскаржувані судові рішення ухвалені з суворим додержанням норм
процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права, і
виконавче провадження з виконання рішення

суду у цій
справі відповідно до ст.ст. 34 п. 6, 36 чч. 2, 4 Закону України «Про виконавче
провадження» належить поновити.

Керуючись,
ст.ст. 323, 332, 336, 342-345 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3відхилити.

Рішення
Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2005 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту оголошення, остаточна і оскарженню не підлягає.