Справа 22ц-1294/2007 р.              Головуючий
цивільна.                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2007
року.        Апеляційний суд
Чернігівської області

в складі :
головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк
Р.І.,  Редьки А.Г.,
при секретарі Вареник О.М. ,  з участю представника позивача,  відповідача,

розглянувши
апеляційну скаргу позивача дочірнього підприємства / далі -ДП/ „Сервіс" на
рішення Ніжинського міськрайонного суду від 20 червня 2007 року у справі за
позовом ДП „Сервіс" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,  -

встановив:

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення внаслідок
неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права і
постановити нове про задоволення позову з таких підстав.

В травні
2007 року позивач ДП „Сервіс" звернувся до суду з регресним позовом про
стягнення з відповідача ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 2181 грн.,  заподіяної за таких обставин. З 1 червня 2004
року відповідач працював охоронником платної стоянки ДП „Сервіс" ,  з ним укладений договір про повну матеріальну
відповідальність. В ніч на 1 жовтня 2005 року з автомобіля Фокіна,  який знаходився на автостоянці,  була викрадена автомагнітола,  вартість якої в сумі 2050 грн.,  а також понесені витрати по справі,  були відшкодовані позивачем за позовом Фокіна
рішення цього ж суду від 14 лютого 2007 року. Загальна сума стягнення на користь
Фокіна становить 2181 грн. Вчиненню крадіжки сприяв факт неналежного виконання
трудових обов'язків відповідачем ОСОБА_1,
який перебував на час крадіжки в стані алкогольного сп"яніння.
Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 жовтня 2005 року
підтверджений факт крадіжки автомагнітоли вартістю 350 грн.,  але за відсутністю складу злочину відмовлено
в порушенні кримінальної справи. Оскільки з ОСОБА_1 укладено договір про повну
матеріальну відповідальність,  позивач
просить стягнути з відповідача вказану суму в порядку регресу.

Рішенням
Ніжинського міськрайонного суду від 20 червня 2007 року позов задоволено
частково. На користь позивача стягнуто в відшкодування

матеріальної
шкоди шкоду в розмірі середньої місячної зарплати в сумі 285 грн. 91 коп. та 81
грн. на відшкодування судових витрат. Суд прийшов до такого висновку тих
підстав,  що,  незважаючи на те,  що з відповідачем був укладений договір про
повну матеріальну відповідальність,  він
не є особою,  з якою відповідно до
переліку робіт та посад укладається такий договір,  тому що посада охоронця в цьому переліку
відсутня. Тому він повинен нести обмежену матеріальну відповідальність в межах
середнього місячного заробітку,  оскільки
неналежним виконанням службових обов'язків створив умови для вчинення крадіжки
автомагнітоли. Поряд з цим суд вважає,
що пряма дійсна шкода позивачу завдана діями сторонньої особи,  не встановленої слідством,  тому відшкодування шкоди в повному розмірі
повинна нести особа,  яка безпосередньо
завдала шкоду.

В
апеляційній скарзі позивач вказане рішення вважає незаконним з таких підстав.
Відповідно до абз.З розділу 2 Переліку посад та робіт /додаток до постанови №
447/24 від 28.12. 1977 року/ роботи по прийманню на зберігання,  зберігання матеріальних цінностей на складах,  базах,
сховищах відносяться до переліку робіт,
де укладаються договори про повну матеріальну відповідальність. Суд не
взяв до уваги,  що відповідно до  ст. 135-1 КзПП України укладений договір про
повну матеріальну відповідальність є підставою для покладення такої
відповідальності на ОСОБА_1 відповідно до
ст. 134 КзПП України; визнав факт перебування його в нетверезому стані
на час крадіжки,  але всупереч п. 4  ст.
134 КзПП України стягує матеріальну шкоду в розмірі середньомісячного
заробітку. Крім того,  обставини,  на які посилається суд,  як на встановлені,  не були предметом судового розгляду і позивач
був позбавлений можливості викласти свої доводи та заперечення. Тому просить
скасувати рішення суду від 20 червня 2007 року та постановити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін,  вивчивши
матеріали справи,  перевіривши доводи
апеляційної скарги,  суд вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як
вбачається з позовної заяви,  позивач
просив стягнути в регресному порядку матеріальну шкоду з відповідача ОСОБА_1 в
повному розмірі,  посилаючись на
укладений з ним договір про повну матеріальну відповідальність,  а також в зв"язку з заподіянням шкоди в
нетверезому стані/ л.с. З/.

Відповідно
до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року „
Про судову практику в справах про відшкодування шкоди,  заподіяної підприємствам,  установам,
організаціям їх працівниками",
розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі
письмового договору про взяття на себе повної матеріальної
відповідальності,  суд зобов'язаний
перевірити,  чи належить відповідач до
категорії працівників,  з якими
згідно  ст.  135-1 КзПП України може бути укладено такий
договір,  та чи був він укладений.

За
відсутності цих умов на працівників за заподіяну ними шкоду може бути покладено
лише обмежену матеріальну відповідальність,
якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе
матеріальної відповідальності в повному розмірі шкоди.

Суд
першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те,  що договір про повну матеріальну
відповідальність,  укладений 1 червня
2004 року між позивачем і відповідачем ОСОБА_1,
не відповідає закону,  оскільки
він не належить до категорії працівників,
з якими укладається такий договір відповідно до абз. З розділу 2
Переліку посад та робіт додатку № 1 до постанови Держкомпраці та Секретаріату
ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Тому покладення матеріальної
відповідальності в повному розмірі на підставі такого договору судом першої
інстанції обґрунтовано визнано незаконним.
Посилання апелянта на рішення суду від 14 лютого 2007 року,  посадові обов'язки охоронника платної
автостоянки / л.с. 4-5, 7, 14/ не спростовують цей висновок суду.

Посилання
позивача на стягнення заподіяної шкоди в повному розмірі на підставі п. 4  ст.
134 КзПП України / шкода завдана працівником,  який був у нетверезому стані/ належним чином
не підтверджена. Посилання позивача на постанову про відмову в порушення
кримінальної справи від 10 жовтня 2005 року,
де в мотивувальній частині вказано,
що ОСОБА_1 під час чергування вжив спиртні напої,  не є належним доказом,  інших доказів суду не надано/л.с. 6/.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності
в повному розмірі.

За
встановлених судом обставин суд відповідно до вимог  ст.
ст.  130,  132 КзПП України обґрунтовано стягнув на
користь позивача заподіяну матеріальну шкоду,
обмежену середньомісячним заробітком,
в сумі 285 грн. 91 коп.

Доводи
апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують,  тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  рішення суду - залишенню без
змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313-315,  317,
319 ЦПК України,  апеляційний
суд,  -

ухвалив:

Апеляційну                    скаргу        позивача        дочірнього                       підприємства

„Сервіс'гіідхилити.

Рішення
Ніжинського міськрайонного суду 20 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.