Справа № 22-ц-3367/2007 p.                                                  Головуючий
1 інстанції-Бабкова Т.В.
із трудових правовідносин                                   Доповідач -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

Головуючого
судді - Кіся П.В.,

Судців -
Кругової С.С,  Пилипчук Н.П.,

при секретарі -
Соколовій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Фрунзенського районного суду м.  Харкова від 04.05.2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_1до Харківського палацу дитячої та юнацької творчості Харківської
міської ради про скасування наказу про звільнення,  зміну формулювання причини звільнення,  стягнення середньої заробітної плати за час
затримки видачі трудової книжки,
стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення Фрунзенського районного
суду м.  Харкова від 04.05.2007 року і
ухвалити нове.

Рішенням
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.05.2007 р. позовні вимоги
ОСОБА_1. залишено без задоволення.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу,  апелянт вважає
висновки суду такими,  що не відповідають
обставинам справи.

Вказує,  що відповідач не звертався до МСЕК щодо
рекомендацій можливої роботи для нього та не запропонував йому іншу роботу.

Висновок
щодо отримання попередньої згоди на звільнення профспілкової організації,  також є неправильним,  оскільки на засіданні профспілкового комітету
19.06.2006 р. він присутній не був.

На думку
апелянта,  суд неправильно трактував
обґрунтування зміни позовних вимог,
оскільки після відвідання засідання профспілкового комітету 29.12.2006 p.,
яке було проведено за ініціативою суду,  йому стало очевидним,  що поновлений на роботі він не буде,  тому вирішив змінити підставу свого
звільнення.

Крім
того,  висновок суду стосовно затримки
трудової книжки є спотвореним,  тому що
він дійсно знав,  що відповідачем були
передані документи до пенсійного фонду для оформлення пенсії по
інвалідності,  але йому не було
відомо,  що серед цих документів був
оригінал трудової книжки чи її завірена копія. Вважає,  що надання органам Пенсійного фонду оригіналу
трудової книжки,  а не її завіреної копії,  є порушенням нормативно - правових актів
ведення трудових книжок.

Зазначає,  що висновок про відшкодування моральної шкоди
не відповідає дійсності,  оскільки
суд,  вказуючи на той факт,  що пенсію було призначено лише 08.11.2006 р.,
не відобразив у рішенні,
що він та його сім'я були поставлені у важке матеріальне становище,  оскільки після отримання вихідної допомоги
при звільненні і до призначення пенсії,
апелянт не мав доходу,  а за
відсутності трудової книжки був позбавлений можливості пошуку роботи та не міг
стати на облік у районний центр зайнятості.

2

В
запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача Трет'якова Т.Ю.
просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1,
та залишити рішення Фрунзенського районного суду м.  Харкова від 04.05.2007 р. без змін.

Обґрунтовуючи
заперечення на апеляційну скаргу,
зазначає,  що доводи
позивача,  про те,  що адміністрація порушила п. З Порядку
подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та могла
надати до Пенсійного фонду не оригінал трудової книжки,  а її копії повністю не відповідають змісту
вказаного нормативного акту.

Щодо
того,  що нібито підприємство зобов'язано
звертатись до МСЕК з запитом про складання індивідуальної програми реабілітації
інваліда суперечить пункту 5 Положення про індивідуальну програму реабілітації
інваліда,  затвердженого постановою КМУ №
757 від 23.05.2007 p.,  відповідно до якого така програма розробляється протягом
одного місяця з дня звернення інваліда до МСЕК та носить рекомендаційний,  а не обов'язковий характер.

Посилається,  на те,
що діючим трудовим законодавством не передбачено звільнення за власним
бажанням після звільнення за ініціативою адміністрації,  тому позиція ОСОБА_1. не є законною та
обґрунтованою.

Необхідність
повторного звернення адміністрації до МСЕК законом не передбачено,  оскільки її висновок не викликає сумнівів
щодо наявності у ОСОБА_1. інвалідності.

Стосовно
доводів позивача про порушення процедури отримання згоди профкому на
звільнення,  засідання якого відбулось
19.06.2006 р. не мають юридичного значення для справи,  оскільки суд взяв до уваги рішення профкому
від 29.12.2006 р.,  тому ця обставина не є причиною для
скасування рішення,  так як присутність
ОСОБА_1не змінила та не вплинула на рішення профкому,  оскільки незмінними залишились підстави
надання згоди на звільнення.

Щодо
відшкодування моральної шкоди необхідною умовою є наявність вини,  яка не встановлена в діях відповідача.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися,  перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона  задоволенню не підлягає.

Постановлюючи
рішення,  суд першої інстанції виходив з
того ,  що позивач був звільнений з
посади робітника з обслуговування будівель та споруд наказом відповідача №
109-к від 19.06.06 року у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я з 20 червня 2006 року на підставі п.2  ст.40 КЗпП України і підстави для задоволення
позову - відсутні.

Судова колегія
погоджується з цим висновком.

Відповідно
до ч.1  ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції.

Позивач
не згоден з наказом про звільнення ,
просить його скасувати і змінити формуліровку звільнення,  звільнивши його за власним бажанням,  про що внести зміни в трудову книжку,  стягнути з відповідача вихідну допомогу і
моральну шкоду за звільнення його з посади з порушенням діючого трудового
законодавства.

Відповідно
до п.2  ст.40 КЗпП України трудовий
договір,  укладений на невизначений строк
може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадку
виявленої невідповідності   працівника
займаній посаді

3

або виконуваній
роботі внаслідок стану здоров'я,  який
перешкоджає продовженню даної роботи.

Звільнення
за станом здоров'я може мати місце лише в тому випадку, якщо власник або
уповноважений ним орган не може забезпечити такого робітника більш легкою
роботою (ч.2  ст.40 і  ст.170 КЗпП України).

Відповідно
до ч.1  ст.170 КЗпП України
працівники,  які потребують за станом
здоров'я надання легшої роботи,  власник
або уповноважений ним орган повинен перевести,
за їх згодою,  на таку роботу у
відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

При
відсутності вакансій, питання про можливість звільнення повинно вирішуватись
відповідачем за умови неналежного виконання своїх трудових обов'язків і якщо ця
робота за станом здоров'я протипоказана.

Судовим
розглядом встановлено,  що позивач з
заявою про звільнення за власним бажанням не звертався ,  перевести позивача на іншу посаду було
неможливо у зв'язку з відсутністю вакансій.

Про
невідповідність позивача займаній посаді свідчить довідка МСЕК № 026617 від
30.03.06 року з якої вбачається,  що
позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 28.03.06 року і зазначено,  що протипоказана тяжка фізична праця,  висновок ВКК від 08.06.06 року № 1780 про
направлення позивача на комісію в профілактичне відділення для вирішення
питання про професійну придатність і висновок профілактичного відділення про
його непридатність до роботи на посаді робітника з обслуговування будівель та
споруд, електромеханіка,  електрика,  електромонтера,  електрослюсарем,  маляром,  штукатуром,
вантажником.

Представник
позивача в суді апеляційної інстанції не заперечував,  що позивач за станом здоров'я не зможе
працювати електриком і тому він не просить суд поновити його на роботі.

Звільнення
позивача проведено за згодою профспілкового комітету,  вихідна допомога у відповідності зі  ст.44 КЗпП України в розмірі середнього
місячного заробітку позивачу виплачена.

Таким
чином,  звільнення позивача проведено з
дотриманням вимог законодавства про працю.

З огляду
на це,  підстав для задоволення позову
про скасування наказу про звільнення і зміну формуліровки звільнення,  внесення змін в трудову книжку,  стягнення вихідної допомоги і моральної шкоди
- не вбачається.

Що
стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі
затримки видачі трудової книжки,  то
згідно ч.4  ст.235 КЗпП України у разі
затримки видачі трудової книжки виплачується середній заробіток лише за наявності
вини власника або уповноваженого ним органу.

Пенсія
по інвалідності позивачу призначена у відповідності з Законом України „Про
загальнообов'язкове пенсійне страхування" від 09.07.03 року № 1058-ІУ.

Згідно
ч.2 п.30 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)
пенсій відповідно до Закону України „Про загалонообов'язкове державне пнсійне
страхування" ,  затвердженого
Постановою KM України від 25.11.05 року № 22-1 документи про стаж,  вік та заробітну плату подаються тільки в
оригіналах.

Як
вбачається з відповіді Управління Пнсійного фонду України в Фрунзенському р-ні
м. Харкова від 03.01.07 року № 32-02/34 заяву про призначення пенсії ОСОБА_1.
надав до управління пенсійного фонду 16

4

червня 2006 року
до якої було додано дублікат трудової книжки,
яку було повернуто представнику організації 08 листопада 2006 року.

Одразу
після повернення 08.11.06 року трудової книжки,
відповідач 09.11.06 року направив позивачу листа,  який він отримав 15.11.06 року про
необхідність з'явитися для отримання трудової книжки (а.с. 60, 61, 69).

За таких
обставин,  судова колегія вважає,  що вина відповідача в затримці видачі
трудової книжки - відсутня. А тому позов в частині стягнення середньої
заробітної плати за весь час затримки видачі трудової книжки - задоволенню не
підлягає.

Суд
першої інстанції правильно встановив обставини по справі,  дав належну оцінку наданим сторонами доказам
і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги не є суттєвими,  і не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт будь
яких доказів,  які б спростовували
висновки суду - не надав. Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись   ст. 303,
304,  307,   308,
313, 314, 315, 317, 319  ЦПК
України ,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити. Рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 04.05.2007 р.  -
залишити без змін.

Ухвала
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна
скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.