Справа № 22ц-977                        Суддя
суду 1 -ої
інстанції Ямкова О.О.
Категорія 18                                    Суддя-доповідач
апеляційного суду Вовненко Г.Ю.
УХВАЛА

Іменем   України

25 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої
Вовненко Г.Ю.,

суддів Галущенка
О.І., Колосовського С.Ю.,

при секретарі
судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю
позивачки ОСОБА_1

та її
представника ОСОБА_4.,

відповідачів
ОСОБА_2,ОСОБА_3.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2007 року,
постановлене за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2і ОСОБА_3про стягнення боргу за
договорами позики,

встановила:

28 грудня 2006
року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 іОСОБА_3. про стягнення
в солідарному порядку заборгованості за договорами позик, укладених між
сторонами 8 вересня 2003 року і в жовтні 2003 року на загальну
суму 11326 грн. 25 коп. та 3% річних в сумі 1050 грн. 24 коп.

Позивачка
зазначала, що 8 вересня 2003 року ОСОБА_2. за
договором позики взяв у неї в борг суму еквівалентну 1400 доларів США, що
складає 7462 грн., а
ОСОБА_3. виступила поручителем і взяла на себе відповідальність за порушення
позичальником зобов'язань за договором позики. Зазначений договір позики та
порука за цим договором були укладені в простій письмовій формі.

В жовтні 2003 року ОСОБА_2. за
договором позики взяв у неї в борг суму еквівалентну 725 доларів США, або
3864 грн. 25 коп., про що
було складено письмову розписку.

Посилаючись на
те, що позичальник ухиляється від повернення боргу, позивачка просила про
задоволення позову.

Рішенням
Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2007
року позов задоволено частково і постановлено стягнути солідарно із
ОСОБА_2. таОСОБА_3. на користь ОСОБА_1 7462
грн. заборгованості за договорами позики та поруки і 3% річних за
порушення грошового зобов'язання в сумі 671
грн. 58 коп., а
всього 8133 грн. З
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено 3864
грн. 25 коп.
заборгованості за договором позики і 347
грн. 78 коп. за
порушення грошового зобов'язання, а всього 4212 грн. 03
коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2. зазначає, що суд невірно застосував

солідарну відповідальності
за договором позики від 8
вересня 2003, оскільки
за

договором
порукиОСОБА_3. не брала на себе відповідальність за

неповернення
позики боржником. Вважає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги його пояснення
щодо погашення боргу по розпискам на суму 1030
доларів США і в зв'язку з цим суму заборгованості, яка підлягає стягненню з
нього необхідно зменшити до 1095
доларів США. Вказує, що оскільки в письмових розписках не зазначені строки
повернення боргів, то суд неправильно стягнув 3% річних за прострочення боргу. Просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки
борг за договором позики в сумі 5836
грн. 35 коп. В
іншій частині в задоволенні позову відмовити.

2

Заслухавши
доповідь судді, пояснення учасників, які з'явились в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд в межах
заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, права та обов'язки
сторін і постановив обґрунтоване рішення у відповідності до положень закону.

Зокрема, судом
встановлено, що ОСОБА_2. за договорами позики 8 вересня 2003
року взяв у позивачки в борг суму еквівалентну 1400 доларів США і в
жовтні 2003 року - суму
еквівалентну 725 доларів
США. Зазначені факти підтверджуються письмовими розписками (а.с. 16, 17). При цьому за
договором позики, який укладений 8
вересня 2006 року,ОСОБА_3.
в письмовій формі поручилась перед кредитором за виконання зобов'язання.

Оскільки за ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, то суд у
відповідності до вимог закону правильно стягнув суму боргу за договором позики,
укладеним 8 вересня 2003 року, з
відповідачів в солідарному порядку.

Доводи апелянта
щодо того, щоОСОБА_3. не брала на себе відповідальність за неповернення ним
суми позики позивачці, спростовуються письмовою розпискоюОСОБА_3. із змісту
якої слідує, що порукою забезпечується виконання позичальником зобов'язань за
договором позики від 8 вересня 2003 року.

Твердження
апелянта щодо погашення ним договорів позики на суму еквівалентну 1030 грн. США не
можуть бути прийнятими до уваги. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Проте відповідачем не надано доказів того, що зобов'язання за договорами позики
ним були виконанні на вказану суму.

Із змісту
письмових розписок вбачається, що сторони не зазначили строк виконання
зобов'язання за договорами позики Але судом встановлено, що сторони мали усну
домовленість про повернення боргу до 1
січня 2004 року. З
такою вимогою позивачка стала звертатися на початку 2004 року. Тому згідно з
ст. 530 ЦК України суд дійшов правильного висновку, що строком виконання
зобов'язання є січень 2004 року і час прострочення виконання грошового
зобов'язання рахується саме з цієї дати. Вимоги щодо стягнення трьох процентів річних
за порушення зобов'язань за договором позики грошей вирішені судом відповідно
до положень ст. 625 ЦК
України.

Зважаючи на те,
що рішення суду постановлено відповідно до норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості висновків
суду, то підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від
22 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього
часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.