Справа № 22-1007                                   Головуюча в 1 інстанції - Музичук Н.Ю.
№ 28                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

02
жовтня 2007 року                                                                                      м.  Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області у складі:

головуючого   судді                                                                       Василевича
B.C.

суддів                                                                                               Гордійчук CO.,  Шимківа С. С.

з участю
секретаря судового засідання                                        Чалої Н.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою Редакції обласної газети "Рівне Вечірнє" на
рішення Рівненського міського суду від 04 червня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Редакції обласної газети "Рівне Вечірнє",  ОСОБА_2 про захист честі,  гідності і ділової репутації,  спростування недостовірної інформації,  відшкодування моральної шкоди в розмірі 31500
грн.,  -

встановила:

Рішенням
Рівненського міського суду від 04 червня 2007 року задоволено частково позов
ОСОБА_1 до Редакції обласної газети "Рівне Вечірнє",  ОСОБА_2 про захист честі,  гідності і ділової репутації,  спростування недостовірної інформації,  відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000
грн. та судових витрат.

Визнано
такими,  що не відповідають дійсності та
принижують честь,  гідність і ділову
репутацію ОСОБА_1 відомості,  поширені
01.09.2005 року в № 64 (1259) газети "Рівне вечірнє" в статті ОСОБА_2
„Чи можна розбестити жестом? Глухонімі учні скаржаться на непристойну поведінку
директора школи",  частина якої була
розміщена на титульній сторінці,  а
закінчення на сторінці №3,  а саме: друге
речення назви статті зі словами "...непристойну поведінку директора
школи"; третє речення вступу статті в словах "...непристойними
словами..."; друге речення першої колонки титульної сторінки в частині
"...використовував у спілкуванні з дітьми непристойні жести та слова,  які межують із розбещенням
неповнолітніх..."; третє речення в першій-початку другої колонки титульної
сторінки газети "у лексиконі вчителя інформатики досить часто стосовно
учнів вживаються слова "допоміжник",
"баран",
"болван",  а одним із
педагогічних методів є биття лінійкою по пальцях,  голові та вухах"; четверте речення
другої колонки титульної сторінки газети в частині "приводів для цього
/звільнення/,  окрім непристойної
поведінки,  було досить: директор не
проводив уроків,  школярі на різноманітні
змагання їздили за власний кошт,  у той
час як на це виділяли гроші,  підробляв
внутрішкільні документи тощо"; п'яте речення першої колонки третьої
сторінки газети в частині "...факти аморальної поведінки директора".

Визнано
такими,  що не відповідають дійсності та
принижують честь і гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 відомості,  поширені 09.11.2006 року в № 84 (1377) газети
"Рівне вечірнє" на шпальті №5 в статті ОСОБА_2 "Розбестити
жестом не можна?",  зокрема: у
вступі статті   "Викладач   який
б'є  учнів  лінійкою,
вживає   нецензурщину  та
ще   й

2

красномовними
жестами навчає,  як займатися онанізмом.
.." ,  в абзаці 7 першої колонки
статті "...учні... не сприйняли його жестові пояснення як бесіди на теми
статевого виховання...",  в абзаці 9
першої колонки "Тому й виходить,  що
для того,  аби запроторити якогось
розбещувача до буцегарні,  потрібно,  щоб перед тим він морально скалічив кількох
дітей".

Зобов'язано
редакцію обласної газети "Рівне Вечірнє" приватного підприємства
«Рівне вечірнє» і ОСОБА_2 протягом місяця з часу набрання рішенням суду
законної сили надрукувати в газеті "Рівне вечірнє" на першій-третій
сторінках газети тим же шрифтом без-будь яких коментарів "Спростування"
про те,  що поширена в газеті "Рівне
вечірнє" № 64 (1259) за 01.09.2005 року інформація в другому реченні назви
статті зі словами "...непристойну поведінку директора школи";
третьому реченні вступу статті в словах "...непристойними словами...";
другому реченні першої колонки титульної сторінки в частині
"...використовував у спілкуванні з дітьми непристойні жести та слова,  які межують із розбещенням
неповнолітніх..."; третьому реченні в першій-початку другої колонки титульної
сторінки газети "у лексиконі вчителя інформатики досить часто стосовно
учнів вживаються слова "допоміжник",
"баран",
"болван",  а одним із
педагогічних методів є биття лінійкою по пальцях,  голові та вухах"; четвертому реченні
другої колонки титульної сторінки газети в частині "приводів для цього /звільнення/,  окрім непристойної поведінки,  було досить: директор не проводив
уроків,  школярі на різноманітні змагання
їздили за власний кошт,  у той час як на
це виділяли гроші,  підробляв
внутрішкільні документи тощо"; п"ятому реченні першої колонки третьої
сторінки газети в частині "...факти аморальної поведінки директора"
та поширена в газеті "Рівне вечірнє" №84 /1377/ за 09.11.2006 року
інформація у вступі статті "Викладач який б"є учнів лінійкою,  вживає нецензурщину
та ще й красномовними жестами навчає,
як займатися онанізмом. ..",
в абзаці 7 першої колонки статті "...учні... не сприйняли його
жестові пояснення як бесіди на теми статевого виховання...",  в абзаці 9 першої колонки "Тому й
виходить,  що для того,  аби запроторити якогось розбещувача до
буцегарні,  потрібно,  щоб перед тим він морально скалічив кількох
дітей",  яка ганьбить честь,  гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 не
відповідає дійсності і є неправдивою.

Стягнуто
солідарно з Редакції обласної газети "Рівне Вечірнє" приватного підприємства
«Рівне вечірнє» і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5
000 грн. 00 коп. та на відшкодування судових витрат по справі 797 грн.,  а всього 5797 /п"ять тисяч сімсот
дев"яносто сім/ гривень.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У
поданій апеляційній скарзі редакція обласної" газети "Рівне
вечірнє" приватного підприємства "Рівне вечірнє" вважає,  що висновки суду не відповідають обставинам
справи,  допущена неповнота судового
слідства,  порушення норм матеріального
та процесуального права.

Суд
дійшов помилкового висновку про те,  що
при підготовці та поширенні інформації у статті під назвою "Розбестити
жестом не можна?" автор статті діяв недобросовісно та з умислом на
поширення недостовірної інформації про позивача.

Написання
згаданої статті будувалося на коментарях різних людей,  посадових осіб,  незалежних фахівців.

Має
місце недоведеність обставин,  що мають
значення для справи,  які суд вважав
встановленими. У рішенні не наведено жодного доказу наявності моральної шкоди
та обгрунтування розміру цієї шкоди.

Вважають,  що в опублікованих статтях автор висловлював
свої оціночні судження,  які не містять
фактичних даних,  а тому вони не
підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Судом не застосовано  ст. 47-1 ЗУ "Про

3

інформацію"
згідно якої ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення
оціночних суджень.

Просять
скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
беручи до уваги пояснення учасників процесу,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно  ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції.

Кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи
рішення про часткове задоволення позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що вина відповідачів у заподіянні ОСОБА_1 моральної шкоди поширенням
недостовірної інформації про його непристойну,
аморальну поведінку,  яка межує із
розбещенням неповнолітніх,  про неналежне
виконання ним службових обов'язків та зловживання ними,  приниженні його честі,  гідності та ділової репутації,  як колишнього директора школи та громадянина
в громадській думці,  в думці окремих
громадян з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі доведена
у повному обсязі.

З такими
висновками місцевого суду,  колегія
суддів апеляційного суду погоджується.

Статтею
47-1 ЗУ "Про інформацію"
передбачено,  що ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Закон дає
визначення,  що оціночними
судженнями,  за винятком образи чи
наклепу,  є висловлювання,  які не містять фактичних даних,  зокрема критика,  оцінка дій,
а також висловлювання,  що не
можуть бути витлумачені як такі,  що
містять фактичні дані,  з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол,
алегорій,  сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Самі по
собі судження є результатом психічної діяльності людини і виражають ставлення
особисто автора до певної події. Посилання,
що судження не повинно містити фактичних даних обумовлює те,  що особа,
яка є споживачем інформації,
повинна відрізнити,  що висловлене
є саме оціночним судженням,  а не
подією,  фактом,  що мали місце,  і зробити правильний та адекватний висновок.

Законодавство
забороняє поширювати недостовірну інформацію і кожна особа вправі розраховувати
на те,  що інформація,  яка доводиться до її відома,  є правдивою.

У
зв"язку з цим,  слід уважно
розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести,  а наявність оціночних суджень - ні.

Законом
"Про інформацію" передбачено,
що оціночними судженнями є висловлювання,  що не можуть бути витлумачені як такі,  що містять фактичні дані,  з огляду на характер використання мовних
засобів,  зокрема вживання гіпербол,  алегорій,
сатири.

Місцевим
судом ретельно досліджено суть публікацій і встановлено,  що у них мало місце висловлювання не оціночних
суджень,  а фактів про події.

За таких
обставин,  судом правильно визнано,  що поширена інформація не є оціночним
судженням,  оскільки в ній містяться
фактичні дані про особу.

Відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її

4

заподіювана,  наявність причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд,  зокрема,
повинен з'ясувати,  чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру,  за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,  в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому
виходить,  а також інші обставини,  що мають значення для вирішення спору.

Особа
(фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди,  якщо доведе,  що остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у
випадках,  спеціально передбачених
законодавством.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини відповідачів
в заподіянні моральної шкоди позивачу.

Згідно з
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4
"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно
від характеру й обсягу страждань,  яких
зазнав позивач,  характеру немайнових
втрат і з урахуванням інших обставин.

При
цьому суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Визначаючи
розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн.,  місцевий суд в повному обсязі врахував
зазначене вище роз"яснення Пленуму.

З таким
висновком місцевого суду погоджується і колегія судців апеляційного суду.

Статтею
308 ЦПК України передбачено,  що
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Порушень
зазначених вимог законодавства колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для
скасування постановленого рішення не встановлено.

Керуючись  ст. ст. 303,
308,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів -

ухвалила :

Апеляційну
скаргу Редакції обласної газети "Рівне Вечірнє" відхилити.

Рішення
Рівненського міського суду від 03 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили негайно. Вона може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.