Справа № 22 -
1254 / 2007               Рішення постановлено під головуванням
Категорія 22                                                      судді
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 червня
2007 року                                                                           місто
Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:   Морозовського В.І.

суддів:               Оніщука В.В. і Чорного В.І.,

при секретарі: Мазур Ю.О., розгляцувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційними скаргами представників прокуратури Вінницької
області та Державного казначейства України на рішення Чечельницького районного
суду Вінницької області від 13 березня 2007 року за позовом ОСОБА_1до
прокуратури Вінницької області та Державного казначейства України про
відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У травні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про стягнення
моральної шкоди в розмірі 500 тис. грн., завданої працівниками органів
досудового слідства і прокуратури внаслідок незаконного порушенням відносно
нього кримінальних справ, проведення слідчих дій та утримання під вартою.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16 червня 2004
року до участі в справі в якості належного відповідача залучено прокуратуру
Вінницької області.

Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2006
року співвідповідачем у справі визнано управління Державного казначейства
України у Бершадському районі ГУДКУ у Вінницькій області, яке ухвалою цього ж
місцевого суду від 18 січня 2007 року замінено на Головне Державне казначейство
України Міністерства фінансів України.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Рішенням суду першої інстанції від 13 березня 2007 року позов ОСОБА_1.
задоволено частково та стягнуто на його користь з Головного Державного
казначейства України Міністерства фінансів України в рахунок відшкодування
моральної шкоди 15 тис. грн. та 500 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник прокуратури просить
скасувати судове рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на
недоведеність позовних вимог та необґрунтованість висновків суду в частині
визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Представником Державного казначейства України в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення
про відмову

ОСОБА_1.
у позові. При цьому вказується на невірне застосування судом норм матеріального
права та на те, що Державне казначейство України не є належним відповідачем у
справі, у той час як кошти стягнуті з неіснуючої юридичної особи.

У судове засідання апеляційного суду представники обох відповідачів, будучи
належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, не з'явились та
про причини своєї неявки не повідомили, у зв'язку з чим у відповідності до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів прийняла рішення про розгляд справи
без їх участі.

Позивач доводів кожного з апелянтів не визнав, просив відмовити у
задоволенні їх вимог та залишити судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1., перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що
скарги підлягають задоволенню частково, при цьому виходить з наступного.

Судом вірно встановлено, що відповідно до вимог статей 1, 2 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (далі -
Закону) ОСОБА_1 вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди,
оскільки щодо нього вчиняли­ся незаконні дії у вигляді неодноразового
безпідставного порушення кримінальних справ, проведення по ним слідчих дій та
утриманням під вартою протягом трьох днів.

Згідно з вимогами частин 5, 6 ст. 4 зазначеного Закону відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели
до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення можливос­тей реалізації ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими, інших негативних наслідків морального
характеру.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1. та стягуючи на його користь 15 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що
вказаними незаконними діями тривалий час порушувались права заявника, що
завдало йому душевних страждань, приниження його ділової репутації, призвело до
погіршення стану здоров'я та інших негативних наслідків.

Даний висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та підтверджується
наданими позивачем доказами.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо розміру
відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не врахував положень ч.3
ст.13 Закону, відповідно до яких відшкодування такої шкоди за час перебування
під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством
чи судом.

Також не враховані судом роз'яснення п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4,
що крім урахування характеру та обсягу немайнових втрат, зазнаних особою,
необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1. моральної шкоди в сумі 15 тис.
грн., суд зазначеного в повному обсязі не врахував, тому колегія вважає дану
суму надмірною.

Також колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру та обсягу моральних
страждань, які зазнав ОСОБА_1 у зв'язку з незаконним притягненням його до
кримінальної відповідальності, що тривало з 18 лютого 2003 року по 21 січня
2004 року, коли мінімальний розмір заробітної плати складав 185 грн. (протягом
1 січня - 30 листопада 2003 року) та 205 грн. (протягом 1 грудня 2003 року - 31
серпня 2004 року), а

також виходячи
із засад розумності, виваженості та справедливості, йому слід визначити
моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.

Крім того, стягуючи на користь позивача кошти в рахунок відшкодування
мораль­ної шкоди та судові витрати безпосередньо з Головного Державного
казначейства України Міністерства фінансів України, суд невірно вказав дійсне
найменування відповідача та не врахував, що згідно ст.3З Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури, а також судів, у 2007 році здійснюється органами Державного
казначейства України в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному
бюджеті України на цю мету шляхом списання в безспірному порядку на користь
фізичної особи встановленої до відшкодування суми коштів з єдиного
казначейського рахунку Державного бюджету України.

У зв'язку з цим кошти на користь ОСОБА_1. підлягають стягненню за рахунок
Державного бюджету України Державним казначейством України шляхом списання в
безспірному порядку на користь позивача 5 тис. грн. з єдиного казначейського
рахунку Державного бюджету України.

Так як суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального
права, тому судове рішення підлягає скасуванню з постановлениям нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.84 і ч.1 ст.88 ЦПК України
судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу, стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони пропорційно до
задоволеної частини вимог.

Виходячи з викладеного, так як моральну шкоду ОСОБА_1. заподіяно діями
працівників прокуратури, при цьому позов задоволено частково, тому судові
витрати на користь позивача підлягають стягненню з прокуратури Вінницької
області також частково, в розмірі 100 грн.

Оскільки апеляційним судом не встановлено передбачених ст.3Н ЦПК України
підстав, які також не зазначені представником прокуратури Вінницької області у
його апеляційній скарзі, тому вимога щодо передачі справи на новий розгляд є
необгрунтова­ною і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційні скарги представників прокуратури Вінницької області та
Державного казначейства України частково задовольнити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області
від 13 березня 2007 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1частково задовольнити.

Визначити відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , заподіяної діями
працівників органів досудового слідства і прокуратури у зв'язку з незаконним
порушенням щодо нього кримінальних справ, проведенням слідчих дій і утримання
під вартою, в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн.

Стягнення провести за рахунок коштів Державного бюджету України Державним
казначейством України шляхом списання в безспірному порядку на користь
ОСОБА_1встановленої до відшкодування суми з єдиного казначейського рахунка
Державного бюджету України.

Стягнути на користь ОСОБА_1з прокуратури Вінницької області судові витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, в розмірі 100 (сто) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.