Головуючий у першій інстанції - Борисов О.А.
Справа № 22ц- 728
Доповідач - Ніколова Б.Ю.
Категорія № 41
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року                                                                                        м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді Ніколової Б.Ю.,

суддів :
Ніколаєвої В.М., Матковської Л.О.

при секретарі
Доробалюк Л.В.

з участю :

представника
позивача ТОВ „КДЦ „Надія" Васильченка В.О.

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-728 за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою відповідальністю „Консультаційно-діагностичний центр
„Надія" на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 14 лютого 2007
року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю
„Консультаційно-діагностичний центр „Надія" до ОСОБА_1 про зобов'язання
вчинити дію та зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю „Консультаційно-діагностичний центр „Надія" про стягнення
сум належних при звільнення з роботи.

Заслухавши
доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

В листопаді 2006
року ТОВ „КДЦ „Надія" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про
зобов'язання виконати умови цивільно-правової угоди та стягнення 5257 грн. 45
коп. В обґрунтування своїх вимог вказувало, що відповідно до наказу №30 від
15.08.2005 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду асистента лікаря
стоматолога. Тоді ж між товариством і відповідачкою було укладено
цивільно-правовий договір №10, відповідно до якого вона зобов'язувалася
відпрацювати на підприємстві не менше трьох років, а при звільненні до
закінчення цього строку ОСОБА_1 зобов'язана протягом місяця сплатити штрафні
санкції в сумі еквівалентній 1000 доларів США та пеню. На підставі поданої
заяви наказом №40 від 12.07.2006 року відповідачка була звільнена з роботи за
ст. 38 КЗпП України з 14.07.2006 року, не відпрацювавши трьох років, а тому
повинна сплатити позивачу 5257 грн. 45 коп. штрафу та пені відповідно до умов
договору.

ОСОБА_1
звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ „КДЦ „Надія" про стягнення
сум, належних при звільненні. Вказувала, що працювала в даному товаристві на
посаді асистента лікаря стоматолога з щомісячним окладом 310 грн. 12 липня 2006
року вона звільнилася за власним бажанням, однак при звільненні їй не виплатили
заробітну плату за червень та 12 днів липня 2006 року і компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі середньомісячного заробітку, які просить
стягнути. Оскільки товариство не виплатило їй належні суми вчасно, вважає, що
відповідно до ст.ст. 116,117 КЗпП України їй належить до виплати 1550 грн. за
час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від 14 лютого 2007 року в позові ТОВ „КДЦ
„Надія" відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Постановлено стягнути з ТОВ „КДЦ „Надія" на користь ОСОБА_1
заборгованість по виплаті заробітної плати при звільненні в сумі 263 грн. 47
коп. Стягнуто з ТОВ „КДЦ „Надія" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні в розмірі 2758 грн. 42 коп.

В апеляційній
скарзі ТОВ „КДЦ „Надія" вважає рішення суду незаконним, просить його
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам. На його думку, суд
дав невірну оцінку договору №10 від 15.08.2005 року, не врахувавши вимоги ст.
212 ЦК України, згідно яких цей договір є цивільно-правовим і виконання його
умов не порушує трудових прав ОСОБА_1 Висновки суду про неправомірність
покладення матеріальної відповідальності на відповідачку при її звільненні є
помилковими, оскільки передбачений договором штраф не пов'язується із
заподіянням шкоди. Щодо несвоєчасної виплати заробітної плати при звільненні,
то ОСОБА_1 не зверталася до товариства за отриманням цих коштів, а останнє не
відмовляло їй в отриманні таких, що підтверджується листом з пропозицією
з'явитися для одержання розрахункових коштів та поясненнями сторін у судовому
засіданні. Однак, суд ці обставини до уваги не прийняв.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині стягнення з ТОВ
„КДЦ „Надія" на користь ОСОБА_1 2758 грн. 42 коп. середнього заробітку за
затримку розрахунку - скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині
нового рішення.

Відповідно до
ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч.2 ст.
215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Правочин
вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним (ст. 228 ЦК України).

Відмовляючи
позивачу ТОВ „КДЦ „Надія" в задоволенні позову про стягнення з
відповідачки ОСОБА_1 штрафу за невиконання умов п.2.3, 4.2 укладеного між ними
договору, суд правильно виходив з того, що вони суперечать наведеним вимогам
ст. 43 Конституції України, положенням ст.ст. 38, 39 КЗпП України, якими
гарантовано право працівників на розірвання трудового договору з їх ініціативи,
а також суперечать положенням ч.2 ст. 130 КЗпП України, якою передбачено
відповідальність тільки за пряму дійсну шкоду і лише в межах і в порядку,
визначених законодавством, та за умови, коли така шкода заподіяна винними
протиправними діями і бездіяльністю працівника.

Також суд
обґрунтовано задовольнив вимоги відповідачки ОСОБА_1 про стягнення з позивача
заборгованості по заробітній платі в сумі 263 грн. 47 коп. з врахуванням
утриманих з неї при звільненні 215 грн. 99 коп. за нестачу товарно-матеріальних
цінностей.

Разом з тим, не
можна погодитись з висновками суду про задоволення зустрічних позовних вимог
відповідачки щодо стягнення з позивача середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Звертаючись в
суд з такими зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_1 не навела доказів про те,
що вона зверталася до позивача за отриманням розрахункових сум при звільненні,
не добуто таких і судом.

Згідно
повідомлення №100 від 19.07.2006 року позивач пропонував відповідачці отримати
належну їй заробітну плату.

В судовому
засіданні наданий позивачем письмовий доказ не був спростований відповідачкою.

За таких
обставин, оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення
суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити відповідачці у задоволенні її зустрічних позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У решті рішення
суду є законним і обґрунтованим і підстав в межах доводів апеляційної скарги
для скасування його в частині відмови у задоволенні вимог ТОВ „КДЦ „Надія"
про стягнення з ОСОБА_1 5257 грн. 45 коп. штрафних санкцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316,
319 ЦПК України,   колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Консультаційно-діагностичний
центр „Надія" задовольнити частково.

Рішення
Шепетівського міськрайонного суду від 14 лютого 2007 року в частині стягнення з
товариства з обмеженою відповідальністю „Консультаційно-діагностичний центр
„Надія" на користь ОСОБА_1 2758 грн. 42 коп. скасувати і в цій частині
постановити нове рішення. В позові ОСОБА_1до товариства з обмеженою
відповідальністю „Консультаційно-діагностичний центр „Надія" про стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене шляхом
подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.