Справа №2-1209/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 травня 2007
року                                                                                         м.Харків

Місцевий суд Червонозаводського району м.Харкова у складі
головуючого судді Остапчика С.В., при секретарі
Даневич І.В., за участю прокурора Кубах М.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Червонозаводського районного суду м.Харкова цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи охорони здоров'я
.«Стоматологічна поліклініка №4 Червонозаводського району м.Харкова» про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

7 лютого 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Комунальної установи охорони здоров'я «Стоматологічна поліклініка №4
Червонозаводського району м.Харкова» про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Позивач вказав, що з 19 вересня 1990 року він працював у
відповідача спочатку зубним техніком, а з 18 березня 2004 року на посаді
завідуючого виробництвом ортопедичного відділення. 25 жовтня 2006 року позивача
запросили на засідання профкому, на якому обговорювалося питання про зміни у
штатному розпису, проте про скорочення штату та його наступне звільнення на
зборах не йшлося. 8 грудня 2006 року позивача повідомили про звільнення з робот
на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

ОСОБА_1 вважає, що його звільнення проведено з порушенням
вимог чинного законодавства про працю. Всупереч вимогам ст.ст.42,49 Кодексу
законів про працю України адміністрація поліклініки за 2 місяця не повідомила
про наступне скорочення штату, та не обговорила питання про переваги позивача
перед іншими працівниками, які залишені на роботі.

Внаслідок необгрунтованого звільнення позивачеві завдана
моральна шкода у вигляді негативних емоцій, пов'язаних з неповагою відповідача
до його професіональних якостей та втратою роботи.

ОСОБА_1 просив відновити пропущений строк звернення до
суду, поновити його на посаді завідуючого виробництвом ортопедичного
відділення, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу в сумі 1.000 гривень, а також компенсацію моральної
шкоди в розмірі 500 гривень (а.с.1,2).

Під час
судового розгляду позивач підтримав вимоги, викладені в позові.

Представники відповідача в судовому засіданні проти
позову заперечували, мотивуючи пропуском позивачем строку позовної давності, а
також тим, що звільнення ОСОБА_1 було обгрунтованим і проведено з додержанням
всіх вимог закону. Підставою для звільнення стало скорочення штату працівників,
про яке за 2 місяці належним чином було повідомлено позивача шляхом
ознайомлення з наказом головного лікаря №59 від 29 червня 2006 року про
скорочення штату працівників.

Вислухавши доводи сторін та пояснення свідків, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають
частковому задоволенню.

У відповідності із ст.ст.233,234 Кодексу законів про
працю України працівник має право звернутися до суду з заявою про поновлення на
роботі в місячний строк з дня вручення йому копії наказу, або з дня видачі
трудової книжки. У разі
яро луску цього строку з поважних причин, суд може його поновити.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено
з роботи 8 грудня 2006 року, після чого він разом з іншими звільненими
працівниками звертався зі скаргами до Головного управління праці та соціального
захисту населення, Головного управління охорони здоров'я Харківської
облдержадміністрації, прокуратури Червоно заводського району м.Харкова. За
наслідками роботи комісії Головного управління охорони здоров'я Харківської
облдержадміністрації 7 лютого 2007 року позивач звернувся до суду з даним
позовом.

За таких обставин, а також, зважаючи на особливу
важливість права, на захист якого поданий позов, суд вважає, що строк звернення
до суду з вимогою про поновлення на роботі підлягає поновленню.

Розглядаючи спір по суті, суд керувався нормами Кодексу
законів про працю України, згідно зі ст.ст.40,42,49-2 якого трудовий договір,
укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником, або
уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому
числі скорочення чисельності працівників. При скороченні чисельності та штату
працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш
високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Про наступне вивільнення
працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці.

З
матеріалів справи вбачається, що сторони з 17 вересня 1990 року перебували в
трудових відносинах. Наказом №31 -К від 17 березня 2004 року .ОСОБА_1 було
призначено на посаду завідуючого виробництвом ортопедичного відділення з 18
березня 2004 року (а.с.4,5).

29 червня 2006 року головним лікарем стоматологічної
поліклініки №4 Червонозаводського району м.Харкова було видано наказ №59 «Про
введення в дію нового розрахунку собівартості послуг на зубопротезні роботи». В
наказі, зокрема, зазначено: «По підсумкам роботи ортопедичного
відділення...провести аналіз діяльності відділення за три місяці, залучити
Комісію по контролю за трудовою, виробничою та виконавчою дисципліною та
привести штатну чисельність ортопедичного відділення у відповідність до наказу
№60 від 29 червня 2006 року у термін до 29 червня 2006 року». Наказом №60 від
29 червня 2006 року оголошено створення на підприємстві Комісії по контролю за
трудовою, виробничою та виконавчою дисципліною (а.с.34-36).

19 жовтня 2006 року головний лікар поліклініки звернувся
до профспілкового комітету з поданням про надання дозволу на звільнення 16
працівників ортопедичного відділення, зокрема, ОСОБА_1(а.с.43).

В ході судового розгляду відповідачем було надано судові
витяг з протоколу засідання профкому №28, яке тривало з 31 жовтня до 15
листопада 2006 року. Згідно цього протоколу на засіданні було прийнято рішення
про надання згоди на вивільнення ОСОБА_1у відповідності з п.1 ст.40 Кодексу
законів про працю України, а останній був повідомлений про відсутність у нього
переваг при залишенні на роботі (а.с.46,47).

Допитана як свідок голова профспілкового комітету
стоматологічної поліклініки №4 Червонозаводського району м.Харкова ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтвердила наявність дозволу профспілки на звільнення
ОСОБА_1.

Наказом
головного лікаря стоматологічної поліклініки №4 Червонозаводського
району М.Харкова №220-К від 8 грудня 2006 року ОСОБА_1та інших працівників
ортопедичного відділення було звільнено з 8 грудня 2006 року на підставі п.1
ст.40 Кодексу законів про працю України «у зв'язку зі змінами в організації
праці, в тому числі штату працівників та чисельності». З вказаним наказом під
особистий підпис був ознайомлений позивач (а.с.28).

Внаслідок проведеного скорочення штату кількість штатних
посад в ортопедичному відділенні стоматологічної поліклініки було зменшено з
12,0 до 3,5 (а.с.55-61).

Допитані як свідкі заступник головного лікаря поліклініки
ОСОБА_3 та головний бухгалтер ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили
доцільність проведеного скорочення штату працівників ортопедичного відділення.

Комісія Головного управління охорони здоров'я Харківської
облдержадміністрації у січні 2007 року за зверненнями звільнених працівників
провела перевірку, якою встановлено, що звільнення працівників ортопедичного
відділення у зв'язку зі скороченням штату проведено з порушенням трудового
законодавства, яке полягало в тому, що вони за 2 місяця не були повідомлені про
звільнення під особистий підпис, а наказ №59 від 29 червня 2006 року не може
вважатися ознайомчим документом про наступне вивільнення. Дослідивши протокол
засідання профкому №28 від 24 жовтня 2006 року, комісія зазначила, що в ньому
відсутні результати голосування та резолютивна частина, а також відомості про
запропонування працівникам іншої роботи, або про відсутність такої роботи (а.с.
13-21).

Допитана в судовому засідання як свідок голова комісії
Головного управління охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації ОСОБА_5
підтвердила достовірність висновків комісії.

У
березні 2006 року прокуратура Червонозаводського району м.Харкова з залученням
фахівців Територіальної державної інспекції праці в Харківській області провела
перевірку дотримання вимог трудового законодавства адміністрацією Комунальної
установи охорони здоров'я «Стоматологічна поліклініка №4 Червонозаводського
району м.Харкова». Перевіркою
встановлено, що звільнення працівників у відповідності з наказом №220-К від
8 грудня 2006 року відбулося з порушенням чинного трудового законодавства.
Прокурор району дійшов до висновку, що працівників, в порушення вимог ст..49-2 Кодексу
законів про працю України, не попередили про наступне звільнення, а наказ №59
від 29 червня 2006 року не є ознайомленням працівників про наступне
вивільнення. За наслідками перевірки районний прокурор запропонував головному
лікареві поліклініки поновити звільнених працівників на роботі (а.с.67,68).

За таких обставин, суд визнав доведеним, що адміністрація
поліклініки при скороченні штату працівників, персонально, не пізніше ніж за
два місяці не попередило ОСОБА_1 про наступне вивільнення, а також не
запропонувало йому іншу роботу на тому ж підприємстві.

Посилання представників відповідача на наказ головного
лікаря №59 від 29 червня 2006 року, суд вважає безпідставним. Ані назва, ані
зміст цього документу не містить жодного згадування про майбутнє скорочення
штату працівників та попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1

Таким чином, звільнення ОСОБА_1було здійснено з суттєвим
порушенням процедури, встановленої ст.49-2 Кодексу законів про працю України,
тобто проведено без законної підстави.

У відповідності із ст.235 Кодексу законів про працю
України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі. При ухваленні рішення про поновлення на роботі
орган,

який
розглядає  трудовий  спір,
одночасно  приймає рішення  про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з
довідкою, наданою відповідачем, розмір середньомісячної заробітної плати
ОСОБА_1на день звільнення складав 912 гривень 12 копійок (а.с.72)Г 3 дня
звільнення (8 грудня 2006 року) до дня ухвалення рішення (8 квітня 2007 року)
минуло 4 місяця. Розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що
підлягає відшкодуванню, складає 3.648 гривень 48 копійок (912,12X4=3.648,48).
Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У відповідності з ст.237-1 Кодексу законів про працю
України якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, власником, або уповноваженим ним органом
провадиться відшкодування моральної шкоди.

В ході судового розгляду справи позивач не надав судові належних та
достовірних доказів завдання йому моральної шкоди внаслідок незаконного
звільнення.

За таки обставин, вимога ОСОБА_1про відшкодування моральної шкоди є
необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги наведене, на підставі ст.ст.40,42,49-2,233,234,
235,237-1 Кодексу законів про працю України, керуючись ст.ст.212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунальної установи охорони здоров'я -«Стоматологічна
поліклініка №4 Червонозаводського району м.Харкова» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити строк
звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого виробництвом
ортопедичного відділення Комунальної установи охорони здоров'я «Стоматологічна
поліклініка №4 Червонозаводського району м.Харкова».

Стягнути з Комунальної установи охорони здоров'я
«Стоматологічна поліклініка №4 Червонозаводського району м.Харкова» (р/р
1208 в Головному управлінні державного казначейства України у
Харківській області, МФО
851011) на користь ОСОБА_1 3.648 (три тисячі шістсот сорок вісім) гривень
48 копіойк.

В задоволенні
решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано до апелляційного суду Харківської області через місцевий суд протягом 10
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.