Справа
№2-4184/07
РІШЕННЯ

Іменем   УКРАЇНИ

„11" квітня 2007 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого -   судді Погрібного C.O.

за секретаря    - Абергард І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання права власності на
квартиру, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання таким, що відбувся договір
дарування АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_3, а також про визнання за ним права власності на цю квартиру, загальною
площею 28,4 кв.м., що складається з однієї кімнати, житловою площею 16,6 кв.м.,
кухні, посилаючись на обгрунтування своїх вимог на такі обставини. 2 серпня
1990 року між ОСОБА_1та ОСОБА_3 укладений договір дарування. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 подарувала, а позивач прийняв в дар ізольовану АДРЕСА_1, яка складається з
однієї кімнати площею 16,6 кв.м., кухні, коридору, санвузлу, ванної, загальною
корисною площею 28,4 кв.м, розташованої на першому поверсі п'ятиповерхового
будинку. Дарувальником цієї квартири ОСОБА_3 позивачу передано оригінал
договору дарування від 2 серпня 1990 року, тому, за змістом ст. 243 ЦК УРСР
ОСОБА_3 вважається такою, що передала в дар, а позивач вважаюся таким, що
прийняв в дар зазначену спірну квартиру. Тому він вважає, що договір дарування
спірної квартири між ним та ОСОБА_3 є таким, що відбувся.
ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_3 померла. Після її смерті позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру, чим порушила
його права на розпорядження та володіння належним йому майном - АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання з'явилась, позовні вимоги визнала у
повному обсязі, підтвердила, що позивач та ОСОБА_3 уклали названий договір; вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3, але не претендує на спірну квартиру, не заперечує проти визнання права
власності на неї за позивачем.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову при проведенні
попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі
пояснень сторін, представлених письмових доказів.

Згідно із договором дарування від 2 серпня 1990 року ОСОБА_3подарувала, а ОСОБА_1прийняв у дар ізольовану АДРЕСА_1, що складається з однієї кімнати площею
16,6 кв.м., кухні, коридору, санвузла, ванної кімнати, загальною корисною
площею 28,4 кв.м., розташовану на першому поверсі п'ятиповерхового будинку.

ОСОБА_3 була членом Житлово-будівельного кооперативу „Іллічівський-2",
користувалась зазначеною квартирою. ОСОБА_3, будучи членом ЖБК, виплатила у
повному обсязі пайовий внесок за займану квартиру, таким чином вона набула
право власності на неї у зв'язку з виплатою паю та розпорядилась цією квартирою
на підставі відповідної довідки від 27.07.1990 року № 9. За довідкою від
16.05.1993 року пайовий внесок сплачений ОСОБА_3 в серпні 1979 року.

За свідоцтвом про народження від 7 жовтня 1956 року батьками ОСОБА_1є ОСОБА_4та ОСОБА_2, відповідачка. Посвідкою про народження № НОМЕР_1 батьками
ОСОБА_2є ОСОБА_5та ОСОБА_6. За свідоцтвом про одруження серія ЯС № НОМЕР_2
ОСОБА_223 жовтня 1950 року одружилась, у зв'язку з чим їй присвоєне прізвище
„ОСОБА_2".

За посвідкою № 10 ОСОБА_3народилась ІНФОРМАЦІЯ_1в с. Лозоватки П'ятихатського району Дніпропетровської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2ОСОБА_3померла у віці 83 років, про що зроблений актовий запис за № 3787.

Враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, які показали,
що ОСОБА_3
та ОСОБА_2 є рідними сестрами, беручи до уваги
співпадіння дошлюбного прізвища цих осіб, а також їх по батькові, беручи до
уваги, що ОСОБА_3
померла у віці 83 років, що відповідає відомостям про
народження

ОСОБА_3 за посвідкою № 10, суд
вважає доведеним факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у
родинних відносинах, визнаючи їх рідними сестрами.

Оцінуючи укладений 2 серпня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1договір дарування, суд враховує, що за його змістом ОСОБА_3 передала, а позивач прийняв у власність зазначену квартиру.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно
у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому. До такої передачі майна прирівнюється й передача документів на
майно. За п. 7 цього договору позивачу виданий один екземпляр договору, який
пред'явлений в суді. З огляду на такі обставини суд вважає, що відбулась
передача спірної квартири, тому за змістом ст. ст. 128, 243 ЦК УРСР у позивача виникло право власності на неї.

Судом враховано визнання позову спадкоємцем померлої ОСОБА_3, яка є сестрою та за відсутності спадкоємців першої черги - є єдиним
спадкоємцем після її смерті, яка звернулась до суду із заявою про прийняття
спадщини, тому вона є належним відповідачем у цих правовідносинах.

Правового значення не має той факт, що після укладення зазначеного договору
дарування ОСОБА_3
повторно зареєструвала своє право власності у БТІ,
оскільки за цим договором відбулось виконання, договір недійсним за рішенням
суду не визнавався, тому така реєстрація не створює сама по собі правових
наслідків.

Згідно ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,
а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд роз'ясняє, що задовольняючи позов про визнання права власності,
оригінал договору дарування від 2 серпня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1вилучається для зберігання в матеріалах цивільної справи,
оскільки рішення суду при набранні ним законної сили буде для позивача
документом, що посвідчує його право власності на зазначену квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 243 ЦК УРСР, ст. ст. 16, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 61, 174,
212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру -
задовольнити.

Визнати таким, що відбувся договір дарування АДРЕСА_1, укладений 2 серпня
1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за яким останній прийняв у дар ізольовану АДРЕСА_1, що
складається з однієї кімнати площею 16,6 кв.м., кухні, коридору, санвузла,
ванної кімнати, загальною корисною площею 28,4 кв.м., розташовану на першому
поверсі п'ятиповерхового будинку, посвідчений державним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., зареєстрований в реєстрі
за № 2-4686.

Визнати за ОСОБА_1право власності на ізольовану АДРЕСА_1, що складається з
однієї кімнати площею 16,6 кв.м., кухні, коридору, санвузла, ванної кімнати,
загальною корисною площею 28,4 кв.м.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд
першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня проголошення рішення у порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.