АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня
2007 року                                                                                                   м.
Харків.

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі суддів:

-    Луспеника Д.Д., Швецової Л.А., Яцини В.Б.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за касаційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9
грудня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 травня
2005 року в справі за позовом ОСОБА_1до сільськогосподарського виробного
кооперативу ім. Кутузова
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

23
вересня 2004 року ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до СВК ім. Кутузова   про   поновлення   на
роботі,   стягнення   середнього
заробітку   за   час вимушеного прогулу і моральної шкоди у
розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що з 17.09.1996р.   вона
працювала  у   відповідача
охоронцем   автомобільного   гаражу, 15.05.2004р. була звільнена з цієї
посади за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України  за
невихід  на роботу  без
поважних  причин.   Своє
звільнення  вважає незаконним і
безпідставним з огляду на те, що 10 травня 2004 року вона була відсутня на
робочому місці лише дві години, при цьому - з поважних причин, інших прогулів
не скоювала, дані про такі прогули були сфальсифіковані відповідачем, позивач
була звільнена з роботи без належного з'ясування причин її відсутності на роботі
і без згоди профспілкового органу. Вказала, що внаслідок незаконного звільнення
їй було завдано   моральної   шкоди.
Просила   поновити   строк
на   звернення   до
суду   з посиланням на те, що
відповідач видав їй трудову книжку лише на початку липня

Справа №
794-кс-07

Головуючий у
першої інстанції: Кучерявий П.І.

Доповідач: Яцина
В.Б.

2

2004 року, копію
наказу про звільнення на руки не видав, ігноруючи її заяви з цього приводу.

Рішенням
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 грудня 2004
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2005 року рішення районного
суду змінено. Відмовлено ОСОБА_1у задоволенні позову у зв'язку з пропуском
строку для звернення до суду.

В касаційній
скарзі ОСОБА_1., не погоджуючись з такими судовими рішеннями, просить їх
скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права..

Судами
встановлено, що ОСОБА_1. була звільнена відповідачем роботи за скоєння
прогулів, які мали місце З, 10 і 14 травня 2004 року. Трудову книжку після
звільнення вона отримала 20 травня 2004 року.

Відмовляючи
у задоволенні позову районний суд виходив з того, що до позивачки у відповідності
з чинним законодавством правильно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення.

Апеляційний
суд, змінюючи судове рішення вказав, що ОСОБА_1 необхідно відмовити в позові у
зв'язку з пропуском строку для звернення до суду.

При
цьому апеляційний суд вважав встановленим, що відповідач порушив порядок
звільнення позивачки з роботи, передбачений ст. ст. 43, 149 КЗпП України, в порушення вказаних норм
відповідач не отримав від неї письмових пояснень про причини скоєння прогулів,
та звільнив її без згоди профкому. Оскільки її право було порушено, то в такому
випадку з'ясовується дотримання строку звернення до суду.

Апеляційний
суд не знайшов поважних причин для поновлення місячного строку, передбаченому
ст. 233 КЗпП України для звернення ОСОБА_1. до суду з позовом про поновлення на
роботі, оскільки відповідних доказів з цього приводу позивачка суду не
представила.

Всупереч
ст. 60 ЦПК України (ст. ЗО ЦПК України 1963р., який діяв на час розгляду спору)
позивач не виконала свого обов'язку по доведенню поважності причин пропуску
строку для звернення до суду, який покладається на сторону, яка заявила суду
про наявність таких обставин.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи
касаційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про
порушення апеляційним судом норм матеріального й процесуального права, що
згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України є підставами касаційного оскарження, з огляду
на те, що апеляційний суд по суті правильно змінив рішення районного суду, -

3

відсутні й
підстави для скасування постановлених судових рішень, тому колегія суддів
відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України вважає за необхідне відхилити касаційну
скаргу.

Керуючись
статтями 323, 332, 335, 345 ЦПК України, колегія суддів з касаційного розгляду
справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області,
-

УХВАЛИЛА:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 грудня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2005 року -
залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.