Справа № 22ц-1073/07                                                   Г оловуючий у 1 інстанції:
Категорія:                                                                         Андреев М.П.
РІШЕННЯ Іменем України

18 липня
2007 року                                            колегія
суддів судової палати у цивільних

справах
апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого:
Маляренко І.Б.

Суддів: Галан
Н.М., Яреська А.В.

За
участю секретаря: Дорошенко Ю.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у
м. Луганську

цивільну справу
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1-ОСОБА_2

на рішення
Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 червня 2006 року за
позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, суд стягнув
з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 3114.90 грн. та моральну
шкоду у сумі 1000 грн., а всього 4114.90 грн.

В
апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 29 червня 2006 року і прийняття нового
рішення про відмову у задоволенні позову у зв"язку із тим, що висновки
суду не відповідають фактичним обставинам справи і наявним в ній доказам, і
судом допущено порушення норм цивільного процесуального права.

Обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідача, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Так,
згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд 1
інстанції встановив, що 28.10.2004 року у м. Сєвєродонецьку сталося ДТП з участю
транспортних засобів: ВАЗ-2109 д/н НОМЕР_1під керуванням ОСОБА_1та ВАЗ 21099
д/н НОМЕР_2під керуванням ОСОБА_3

В даній ситуації в діях ОСОБА_1мало
місце порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України, яке знаходилось у
прямому причинному зв"язку з ДТП
та наслідками, які настали; в діях ОСОБА_3 порушення Правил дорожнього руху
України відсутнє.

Зазначених висновків суд дійшов на підставі наявних у справі доказів, а
також матеріалу № 7818/04 про відмову у порушенні кримінальної справи,
дослідженого в судовому засіданні.

На підтвердження
заявлених вимог ОСОБА_3 було надано суду Акт огляду транспортного засобу № 505
від 03.11.2004 p.;
висновок фахівця автотоварознавця № 505/04 від

11.11.2004 p. щодо розміру
шкоди, завданої автомобілю позивача; довідку про вартість наданих послуг.

При
встановленні ступеня вини учасників ДТП
і розміру спричиненої шкоди суд послався на наявність зазначених доказів і
на ті обставини, що відповідач ОСОБА_1, будучи повідомленим належним чином, для
огляду автомобіля позивача і його автотоварознавчої оцінки не з"явився, а
від проведення автотехнічної та автотоварознавчої експертиз сторони
відмовилися.

За таких обставин суд вірно виходив із тих доказів, які
були надані суду сторонами і ним досліджені.

Але при
цьому суд, правильно застосувавши до наявних правовідносин ст. ст. ст.
1166,1167 ЦК України,
безпідставно послався у мотивувальній частині рішення на ст.ст. 1187,1188 цього
ж Кодексу, оскільки мало місце зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки.

Таким чином,
висновки суду в частині стягнення матеріальної шкоди відповідають обставинам
справи і наданим сторонами доказам, а доводи апеляційної скарги даних висновків
не спростовують.

Між тим, не
можна погодитися з висновком суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в
частині стягнення моральної шкоди, оскільки, як вже зазначалося вище,
правовідносини між сторонами виникли внаслідок зіткнення двох джеред підвищеної
небезпеки, а даний вид правовідносин стягнення моральної шкоди не передбачає.

За таких обставин рішення суду 1 інстанції в частині
стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині
нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди.

Враховуючи
наведене, керуючись ст. ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 - задовольнити частково,

рішення
Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 червня 2006 року за
позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП - змінити,
скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1на користь ОСОБА_3моральної шкоди у сумі
1000 гривень, і постановити в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_3у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1про стягнення моральної шкоди відмовити за
їх безпідставністю; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
чинності негайно, але протягом двох місяців може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.