Справа № 22-ц-1725 / 07 року                            Головуючий 1
інстанції - Мельник І.М.
Доповідач - Кругова С.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 липня
2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області у складі:

Головуючого-судді
- Кіся П.В.,

Суддів -
Кругової С.С,  Пилипчук Н.П.,

при секретарі -
Соколовій А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за   апеляційною скаргою ОСОБА_1та її
представника ОСОБА_2на рішення Комінтернівського районного суду м.  Харкова від 19.01.2007 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1, третя особа - ЖК «Малишевець»,  Опікунська рада Комінтернівської районної
ради м.  Харкова,  ОСОБА_4,
ВДІРФО Комінтернівського РВ УМВС України в Харківській області про
примусове зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3про
зобов'язання не перешкоджати в проживанні,
-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом про примусове зняття з реєстрації ОСОБА_1.
і ОСОБА_3.,  обґрунтовуючи це тим,  що брачні відносини між ним та відповідачкою
ОСОБА_1. з 28.06.2004 р. фактично припинені,
і вона з сином проживає за іншою адресою,  в зв'язку з цим позивач вважає,  що ОСОБА_1. та їх син ОСОБА_3. втратили право
бути зареєстрованими за адресою квартири,
яка належить позивачу на праві приватної власності.

Відповідачка
ОСОБА_1. подала зустрічну позовну заяву,
яку неодноразово доповнювала і 04.12.2006 р. в уточненій позовній заяві
просила відмовити ОСОБА_3. в позові та зобов'язати ОСОБА_3. не перешкоджати їй
в проживанні з сином ОСОБА_3. в квартирі № АДРЕСА_1 .

Рішенням
Комінтернівського районного суду від 19.01.2007 року позов ОСОБА_3. задоволено.

В задоволені
зустрічного позову ОСОБА_1. відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2.  просить скасувати рішення Комінтернівського
районного суду від 19.01.2007 року та ухвалити нове рішення.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу,  ОСОБА_2.  посилається на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

2

Вважає,  що судом не було дано всебічної та
об'єктивної оцінки наданих відповідачем доказів,  які мають значення для вирішення справи,  що рішення суду не є мотивованим,  та таким,
що порушує принцип диспозитивності.

Вказує
на те,  що ОСОБА_1. не проживає за
вказаною адресою не за своєю волею,
зазначає причиною зміни місця проживання було те,  що ОСОБА_3. вигнав її з сином,  та відібрав ключі від квартири,  проти чого сам позивач не заперечував і що
підтвердив свідок ОСОБА_5

Звертає
увагу на те,  що право власності на
квартиру ОСОБА_3. набув під час шлюбу.

В
поясненнях на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду без
змін,  оскільки вважає,  що відповідачка не може проживати в спірній
квартирі,  тому що вона не є членом його
сім'ї.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення осіб,  що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної
скарги,  вважає що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Відповідно
до п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права або
процесуального права.

Згідно
ч.2,  ч.3
ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або
неправильно застосованими,  якщо не
застосовано закон,  який підлягав
застосуванню.Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,  якщо це
порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи
позов ОСОБА_3. про примусове зняття з реєстрації ОСОБА_1. і ОСОБА_3.,  суд першої інстанції не зазначив в
мотивувальній частині рішення на підставі якої норми матеріального права він
дійшов такого висновку.

Рішення
постановлене з порушенням  ст.214, 215
ЦПК України,  суд не зазначив яка правова
норма підлягає застосуванню до цих правовідносин,  мотивів,
з яких вважав встановленою наявність або відсутність фактів,  якими обґрунтовувалися вимоги,  бере до уваги або відхиляє докази.

Рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. При вірішенні
даного спору,  суду першої інстанції слід
було застосувати Закон України „Про свободу пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.03 року №1382-1У.

Згідно  ст.7 Закону України „Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.03 року № 13 82-1У
зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи,  запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування житловим приміщенням,  визнання особи безвісно відсутньою або померлою)
свідоцтва про смерть.

Матеріали
справи не містять даних про наявність зазначених в законі підстав для зняття
відповідачки і її сина з реєстрації.

Позивач
ОСОБА_3. з позовними вимогами про позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування житловим приміщенням відповідачки і їх сина
до суду не звертався. Інші передбачені законом підстави,  також відсутні.

За таких
обставин ,  позов ОСОБА_3. - задоволенню
не підлягає.

Відмовляючи
в задоволенні зустрічного позову,  суд
першої інстанції виходив з того,  що суд
не встановив поважних причин відсутності членів сім'ї ОСОБА_3. понад 1  рік.
ОСОБА_1,  та ОСОБА_3. втратили
своє право на користування

3

квартирою АДРЕСА_1,  так як не проживали в ній
протягом 1 року без поважних причин.
При цьому,  суд послався на  ст. 150 ЖК України.

3 таким висновком суду
погодитися не можна.

Суд першої інстанції
безпідставно відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1. про
зобов'язання не перешкоджати в проживанні їй та її сину ОСОБА_3.

Відповідно
до п.3 ч.1  ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як
свідчать матеріали справи,  ОСОБА_3. і
ОСОБА_1. знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 01.08.98 року до 21.09.05 року.

Від
шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження. Сторони проживали за адресою АДРЕСА_1.

Вищезазначена
квартира згідно свідоцтву про право власності від 21.03.01 року належить
ОСОБА_3на праві приватної власності.

Таким
чином,  позивач набув право власності на
спірну квартиру в період шлюбу з відповідачкою.

Згідно  ст.22 КпШС України майно,  яке набуте подружжям в період шлюбу є
спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права щодо володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Судовим
розглядом в суді першої і апеляційної інстанції встановлено,  що між сторонами по справі ОСОБА_3. і
ОСОБА_1. виникла сварка,  під час якої
позивач забрав у відповідачки ключі від спірної квартири. Через певний час вона
забрала свої речі і переїхала до іншого місця проживання.

В суді
апеляційної інстанції,  ОСОБА_3.
підтвердив,  що перед тим,  як дружина пішла,  мала місце сварка між ним і відповідачкою і
він запропонував їх віддати ключі від квартири,
що вона і зробила. Раніше також виникали сварки під час яких були
поодинокі випадки коли він застосовував до своєї дружини фізичну силу.

З огляду
на вищезазначене,  судова колегія
вважає,  що ОСОБА_1. не мата ключів від
квартири і тому не проживала в спірній квартирі з поважних причин.

Згідно
ч.4  ст.156 ЖК України припинення шлюбних
видносин з власником квартири не позбавляє членів їх сім'ї права користування
цим приміщенням.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1. судова колегія виходить з того,
що право власності на спірну квартиру позивач набув в період шлюбу з
відповідачкою,  з позовом про визнання її
такою,  що втратила право користування
квартирою ОСОБА_3. до суду не звертався,
а тому підстав для відмови в задоволенні зустрічного позову ,  судова колегія не вбачає.

На підставі
ч.1  ст.88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,  судові витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,  а відповідачеві - пропорційно до тієї частини
позовних вимог,  у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_1. було сплачено держмито 8 грн. 50 коп. і витрати на
інформаційно-техничне забезпечення розгляду справи - 7 грн. 50 коп.,  всього 16 грн.,  які підлягають стягненню з ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_1.

4

Керуючись  ст.7 Закону України „Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні „ від 11.12.03 року № 13 82-1У
,  ст.22 КпШС України,   ст.71, 156,
163 ЖК України,   ст. 214, 215,
303,  304,  307,
п.З,  4 ч.1 ,  ч.2, ч.3
ст.309,  ч.2  ст.314 , 316, 317,  319 ЦПК України ,  судова колегія

ВИРІШИЛА :

Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 та  її
представника ОСОБА_2- задовольнити .

Рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 19.01.2007 року - скасувати і ухвалити нове.

В
задоволенні позову ОСОБА_3до ОСОБА_1,
третя особа - ЖК «Малишевець»,
Опікунська рада Комінтернівської районної ради м.  Харкова,
ОСОБА_4,  ВДІРФО Комінтернівського
РВ УМВС України в Харківській області про примусове зняття з реєстрації
ОСОБА_1і ОСОБА_4- відмовити .

Позов
ОСОБА_1до ОСОБА_3про зобов'язання не перешкоджати в проживанні,  - задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_3не перешкоджати ОСОБА_1і ОСОБА_4проживати в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1судові витрати в сумі 16 (шістнадцять) грн.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна
скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили .