Справа № 2-556/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 травня 2007 року                                         Деснянський
районний суд м.  Чернігова

у складі судді
Бечко Є.М.

при секретарі Широян В.В.,

за участю
сторін,

представника
позивача ОСОБА_5. ,

представника
відповідача ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Чернігові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2,  Деснянської районної у м.  Чернігові ради,  про визнання права користування жилим
приміщенням,  визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка,  доповнивши позовні вимоги,  просить визнати за нею право користування
жилою площею у квартирі АДРЕСА_1та
визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 06.12.2006 року,  видане на ім'я ОСОБА_2.

Позовні
вимоги мотивує тим,  що у 1975 році її батьки
отримали вказану квартиру на сім'ю з чотирьох чоловік,  в т.ч.1 на неї
і,  з 14.03.1975 року вона прописана та проживає у ній. У 1982 році батьки
розлучились і вони з відповідачем та
батьком залишились проживати у спірній квартирі.

У 1988 році позивачка
за пропозицією матері прописалась у неї за її місцем проживання по
АДРЕСА_1,  оскільки їм стало відомо,  що будинок буде зноситись,  однак у вказаному будинку не проживала ні
дня. Через конфлікт з відповідачем з приводу оплати комунальних послуг брат - відповідач по
справі заперечує проти її реєстрації у спірній квартирі.

В
зв'язку з відмовою відповідача у реєстрації вона була позбавлена можливості
прийняти участь у приватизації квартири та вимушена звернутись до суду.

В судовому
засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Відповідач та
його представник позов не визнали.

Заслухавши
пояснення сторін,  дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до висновку,  що позов підлягає задоволенню частково.

В
судовому засіданні встановлено,  що у 1975 році батьки
сторін по справі ОСОБА_3та ОСОБА_4.
отримали квартиру АДРЕСА_1та
проживали в ній,  а з 27.03.1975 року були у ній
зареєстровані.

2

З 21.08.1984 року по 19.04.1988 року позивачка
була прописана у спірній квартирі.

У 1982 році батьки
розлучились,  мати переїхала і вони з
відповідачем та батьком залишились проживати у спірній квартирі.

У 1988 році позивачка
за пропозицією матері прописалась у неї за її місцем проживання по
АДРЕСА_1,  оскільки їм стало відомо,  що будинок буде зноситись.

Відповідач
був зареєстрований у квартирі з 21.07.1988
року по 21.07.1988 року,  виписаний в зв'язку з призовом у армію та
прописаний знову з 17.01.1999
року.

В зв'язку зі
смертю ОСОБА_3 був виписаний з квартири 13.09.2005
року.

Відповідно
до положень  ст.  107
ЖК України член сім'ї наймача втрачає право на користування цим жилим
приміщенням з дня вибуття.

Суду не
надано належних доказів того,  що
позивачка вибувала зі спірної квартири,
а отже право на проживання вона не втратила. Суду також не надано
доказів,  що батько позивачки ОСОБА_3
заперечував проти проживання її у спірній квартирі чи мав намір виселити її або
визнати втратившою право на користування житлом.

За таких
обставин суд вважає позовні вимоги в частині визнання права на користування
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1такими
що підлягають задоволенню.

Через
конфлікт з приводу оплати комунальних послуг відповідач заперечував проти
реєстрації позивачки у спірній квартирі в зв'язку з чим вона була позбавлена
можливості прийняти участь у приватизації квартири.

Відповідно
до ч.2  ст. 8 ЗУ „Про приватизацію
державного житлового фонду" передача займаних квартир у власність громадян
здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім"ї,  які
постійно мешкають в даній квартирі в тому числі тимчасово відсутніх,  за якими зберігається право на житло,  з обов"язковим визначенням
уповноваженого власника квартири.

Разом з
тим,  суду не надано доказів,  що позивачем у встановленому порядку
оскаржено та скасовано рішення органу приватизації про приватизацію
відповідачем ОСОБА_2квартири АДРЕСА_1,  тобто,
воно є чинним,  в зв'язку з чим у
задоволенні цієї частини позовних належить відмовити.

Керуючись  ст.
ст.  60,
209,  212,  213 ЦПК України,   ст.
ст.  64,
71, 107 ЖК України,   ст. 8
ЗУ „Про приватизацію
державного житлового фонду" суд,  -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_1право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. В решті вимог
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області. Заява про
апеляційне оскарження рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

2

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.