overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа №33ц-246/07
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25
вересня 2007 року.                                                                                                м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у
складі;

Фальчука
В.П.,  Троїцької Л.Л.,  Сидоренко І.П.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2004 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
«Дніпроспецсталь» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
-

встановила;

ОСОБА_1  звернулася до Верховного суду України з касаційною
скаргою на рішення апеляційного суду Запорізької області від 08 грудня 2004
року,  яким йому відмовлено в задоволенні
позову у повному обсязі.

В
обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1  посилається на порушення судом норм матеріального
права,  у зв'язку з чим ставить питання
про скасування рішення апеляційного суду Запорізької області та залишення в
силі рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя,  яким його позов
задоволено у повному обсязі.

Відмовляючи
в позові апеляційний суд Запорізької області виходив з того,  що звільнення позивача з роботи за ч.1 ст. 38
КЗпП України було здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.
Апеляційним судом правомірно не прийнято до уваги,  що ОСОБА_1  не мав наміру звільнятися з роботи за власним
бажанням,  тому що ці обставини
спростовуються діями позивача,  які
свідчили про його намір звільнитися за власним бажанням.  Так,
заяву про звільнення він не відізвав; на роботу наступного дня не
вийшов; особисто взяв у відділі кадрів лист на звільнення та пройшов
процедуру,  яка передбачена при
звільненні за власним бажанням; знявся з обліку у військовому комісаріаті; в
бюро перепусток,  здав спецодяг;
пластикову картку «Приватбанку»; одержав розрахунок і трудову книжку. Доказів
на те,  що позивача було відсторонено від
роботи і він змушений був пройти процедуру звільнення під тиском на нього з
боку адміністрації,  останнім не надано.

Із
змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається
порушення судом норм матеріального і процесуального права. Касаційна скарга є
необгрунтованою і викладені у ній доводи не підтверджуються доказами у справі.

Відповідно
до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права,
чи порушення норм процесуального права.

2

Судове
рішення ухвалене з додержанням судом апеляційної інстанцій норм матеріального і
процесуального права.

Підстави,   передбачені ч.1  ст.
338 ЦПК України для обов'язкового скасування рішення суду відсутні.

Керуючись
с.    ст.
332,   336 ЦПК України,   колегія судців судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила;

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 08
грудня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа
№2-524/2007 р. 4 травня 2007  року

Козятинський
міськрайонний суд Вінницької
області

в складі
головуючого - судді                  Крейдіна О.О.

при секретарі                                        Гриб І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її
користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але
не менше 20 % прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що з відповідачем по справі знаходилась в зареєстрованому
шлюбі, який на даний час офіційно розірвано. У шлюбі в них народився син.

В даний час син знаходяться на її
утримання та вихованні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина не надає.

В судовому засіданні позивачка
свої позовні вимоги підтримала.

Відповідач в
судове засідання не з»явився, але надіслав заяву, в якій повідомив, що
знаходиться за межами
міста, позов визнає на аліменти погоджується.

Суд, вислухавши пояснення, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що сторони
знаходились в зареєстрованому шлюбі, який на даний час офіційно
розірвано. Від спільного проживання у сторін по справі народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який в даний час знаходиться на утриманні позивачки.

Відповідач в добровільному порядку
не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов'язаний і в змозі це робити.

Правовідносини, які склались між
сторонами, відповідають вимогам ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якою
батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 180, 182,183 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ: Позов задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1 пенсіонера, на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини
зі всіх видів його заробітку, але не менше 20 % прожиткового
мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи
з 21 березня 2007 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави 51( п'ятдесят одну ) гривню державного мита.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_17 ( сім ) гривень 50 коп. витрат за інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_130 (тридцять) гривень за надання юридичної
допомоги.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд шляхом подачі в 10
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і подання протягом 20 днів апеляційної скарги, після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.
Справа№2-64107
РІШЕННЯ

Ім'ям України

8 травня 2007 року

Козятинський міськрайонний суд Вінницької
області

В складі
головуючого судді                     Воронюк В.А.

при секретарі                                        Полонській Н.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Козятині

Справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд із
позовом, в якому просила стягувати аліменти з відповідача на її користь на
утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму на дитину відповідного, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає
допомогу на утримання сина.

В судовому засіданні позивачка
позов підтримала та зменшила позовні вимоги, просила стягувати 1/4 частини заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов визнав не заперечує проти сплати аліментів на у тримання сина
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття у розмірі 1/4 частини із з.

Виходячи з
наведеного, суд вважає що рішення можливо постановити у попередньому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку
встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд для наявності для того підстав ухвалює рішення
про задоволення позову.

Заслухавши сторони, дослідивши
письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони 10
серпня 2002 року зареєстрували шлюб в відділі РАЦС Козятинського
районного управління юстиції який було розірваноІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 3). Від спільного
проживання мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає з позивачкою і знаходиться на її
утриманні (а.с. 4,5)

Відповідач
працездатний, інших утриманців не має, має змогу надавати матеріальну допомогу, проте
в добровільному порядку таку допомогу не надає, тому право позивачки порушено і підлягає захисту за судовим
рішенням.

Правовідносини,
які склались між сторонами, відповідають вимогам ст. 180 СК України, згідно з якою
батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно
до ст. 182 ч.2 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може

бути    меншим
ніж 30%    прожиткового    мінімуму
для    дитини    відповідного    віку.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 183
Сімейного кодексу України, ст. ст. 60, 130, 174, 208 - 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, 1977 року
народження, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного
віку на одну дитину, на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття дитини, починаючи з 19
квітня 2007 року.

Сягнути з ОСОБА_2 7 ( сім) грн. 50 коп. за інформаційно - технічне
забезпечення.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Вінницької області, через Козятинський міськрайонний суд,
якщо протягом 10 днів буде подана заява про подачу апеляції, а апеляційна скарга - протягом 20 днів
з дня подачі заяви про оскарження.
Справа № 2-1544/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

23 квітня 2007р. Червоноградський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді                               Сковронського
С.І.

при секретарі                                                      Климчук І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Червонограді справу за
позовом КП "Червонограджитлокомунсервіс" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3про
виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановив:

позивач звернуся в суд з позовною заявою до відповідачів
про про виселення з кімнат АДРЕСА_1 покликаючись на те, що ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу екскаваторщиком в ДКП по обслуговуванню житла 01.08.2000року.
На підставі ордеру від 31.10.2001 року відповідачам надано було кімнату в
гуртожитку по АДРЕСА_1. Відповідач згіно наказу від 18.08.2004року
звільнився з роботи. В гуртожитку не проживають, втратили будь-який інтерес до користування
житловою площею, в кімнаті відсутні їхні речі, утворилась заборгованість по
оплаті за проживання в гуртожитку. Тому просить виселити відповідачів із
спірного житлового приміщення
без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги
підтримав, зіслався на обставини,
викладені в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, подали
суду письмову заяву про слухання справи
у їхній відсутності, проти позову не заперечують.

Заслухавши пояснення, оцінивши представлені документи
суд вважає, що позов підлягає
до задоволення з таких підстав:

Довідкою КП "Червонограджитлокомунсервіс" від
11.12.2006 року стверджується, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу 01.08.2000року
екскавартощиком, 18.08.2004року звільнений
з роботи за власним бажанням.

Довідкою КП "ЧЖКС" № 2099/15 стверджується, що
будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі підприємства.

Довідкою КП"Комінтех" від 12.12.2006 року
стверджується, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 прописані в гуртожитку в АДРЕСА_1.

Актами ЖКК№1 стверджується, що ОСОБА_4з дочкою  в квартирі № АДРЕСА_1 не проживає
тривалий період часу.

Згідно закону, працівники, які звільнились за власним бажанням,можуть
бути виселені без
надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3
спірною квартирою не цікавляться, не проживають в
квартирі більше шести місяців, а тому суд вважає, що вони втратили право на проживання
в спірній квартирі.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК
України, ст. 132 ЖК України, суд ВИРІШИВ: Позов задовольнити.

2

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3з гуртожитку з кімнати № АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.
Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.
Справа № 2- 1833 / 07
8 травня 2007 року Червоноградський міський суд Львівської області
складі: головуючого - судді                              НовосадаМ.Д.
секретарі                                                      Султан
у відкритому судовому засіданні в місті Червонограді справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про
стягнення аліментів покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено шлюб із
відповідачем. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей : донька -
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3. Просить стягувати аліменти
в примусовому порядку.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала
та додатково пояснила, що відповідач довгий період часу не працює, матеріально
утримувати сім'ю не бажає. Кошти на утримання дітей, оплату комунальних послуг
та на придбання шкільного приладдя не надає. Просить позов задовольнити та
стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх
видів його доходу до їх повноліття, щомісячно.
судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши
пояснення сторін, оцінивши представлені документи, суд вважає ,що позов
підлягає до задоволення з таких підстав:
Судом встановлено,
що між сторонамиІНФОРМАЦІЯ_1 укладено шлюб у відділі РАЦС Радехівської районної
Ради Львівської області про що зроблено актовий запис за № 75.
мають двох дітей: донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.
Кошти на утримання неповнолітніх дітей відповідач в
добровільному порядку не надає.
Тому на вимогу позивачки з останнього слід стягнути аліменти на утримання
дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення ними
ст. ст. 10, 30, 60,88,212,215,226 ЦПК України, ст. 180,182,183,184 Сімейного
Кодексу України, суд, -
Стягувати з ОСОБА_2 1966 року народження уродженця с. Борятин Сокальського
району Львівської області в користь ОСОБА_1 яка проживає в АДРЕСА_1, аліменти
на утримання дітей -ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в
розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу ) щомісячно, але мінімальний розмір
аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 26.02.2007 року до
з ОСОБА_2 51 гривню судового збору в дохід держави та 7грн. 50 коп. за інформаційно-технічні
послуга в місцевий бюджет.
рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення
набирає чинності через десять днів з часу його оголошення, якщо не буде подано
заяву про апеляційне оскарження, або про його перегляд.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десятий днів з
дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.
Справа № 2-2102/2007р.
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2007
року                                                                                       м.
Бердянськ

Бердянський
міськрайонний суд Запорізької області у складі:

Головуючого -
судді Панченко О.М.,

при секретарі
Яріш Л.В.,

за
участю представника позивача Забержевського О.В., розглянув    справу
за    позовом    ЗАТ
„Бердянськбуд"    до    ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про
усунення порушень прав власника, визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду у лютому 2007 року з позовом в
якому вказав, що ЗАТ „Бердянськбуд" на праві власності належить АДРЕСА_1.
В кімнаті № ПО гуртожитку прописані, але не проживають більше 4-х років
відповідачі у справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Просить визнати відповідачів
такими, що втратили право користування АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача Забержевський О.В. заявлені
вимоги підтримав.

Відповідачі до судового засідання не з'явилися, повідомлені належним чином
відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі, заяв про
неможливість участі до суду не надійшло. З урахуванням думки представника
позивача справа розглядається в заочному порядку.

Справа
розглядається за відсутності осіб, які не з'явилися

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 09.12.2003 року, яке видано
виконавчим комітетом Бердянської міської ради на підставі рішення виконавчого
комітету Бердянської міської ради № 690 від 04.12.03 року позивачу ЗАТ
„Бердянськбуд" на праві колективної приватної власності належить АДРЕСА_1
Запорізькій області.

Відповідно до довідки ЗАТ „Бердянськбуд" від 23.01.2007 року в
АДРЕСА_1зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до акту від 22.01.07 року відповідачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не проживають в кімнаті більше 4-х років.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що відповідачі в кімнаті не мешкають більше
2-х років, кімната замкнена.

Згідно ст. 48 Закону України "Про власність" власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.

Згідно зі ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Керуючись ст.ст. 2,10,15, 60, 208, 218 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст. 48
Закону України "Про власність", суд

Вирішив:

Позов
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4такими, що втратили право
користування АДРЕСА_1

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу -
протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження в апеляційний суд
Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд в порядку передбаченому
ст. ст. 292-296 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії до Бердянського міськрайонного суду Запорізької
області.
№2-7172007p.
Рішення іменем України

03 травня 2007
року

Зміївський районний суд Харківської області

у
складі: головуючого судді Россолова В.В. при секретарі        Рєпнікової О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні у залі суду в м. Змієві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення батьківства,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення батьківства відносно дитини ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У позові позивач зазначив, що з вересня 2001 року по цей
час знаходиться в дійсних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2. В результаті
їхнього спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3. В свідоцтві
про народження данні дитини були записані зі слів ОСОБА_2 і вона дала
йому своє прізвище. В ім'я та по батькові обрав позивач.

З вересня 2001 року, на момент народження дитини та на цей час позивач та
відповідач проживають разом, за однією адресою.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, посилаючись
на обставини викладені у позовній заяві.

Представник
позивача ОСОБА_4. просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у
судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, підтвердила той факт, що
позивач є батьком її дитини ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 та пояснила що дійсно з позивачем вони проживають у фактичних
шлюбних стосунках з вересня 2001 року за однією адресою, ведуть сумісне
господарство. В результаті цих відносин і народився її син. Одразу вона не
записала батьком позивача так, як на той час знаходилися з ним у сварці, а
також не хотіла щоб син носив не слов'янське прізвище.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача , відповідача , дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно свідоцтва про народження батько ОСОБА_3 записаний зі
слів матері, як ОСОБА_3.

Таким чином судом достовірно встановлено, що дитина ОСОБА_3 народився від
фактичних шлюбних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і позивач є батьком цієї дитини.

Згідно ст. 128 СК України підставою для визнання
батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної
особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

В судовому засіданні позивач не наполягав на стягненні з
відповідача судових витрат тому вони відносяться на його рахунок та не
підлягають стягненню з відповідача .

Крім
того вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 витрат
на правову допомогу не підлягає задоволенню оскільки позивачем не надано
квитанцій чи інших розрахункових документів на підтвердження цих витрат.

Керуючись    ст.
128    Сімейного    Кодексу
України,    ст.    ст. 10,11,60 ,88,169,209,212-215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
матір'ю якого є ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області, через Зміївський районний суд, шляхом
подачі в десятиденний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне
оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або
в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.
Справа №2-195-2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17
травня 2007 року                      Артемівський
міськрайонний суд Донецької області

у складі:
головуючого судці                                              Мальованого
Ю.М.,

при секретарі                                                                      Дурнайкіної
Н.Г.,

з участю
позивачки                                                            ОСОБА_1,

відповідача                                                                          ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09.06.1974 року в
Роздолівській сільській раді Артемівського району Донецької області, про що у
книзі реєстрації актів є запис під № 4.

Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину : дочку - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка 16.10.06 року звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що сумісне життя з відповідачем не склалося з тієї причини,
що у сторін різні характери та погляди на життя, у зв'язку з чим в сім'ї
відбуваються постійні скандали та конфліктні ситуації.

Позивачка просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та
відповідачем.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 26.10.2006 року сторонам був
наданий строк для примирення у межах трьох місяців.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 31.01.07. сторонам був
призначений ще додатковий строк для примирення у межах трьох місяців.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги
та наполягала на розірванні шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні просив суд позов не задовольняти та шлюб
між ними не розривати, мотивуючи це тим, що він докладає зусиль для поліпшення
стосунків у сім'ї.

Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги положення ст. 24 Сімейного
Кодексу України, відповідно до яких шлюб грунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка, шлюб між подружжям Ердик має бути розірвано.

Судові витрати, пов'язані з видачею свідоцтва про розірвання шлюбу,
покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 104, 105,
112 Сімейного Кодексу України, суд -

вирішив:

Шлюб, зареєстрований 09.06.1974 року в Роздолівській
сільській раді Артемівського району Донецької області, актовий запис № 4 між
ОСОБА_2, 1951 року народження і ОСОБА_1, 1956 року народження - розірвати.

При
видачі свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС стягнути витрати з ОСОБА_2
у розмірі 8 грн. 50 коп., ОСОБА_1 від сплати держмита звільнити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Донецької області через

Артемівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення

рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після
цього протягом 20 днів

апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295

ЦПК України.

Рішення складено у нарадчій кімінпі у одному примірнику.