Справа № 22Ц-1185/2007 р.                                 Головуючий
Категорія 13                                                                                     Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня      2007 року    колегія судової палати    в цивільних справах

Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого      Лащенка В.Д.

суддів         Корзаченко І.Ф., Червінко К.С.

при секретарі
Левочко І.Я.

розглянула у відкритому судовому
западанні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2на рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20 грудня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2про визнання договорів дарування недійсними,

встановила:

У вересні 2006
року ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1, ОСОБА_2. про визнання договорів дарування
недійсними.

Позов обґрунтовувала тим, що  7
грудня 2005 року
вона з відповідачами уклала

договір дарування будинку АДРЕСА_1,   договір
дарування

земельних ділянок площею 0,1201 га та 0,0367
га    з цільовим призначенням -

ведення  особистого
селянського господарства, які знаходяться в с. Проців,

договір
дарування    земельної    ділянки
площею    0,2500га    з
цільовим

призначенням -   будівництво    та
обслуговування    житлового    будинку по

АДРЕСА_1. Посилася на те, що договори були укладені
внаслідок

збігу тяжких обставин та з метою отримання від
відповідачів допомоги, оскільки

вона на той час потребувала постійного стороннього
догляду.

Після уточнення
позовних вимог просила визнати договори дарування нерухомого майна удаваною
угодою, укладеною з метою приховання договору довічного утримання, який сторони
насправді мали на увазі та визнати договір довічного утримання недійсним, як
такий, що не відповідає нормам цивільного законодавства.

Рішенням
Бориспільського міськрайонного суду від 20
грудня 2006 року
позов задоволено. Постановлено визнати, що укладені сторонами договори
дарування є удаваними правочинами та вважати їх договором довічного утримання.
Визнати укладений сторонами договір довічного утримання недійсним як такий, що
не відповідає вимогам закону. Повернути позивачці у власність будинок та
земельні ділянки.

В апеляційній
скарзі відповідачі просять скасувати рішення суду з підстав невідповідності
висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та
ухвалити рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з
таких підстав.

Суд задоволив
позов з тих підстав, що укладені сторонами договори є удаваними правочинами, а
насправді сторони вчинили договір довічного утримання, який не відповідає
вимогам закону.

2

регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім»ї забудовника, які
спільно будували будинок суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом
будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво
зазначеними особами.

Доводи апелянта
про те, що позивач пропустив строк звернення до суду не відповідають дійсності.
Шлюб сторін розірваний на підставі рішення суду від 12 березня 2003 року. У відділі
РАГС розірвання шлюбу зареєстровано 8
липня 2003 року. До
суду позивач звернувся 3
липня 2006 року.
Стаття 44 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, який діяв на час розірвання шлюбу сторін,
передбачала, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в
органах реєстрації актів громадянського стану ^Сімейний кодекс України, на
норми якого посилається відповідачка, набрав чинності з 1 січня 2004 року і зворотної
дії не має.

Не визнавши
спільним майном сторін меблевий гарнітур для спальні, кухонний гарнітур,
меблеву стінку загальною вартістю 5500
грн., суд послався на недоведеність того, що вказані речі придбані за
спільні кошти подружжя.

З таким
висновком суду не можна погодитись, оскільки з показань свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5.,
ОСОБА_6. вбачається, що вказані меблі придбані сторонами для нового будинку.
Оскільки будинок був незакінченим, то меблі відвезли на зберігання в будинок
батька позивача. Зазначені показання підтверджують пояснення відповідачки про
те, що вказані меблі є спільним майном подружжя.

З пояснень
сторін вбачається, що після припинення спільного проживання сторін позивач
продав вказані меблі за 4000
грн.

З урахуванням
наведеного рішення суду необхідно змінити і стягнути з позивача на користь
відповідачки 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 309,
316 ЦПК України, колегія,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_7. задоволити частково. Рішення Богуславського районого суду від 25 січня 2007 року змінити.

Стягнути з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2000
гривень грошової компенсації за продані ним меблі.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий