Справа № 22-4884/2007р.                                          Головуючий в 1
інстанції Шавиріна Л.П.
Категорія 19                                                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2 липня 2007 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Стельмах Н.С, суддів Молчанова СІ.,
Рецебуринського Ю.Й., при секретарі Андрусь B.C., розглянув у
відкритому судовому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за
зустрічними позовами ОСОБА_2,   ОСОБА_3
до   ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди і

встановив:

в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 оспорюють обгрунтованість судового рішення, яким відмовлено в
задоволенні її позову, і ставлять питання про його скасування та ухвалення
нового про задоволення позову, оскільки вважають, що викладенні в рішенні
висновки не відповідають обставинам справи.

В засіданні апеляційного суду представники позивачки
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги і просили про її
задоволення, часткове скасування судового рішення і задоволення позову ОСОБА_3,
а представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти доводів скарги і просив
рішення суду залишити без зміни.

Судом першої інстанції при розгляді цієї справи
встановлено наступні обставини.

25 лютого 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача і зазначала, що 25 серпня 2003 року з вини відповідача
трапилося зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого належній ій на праві
власності автомашині БМВ-318-1, державний НОМЕР_1 спричинено технічні
ушкодження, а їй матеріальну і моральну шкоду.

Вартість відновлювального ремонту машини складає 8744,45
грн., спричинену їй моральну шкоду вона оцінює в 4000 грн. і просить стягнути
вказані суми з відповідача на свою користь, а також судові витрати в розмірі
128,44 грн.

30 квітня 2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
(а.с. 51-53) і зазначав, що 25 серпня 2003 року ДТП сталася з вини
ОСОБА_2, який
керував автомобілем БМВ-318-1,

державний
НОМЕР_1, що
належить на праві власності відповідачам, і виїхав на зустрічну смугу руху, де
машина зіткнулася з машиною ВАЗ 2101, державний НОМЕР_2, яка рухалася на
зустріч під керуванням ОСОБА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Внаслідок зіткнення машину ВАЗ 21Q1 було розбито і
вартість її відновлювального ремонту складає 7813,08 грн.

Крім того, йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн.
і просить вказані суми стягнути з відповідачів на свою користь у відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, а також 278,13 грн. судових витрат.

В липні 2004 року до суду звернулася з позовом ОСОБА_3 (а.с. 134-136), яка
зазначала, що вона є власником автомашини ВАЗ 2101, державний НОМЕР_1 і просить
суд ухвалити рішення, яким стягнути на її користь вартість відновлювального
ремонту машини в розмірі 7813,08 грн. та у відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням її майна 5000 грн., а також судові витрати
(а.с.134-135).

Рішенням Красноліманського районного суду Донецької області від 2 квітня
2007 року в задоволенні позовів відмовлено.

Апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1
постанови „Про судове рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. З Постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" №-6 від 27.03.92 р. з наступними змінами, особи,
винними діями яких заподіяно шкоду джерелу підвищеної небезпеки і які самі не є
потерпілими внслідок шкоди, заподіяної цим джерелом підвищеної небезпеки,
відповідають за заподіяну шкоду на підставі ст. 440 ЦК України (в
редакції 1963 року).

Згідно із ст. ст. 440, 440-1 ЦК
України (в редакції 1963 року) матеріальна і моральна шкода, заподіяна майну
громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному
обсязі, якщо вона не доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

При розгляді цієї справи судом застосовано норми ЦК України в
редакції від 1 січня 2004 року, що не відповідає вимогам ст. 4 Прикінцевих та
перехідних положень кодексу, оскільки спірні цивільні відносини між сторонами
по цій справі

виникли 25
серпня 2003 року внаслідок ДТП
та ушкодження транспортних засобів, що не мало продовження в часі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд послався в рішенні
на відсутність доказів вини в ДТП
обох сторін, оскільки відтворенням в засіданні суду обставин ДТП встановлено
невідповідність схеми ДТП,
складеної працівниками міліції, обставинам ДТП, а встановити механізм зіткнення транспортних засобів, їх
розташування на момент зіткнення, місце зіткнення суду не представилось
можливим.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду не відповідає обставинам
справи і зроблений з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, з пояснень позивача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 вбачається,
що ДТП трапилася
внаслідок того, що машину БМВ, якою керував ОСОБА_2, внаслідок
несправності лівого переднього колеса раптово кинуло на зустрічну смугу руху,
де і сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ, який рухався в зустрічному напрямі та
опинився поруч з машиною БМВ.

Після чого ОСОБА_2 подзвонив по мобільному телефону і викликав ОСОБА_1, яка
швидко приїхала на таксі з дитиною та свідком ОСОБА_8

Тільки після цього було викликано працівників ДАЇ, яких ОСОБА_2 повідомив,
що за кермом машини БМВ знаходилася ОСОБА_1

Апеляційний суд вважає, що вказані пояснення відповідають дійності,
оскільки є послідовними (а.с. 17, 28, 31,101 зв.-102,103-104) і узгодженими з
іншими по справі, у той час, як докази надані ОСОБА_2 не є такими.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 тривалий час звератвся
в різні інстанції з приводу фальсіфікації обставин ДТП, які за його
ствердженням полягають в тому, що працівниками міліції було зафіксовано факт
знаходження в момент ДТП за кермом машини БМВ не ОСОБА_2, який є працівником
міліції і працює в МРЕВ, а його дружини ОСОБА_1, яка взагалі не була учасником
ДТЦ та у виправленні і дописках працівниками ДАЇ в інтересах ОСОБА_2 після
підписання сторонами схеми ДТП таким чином, щоб неможливо було встановити місце
зіткнення.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини підтверджено схемою ДТП, з
якої вбачається, що вона має виправлення і дописки саме в частині знаходження
місця ДТП і це є очевидним.

Так до місця зіткнення проведено дві паралельні рівні лінії, на яких
вказано різні позначки 3,4 та 3,9, а продовження лінії з позначкою 3,4 має
виправлення на 2,9 і цифру 2 написано на іншій цифрі (а.с. 16).

Таким же чином виправлено цифру, якою помічено відстань від лівого краю
дороги до бризковика машини ВАЗ, оскільки цифру 3 написано на іншій цифрі, а
нерівну лінію, що проведено до бризковика, ще й рівно продовжено до місця
зіткнення, після чого до місця зіткнення стало проведеним три рівні паралельні
лінії - дві з яких з виправленими цифрами, але однаковими позначками в 3,9, а
одна з позначки) 3,4.

Допитані в суді свідки ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 (а.с. 106-109) наполягали на тому, що схему не виправлено у зрівнянні
з тою, що була складена на місці ДТП,
але жоден з них не міг пояснити, що і де таким чином, неоднозначно на схемі
визначено.

Працівник ДАЇ ОСОБА_11, що складав схему ДТП, допитаний судом
свідком по справі (а.с. 109-111), також дав з цього приводу вкрай незрозумілі
пояснення, які до того ж не підтверджені визначеними на схемі роз'ясненнями до
позначок.

Крім того, працівниками ДАЇ на місті ДТП вкрай поверхово
проведено опит осіб, учасників ДТП,
взагалі не відібрано пояснень від ОСОБА_2, ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
ОСОБА_6, ОСОБА_7

Пояснення ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було приєднано до матеріалів
адміністративної справи лише у зв'язку із скаргами та вимогами ОСОБА_2

У той же час з пояснень свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні вбачається, що
на місці ДТП йому
давав пояснення і ОСОБА_2,
який пояснив, що їхав на БМВ в сторону Щурово, а автомашаина ВАЗ їхала
назустріч (а.с. 109 зв.), хоч в наступному свідок став заперечувати, що до його
відома доводили на місці ДТП
про те, що за кермом БМВ був ОСОБА_2,
а не ОСОБА_1

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_2 про знаходження на момент ДТП за кермом автомашини
БМВ саме ОСОБА_2, а не
ОСОБА_1 грунтуються на наведених доказах і не спростовані.

Механізм зіткнення транспортних засобів при обставинах, на які посилається
ОСОБА_2, підтверджено фототаблицею
до висновку експерта товарознавця (а.с. 70, 72), з якої вбачається характер
ушкоджень на машині ВАЗ, оскільки ушкодження та їх локалізація на автомобілі
ВАЗ у вигляді вмятин на лівій
боковій поверхні свідчить про те, що машину було дійсно вдарено зліва.

Механізм і причину ДТП
внаслідок несправності лівого колеса на машині БМВ, на що посилалися
ОСОБА_2 свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, підтверджено також протоколом огляду машини
БМВ працівником ДАЇ, з якого вбачається, що в ній вирвано переднє ліве колесо,
деформовано переднє ліве крило і розбито корпус лівого дзеркала.

Крім того, актом огляду машини БМВ спеціалістом встановлено ще й розрив
автошини цього колеса, підтверджено ушкодження переднього лівого крила машини і
капоту, корпусу лівого дзеркала, що свідчить про те, що всупереч ствердженням
ОСОБА_2, саме
машина БМВ переднім лівим крилом в'їхала у ліву передню бокову поверхню машини
ВАЗ (а.с.8-9).

З висновків судової транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи
вбачається, що розрахунковим шляхом експертом з врахуванням визначених на схемі
ДТП параметрів
знаходження на момент початку гальмування автомашини ВАЗ встановлено
розташування місця зіткнення транспортних засобів - на смузі руху автомашини
ВАЗ, на відстані 0,3 м від середини дороги (а.с.181-184).

Цим же висновком встановлено, що ДТП
сталася внаслідок порушення водієм, який управляв машиною БМВ, п.п. 10,1,
11.3, 12.6 Правил дорожнього руху, оскільки він перевищив допустиму швидкість и
виїхав на зустрічну смугу руху автотранспорту, де машина БМВ зіткнулася з
машиною ВАЗ, у той час, як водій, який управляв автомашиною ВАЗ, не мав
технічної можливості запобігти зіткненню

Висновки експертизи є понятними, чіткими, обгрунтованими і такими, що не
суперечать іншим наведеним матеріалам справи, їх підтверджено поясненнями
експерта-трасолога в судовому засіданні (а.с.236-240), який наполягав на їх
правильності і зазначив лише, що визначення на схемі відстані в 3,9 м до
початку

колеса автомобіля БМВ знаходиться в
протиріччі з іншими замірами, тому він і не брав його до уваги.

За вказаних обставин, згідно з вимогами ст. 150 НІЖ України у суду першої
інстанції взагалі були відсутні підстави для обговорення питання і призначення
по справі повторної експертизи, проведення якої до того ж було доручене
науково-дослідному експертно-кріміналістичному центру УМВС України в Донецькій
області, який не є установою, що проводить судові експертизи.

Більше того, на вимогу вказаного центру щодо надання додаткових відомостей
про обставини ДТП судом
проведено виїзне судове засідання н£ подвір'ї суду, де як зазначив суд в своєму рішенні на
його думку, було відтворено обставини ДТП
(а.с. 251).

Вказані дії суду не передбачені чинним цивільно-процесуальним
законодавством і відповідно до вимог ст.59 ЦПК України не можуть бути визнані
доказами по справі, а тому обгрунтовані ними в судовому рішенні висновки про
невідповідність складеної працівниками міліції схеми ДТП обставинам цієї ДТП та неможливість
з'ясування механізму ДТП
не можна визнати спроможними, як і висновок повторної судово-трасологічної і
автотехнічної експертизи НДЕЦ при ГУМВС України в Донецькій області щодо
неможливості встановлення механізмут параметрів ДТП, що грунтується на цих же процесуальних діях суду.

Таким чином, аналіз приведених доказів по справі свідчить про
обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 щодо відшкодування спричиненої їй
винними діями відповідача ОСОБА_2
ушкодженням належної їй на праві власності машини шкоди.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставами для зміни або скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

За висновком судової автотоварознавчої експертизи (а.с.260-268) вартість
відновлювального ремонту автомашини ВАЗ 21011, державний НОМЕР_3 складає
9492,22 грн., у той час як остаточна вартість машини на момент ДТП складала 5426,37
грн.

За таких обставин та відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", позов ОСОБА_3
підлягає частковому задоволенню із стягненням на її користь з ОСОБА_1, яка є за
документами власником машини БМВ, державний НОМЕР_1 і експлуатувала її шляхом передачи управління нею
ОСОБА_2, з вини
якого сталася ДТП, у відшкодування
матеріальної шкоди 5426,37 грн. з наступною після сплати вказаної суми
передачею ОСОБА_3 автомашини ВАЗ 21011, державний НОМЕР_3 ОСОБА_1

Крім того, апеляційний суд вважає, що підлягає частковому задоволенню і
позов ОСОБА_3 щодо відшкодування моральної шкоди, яку дійсно спричинено
ушкодженням винними діями ОСОБА_2
її особистого майна, оскільки на протязі часу з 25 серпня 2003 року
позивачка позбавлена можливості користування своєю машиною, що змінило її
звичний порядок життя та змушувало додавати зусиль для її організації, у тому
числі у зв'язку з тривалим розглядом цієї справи.

З врахуванням характеру, обсягу та тривалості спричинених
відповідачем позивачці моральних страждань на її користь з ОСОБА_2 підлягають
стягненню у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування судових витрат частково не підлягають
задоволенню, оскільки відповідно до наданих по справі документів (а.с.49-50а)
вказані витрати понесено ОСОБА_2, який також був позивачем по справі і рішенням
суду йому відмовлено в задоволенні позову, що він не оскаржив.

У зв'язку із задоволенням позову ОСОБА_3 не підлягають стягненню з неї та
ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій
області (а.с.360), тому рішення у вказаній частині підлягає зміні із стягненням
за проведення вказаної експертизи з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 104,62 грн..

Відповідно до вимог ст. ст. 79, 84, 88 ЦІЖ України підлягають стягненню з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правову допомогу (а.с.280) в
розмірі по 150 грн. з кожного.

Керуючись ст.
ст. 307, 309, 316 ЦГЖ України, апеляційний суд,

вирішив:

апеляційну скаргу представників ОСОБА_3 за довіреністю
ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_12 задовольнити, рішення Краснолиманського міського
суду Донецької області від 2 квітня 2007 року ЗМІНИТИ, в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди СКАСУВАТИ і позов частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування
матеріальної шкоди 5426,37 грн., зобов'язавши ОСОБА_3 після отримання вказаної
суми передати ОСОБА_1 автомашину ВАЗ 21011, державний НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування
моральної шкоди 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на
правову допомогу по 150 грн. з кожного.

Це ж
рішення в частині стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь НДЄКЦ при ГУМВС України в
Донецькій області за проведення експертизи по 52,71 грн. з кожного СКАСУВАТИ і
стягнути на користь НДЄКЦ при ГУМВС України в Донецькій області за проведення
експертизи з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за проведення експертизи по 104,62 грн. з
кожного.

Це ж рішення в
іншій частині залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскарженим
в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.