Справа
№22ц-861/06                                                                   Суддя
першої інстанції Вжещ С.І.
Категорія 23                                                       Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 квітня 2007
року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої                                                                              Козаченка
В.І.,

суддів:                                                                            Довжук
Т.С., Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за участю:
представника відповідача ОСОБА_3, та третьої особи, без самостій­них вимог,
ОСОБА_2,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, представника приватного підприємства „Володимир" (далі -
ПП „"Володимир") на рішення Казанківського районного суду
Миколаївської області від 08 лютого 2006 р. за позовом ОСОБА_1 до ПП „Володимир"
про відшкоду­вання матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

08 серпня 2006 р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ПП „Володимир" про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (далі - ДТП).

Позивач
зазначав, що о 16 годині 20 хвилин 18 травня 2006 р. в смт. Казанка
Мико­лаївської області, на перехресті рівнозначних вулиць Леніна та Миру,
ОСОБА_2., ке­руючи автомобілем "CHEVROLET NIVA",
реєстраційний НОМЕР_1, який належить ПП „Володимир", порушив вимоги
пунктів 12.3, 16.12 Правил дорожнього руху, внаслі­док чого не пропустив
транспортний засіб, що наближався праворуч, і допустив зіткнення з автомобілем
"DAEWO LANOS",
випуску 2005 р., реєстраційний
НОМЕР_2, належ­ного позивачу, що призвело до пошкодження обох автомобілів.

Посилаючись на
викладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача, як власника
джерела підвищеної небезпеки винного в скоєнні ДТП, 16431 грн. 25 коп. мате­ріальної шкоди, 3000 грн.
моральної шкоди, а також 664 грн. 36 коп. судових витрат.

27 вересня 2006
р. ПП „Володимир" подав до ОСОБА_1 зустрічний позов про стягнення 9775
грн. 50 коп. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, та 127 грн.
76 коп. судових витрат, вважаючи позивача винуватцем указаної ДТП.

В той же день,
ухвалою суду зустрічний позов був об'єднаний в одне провадження з первісним
позовом.

Рішенням
Казанківського районного суду від 08 лютого 2007 р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково. Постановлено стягнути з ПП „Володимир" на користь
позивача 13915 грн. матеріальної шкоди, 200 грн. моральної шкоди, а також 256
грн.20 коп. судових витрат.

Решта позовних
вимог ОСОБА_1залишені без задоволення.

У задоволенні
зустрічного позову ПП „Володимир" відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду ска­сувати та
ухвалити нове рішення про повне задоволення зустрічного позову та відмову в
задоволенні первісного позову.

2

Вислухавши суддю
- доповідача, пояснення представника відповідача та третьої особи, дослідивши
надані сторонами докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої
інстанції в межах заявлених позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини
справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку, що ПП
„ Володимир", як власник джерела підвищеної небезпеки (автомобіля "CHEVROLET
NIVA"), відповідно до ст.
ст. 1166 - 1168, 1187 ЦК
України зобов'язане відшкодувати позивачу моральну та матеріальну шкоду
завдану пошкодженням його ав­томобіля.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність вини водія автомобіля "CHEVROLET
NIVA" в цій ДТП є
безпідставними через наступне.

Так, постановою
ст. інспектора патрульної служби Казанківського РВ УМВС від 20 травня 2006 р.
(а.с. 17), у порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_2 відмов­лено за
відсутністю в його діях складу кримінального злочину, однак, цією ж постановою
він визнаний винним у вчинені зазначеної ДТП,
так як порушив пункти 12.3,16.12 Правил дорожнього руху України,
затверджених постановою КМ України 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила дорожнього
руху).

Крім того, постановою
судді Казанківського районного суду від 14 червня 2006 р. ОСОБА_2. визнаний
винним у порушенні 18 травня 2006 р. п. 16.12 Правил дорож­нього руху та
вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за що на нього накладено
адміністративний штраф.

Зазначені
постанови ОСОБА_2 не скасовані, а тому мають законну силу.

Відповідно до
частин 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рі­шенням у
цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної си­ли,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
осо­ба, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у
кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про
циві­льно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з пи­тань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином,
місцевий суд, правильно встановивши зазначені обставини справи, обґрунтовано
поклав на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачу матеріальної та
моральної шкоди й відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Розмір реальних
матеріальних збитків, завданих ОСОБА_1 пошкодженням йо­го автомобіля, районний
суд вірно визначив на підставі висновку автотоварознавчого до­слідження
експерта-оцінювача від 19 жовтня 2006 р. (а.с. 66-82), протоколу огляду місця
події, схеми до цього протоколу, протоколів огляду транспортних засобів та
товарних че­ків (а.с. 7-9), що спростовує посилання відповідача на неправильне
встановлення судом розміру матеріальної шкоди.

При встановлені
завданої позивачу моральної шкоди, районний суд правильно керу­вався п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з наступ­ними
змінами та доповненнями) „Про судову практику в справах про відшкодування мо­ральної
(немайнової) шкоди". При цьому суд виходив із засад розумності,
виваженості й справедливості та врахував обставини справи, глибину і тяжкість
моральних страждань, завданих позивачу пошкодженням його майна. В зв'язку з
чим, вірно визначив розмір мо­ральної шкоди, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь Бєлоусова П.В.

Посилання
апелянта на те, що винуватцем аварії є сам позивач, оскільки той під час ДТП перебував у
стані алкогольного сп'яніння, колегія суддів вважає безпідставними.

Хоча ОСОБА_1 й порушив п.
2.9 Правил дорожнього руху за що постановою Казанківського районного суду від
14 червня 2006 р. був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1
ст. 130 КУпАП, однак, ця обставина, як правильно визначив ра­йонний суд, не
знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку з ДТП, а тому не може бути підставою для покладення на позивача
обов'язку по відшкодуванню відповідачу збитків по ремонту автомобіля.

2

Доводи
апеляційної скарги стосовно безпідставної відмови місцевим судом у при­значенні
автотехнічної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки порушенні в клопо­танні
представника відповідача питання віднесені Законом України „Про судову експер­тизу"
від 25 лютого 1994 р. (з наступними змінами та доповненнями) до правових
питань, вирішення яких є компетенцією суду (зокрема щодо вини, тощо).

Інші доводи
апелянта не спростовують зазначені висновки судової колегії, а тому не можуть
бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, який правильно
встановив обставини справи й ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307,
308,313-315 ЦПК України, колегія судців

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ПП „Володимир" відхилити, а рішення Казанківського
районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2006 р. - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.