АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
22ц-433/2007 р.                                                      Головуючий
спори  про                                                                Дубенець
майно                                                                        Доповідач
в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27"
березня 2007 р. Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                           Захарової А.Ф.

суддів                                      Адаменко
Л.В., Подороги В.М.

при
секретарі                          Шанауріній
І.О.

з участю
адвоката                  ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Шатило Любов
Адамівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20
грудня 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

встановила:

10
жовтня 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на те, що
17 січня 2006 року Канівською державною нотаріальною конторою було видано
свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3, в якому
зазначено, що спадкове майно складається з 73/100 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд, розташованою на земельній ділянці площею
879 кв. м в АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого 20 січня 1987 р. та згідно рішення
Канівського міського суду від 24 листопада 1988 року, зазначав , що в свідоцтві
про право на спадщину за заповітом до спадкового майна відносився будинок
дерев'яний обкладений цеглою , житловою площею 59,0 кв. м , загальною
площею 8168,1 кв. м, біля будинку надвірні споруди : веранди, ґанок, житлова
прибудова, прибудова, підвал, вбиральня, погріб, огорожа, водоколонка.

Проте,
відповідач ОСОБА_3 не мала право на спадкування житлової прибудови, прибудови,
веранди, підвалу, які були побудовані ним особисто і не належали на праві
власності спадкодавцю ОСОБА_4.

Оскільки
даним свідоцтвом були порушені його законні права на власність позивач просив
суд ухвалити рішення, яким визнати свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане 17.01.2006 року Канівською державною нотаріальною конторою на
ім'я ОСОБА_3, недійсним.

2

Рішенням
Канівського міськрайонного суду від 20 грудня 2006 року ухвалено : позов
задоволити.

Визнати
свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17.01.2006 р. Канівською
державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 - недійсним.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільних справ сплачені ним при подачі заяви в суд в сумі 30 грн.

Не
погоджуючись з даним рішенням суду в своїй апеляційній скарзі державний
нотаріус Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. просить його
скасувати , а справу передати на новий розгляд до того ж суду в іншому його
складі. Оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального законодавства.

Заслухавши
учасників процесу, обговоривши матеріали справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги , а також вимог, заявлених в суді, колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду
скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням
Канівського міського народного суду від 24.11.1988 р. було ухвалено про
скасування, частково, свідоцтва про право на спадщину від 20.01.1987 р. на ім'я
ОСОБА_4 на домоволодіння по АДРЕСА_1. За позивачем було визнано право власності
на 27 % , за ОСОБА_4 - 73 % жилого будинку по АДРЕСА_2.

Крім
того, ще до ухвалення зазначеного рішення суду, позивачем до його частини
будинку була зроблена житлова прибудова, яка за рішенням Канівської міської
ради № 228 від 25.07.1989 р. була прийнята в експлуатацію. Відповідно до даних
технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 11.11.1988 р. в даному будинку
значиться два власника - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, двох квартир : № 1 загальною
площею 42 кв. м і квартири № 2 з самочинною житловою прибудовою 84,6 кв. м,
проте державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину від
17.01.2006 р. на ім'я ОСОБА_3 було помилково враховано в спадкове майно і
частину прибудови позивача, право власності на яку в технічному паспорті № 1206
від 21.11.1986 р. на житловий будинок по АДРЕСА_1 було визнано за позивачем
ОСОБА_2.

Проте в
повній мірі з висновком суду щодо повного визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину а заповітом виданого 17.01.2006 р. Канівською державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3 - погодитись не можна.

Дане
свідоцтво було видано на підставі наданих документів , а саме : на підставі
заповіту, посвідченого 18 квітня 1990 року Другою Канівською державною
нотаріальною конторою, рішення Канівського міського народного суду від
24.11.1988 року , яким доля сторін в спадковому майні складала : ОСОБА_2 - 27
%, а ОСОБА_4 - 73 %, а площа будинку за кожною із сторін складала по 27,4 кв. м.

Опісля
ОСОБА_2 були добудовані житлові приміщення та прибудови, які рішенням виконкому
Канівської міської ради № 228 від 25.07.1989 р. були прийняті в експлуатацію,
тому помилково були вказані нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину за
заповітом від 17.01.2006 р. як спадкове майно ОСОБА_3 - це житлова прибудова,
веранда, прибудова, підвал, погріб, огорожа. На користь позивача ОСОБА_2
говорить і той факт, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської
області від 1 червня 2006 р. було ухвалено про визнання за ОСОБА_2 право
власності на новостворене нерухоме майно, а саме : кладову № 2-2, площею 22,2
кв. м, три жилі кімнати № 2-4, площею 8, 8 кв.м, № 2-5 , площею 8, 8 кв. м, №
2-6, площе. 23,9 кв. м та
веранду 2-1, площею 11,7 кв.

3

м, загальною
площею 84,6 кв. м та
підвальні приміщення, що розташовані під вказаними жилими приміщеннями
загальною площею 41, 9 кв. м.

Дані обставини
не оспорювала і ОСОБА_3, визнаючи позовні вимоги.

Проте
суд необґрунтовано визнав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане
17.01.2006 р. Канівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3
недійсним, оскільки вона мала право на спадкове майно, відповідно до положень
ст.1234 ЦК України.

Оскільки
до спадкового майна було включено майно, яке належить позивачу, суду першої
інстанції слід було ухвалити рішення про визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину лише в цій частині.

Судова
колегія вважає, що суд допустив невідповідність висновків обставинам справи,
тому зазначене рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про
визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2006 р.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу Шатило Любов Адамівни задовольнити частково.

Рішення
Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2006 року -
скасувати.

Визнати
свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2006 року виданого
державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори, та
зареєстрованого в реєстрі № 1-159, в частині визнання за ОСОБА_3 права на
спадщину за заповітом на житлову прибудову, веранду, прибудову, підвал, погріб,
огорожу - частково недійсним.

Рішення
набирає законної сили в моменту його проголошення, однак може бути оскарженим
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двохмісячного строку,
з дня набрання ним законної сили.