Справа № 22ц-192/08                          Головуючий у суді 1 інстанції: Боженко Л.В.
Категорія  21                                         Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня
2007 року                  Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого
судді:   Можелянської З.М.

Суддів :                                       Козлова
С.П., Перцової В.А.

При
секретарі:                             Білоус
A.M.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Павлограді про стягнення недоплаченої страхової виплати одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення Павлоградського міськрайонного суду від 18 вересня 2007 року, яким
відмовлено в задоволенні його позову до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Павлограді про стягнення недоплаченої страхової
виплати одноразової допомоги і задовольнити його вимоги про стягнення з
відповідача 43 746 грн. 25 коп.

В
обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду не
відповідає вимогам норм матеріального права, Конституції України і правовій
позиції Європейського Суду.

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив, що позивач знаходився в
трудових відносинах з державним відкритим акціонерним товариством "Шахта
"Дніпровська" дочірнім підприємством державної холдингової компанії
Павлоградвугілля", правонаступником якого є ВАТ
"Павлоградвугілля".

У
зв'язку з отриманою позивачем 12 жовтня 1995 року при виконанні трудових
обов'язків травмою, висновком МСЕК від 31 травня 2005 року йому вперше
встановлено 10% втрати професійної працездатності.

13
березня 2005 року позивач був повторно травмований і у зв'язку з цією травмою
йому за висновком МСЕК від 13 травня 2005 року було встановлено 35% втрати
професійної працездатності.

Постановою
Відділення № 4900/1 від 6 жовтня 2005 року позивачеві було нарахована страхова
виплата одноразової допомоги виходячи з розрахунку 2400, 57x25=60014 грн. 25
коп. та обмежено її розміру до виплати до 16 268 грн., в межах чотирикратного
розміру граничної суми заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду.

Оскільки,
таке обмеження відповідає вимогам ч. 2 ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", апеляційний суд вважає, що міськрайонний суд обґрунтовано
відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача недоплаченої
йому суми одноразової допомоги у зв'язку із збільшенням ступеню втрати
професійної працездатності.

Доводи в апеляційній
скарзі позивача про те, що в абзаці 2 частини 2 ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності", діючого на момент повторного нарахування позивачеві
одноразової допомоги, не було передбачено можливості обмеження суми одноразової
допомоги чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати, у зв'язку з
повторним встановленням МСЕК вищого ступеня втрати стійкої професійної
працездатності, є безпідставними.

Так,
абзац 1 ч. 2 ст. 34 цього Закону визначає порядок визначення суми одноразової
страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті працездатності унаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому встановлено обмеження,
що розмір одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного розміру
страхової суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду
соціального страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми заробітної
плати (доходу) щорічно визначається Верховною Радою України про затвердження
Державного бюджету.

Абзац 2
ч. 2 ст. 34 Закону встановлює порядок перерахунку одноразової страхової виплати
пр и зміні
ступеня працездатності. При цьому виплачується різниця між фактично сплаченою
одноразовою страховою виплатою і новим розміром цієї виплати.

Абзац 2
ч. 2 ст. 34 Закону не є спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї частини, тому
в даному випадку не застосовується правило про відміну дії загальної норми
спеціальною.

Норма
абзацу 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила
визначення розміру одноразової допомоги, а лише передбачає порядок перерахунку
вже раніше визначеного розміру. Тобто, абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює
іншого порядку визначення розміру допомоги, а лише порядок його перерахунку при
зміні ступеня працездатності. Тому, обмеження граничного розміру одноразової
страхової виплати встановлене абзацом 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно
застосовуватись і при перерахунку розміру допомоги.

При
цьому не має значення, що це положення було конкретизовано Законом від 23
лютого 2007 року і, оскільки, така конкретизація не є новою нормою, не може
бути прийняте до уваги посилання в скарзі на неправомірність надання закону
зворотної сили та порушення Конституції України.

Тому,
апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а рішення
міськрайонного суду залишити без змін.

Керуючись
ст.ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду від 18 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.