МІСЬКИЙ СУД
Н О М Н О Ї   Р Е С П У Б Л І К И   К Р И М
справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

07
листопада 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Бондаренко Г.М., при секретарі Вавілон І.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ялти цивільну справу за позовом
комунального підприємства «Управління селищного господарства» до ОСОБА_1та
ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Фороської селищної ради, про
звільнення службового приміщення та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и
в :

Комунальне
підприємство «Управління селищного господарства» звернулося в порядку
цивільного судочинства до ОСОБА_1та ОСОБА_2 з позовом про звільнення службового
приміщення шляхом виселення відповідачів та їх неповнолітніх дітей з слюсарної
майстерні, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути витрати на оплату за
спожиту ними електричну енергію у розмірі 2268,15 грн. У судовому засіданні
представник позивача позов підтримав у повному обсязі, підкресливши, що
відповідачі займають спірне приміщення неправомірно та продовжують проживати у
ньому не зважаючи на попередження про необхідність його звільнити.

Відповідачі позов не визнали, та пояснили суду, що вони не бажають
звільняти майстерню, у зв'язку з чим неодноразово зверталися до органів
місцевого самоврядування селища Форос з вимогами про надання їм права
постійного користування спірним приміщенням. Факт споживання електроенергії
протягом кількох років підтвердили, проте оплатити отриману послугу
відмовилися.

Як
вбачається з матеріалів справи, власником слюсарної майстерні по вулиці
Космонавтів, 26 в селище Форос являється територіальна громада в особі
Фороської селищної ради, тому на підставі ст. 35 ЦПК України виконавчий комітет
ради був залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, на стороні позивача, оскільки рішення у справі може вплинути
на права та обов'язки цього суб'єкту владних повноважень.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши доводи, що
обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, дослідивши всебічно, повно та
об'єктивно надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, взявши до уваги
обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов
наступного.

Судом встановлено, що спірне приміщення являється комунальною власністю, що
підтверджується доданими до матеріалів справи документами. Факт утримання
зазначеного нерухомого майна з боку відповідачів сторонами не заперечується,
визнаний всіма особами, які беруть участь у справі, отже цей факт не підлягає
доказуванню у відповідності до частини 1 статті 61 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. зайняв службове приміщення у
зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з підприємством «Управління
селищного господарства». Оскільки 26 червня 2007 року відповідач був звільнений
за власним бажанням в порядку, передбаченому ст. 38 КЗпП України, підприємство
звернулося до нього з вимогою звільнити спірне приміщення на виконання ст. 124
ЖК України, зі змісту якої випливає, що робітники і службовці, що припинили
трудові відносини з підприємством, підлягають виселенню з службового приміщення
з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житла.

Суд бере до уваги, що спірне приміщення є комунальною власністю, а
відповідачі не відносяться до кола осіб, визначених ст. 125 ЖК України, які не
можуть бути виселені з службових приміщень без надання іншого житла.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави
заволоділа ним. Право власності, зміст якого визначений частиною 1 ст. 316 ЦК
України, - це право особи на майно, яке вона здійснює за своєю волею, незалежно
від волі інших осіб. Саме власникові у відповідності до частини 1 ст. 317 та
частин 1, 2 ст. 319 ЦК України належить право володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Це в повній мірі кореспондується з вимогами частини
4 ст. 41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, в яких зазначено, що право
власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно обмежений у його
здійсненні.

В порушення фундаментальних приписів процесуального закону, відповідачі не
надали жодного допустимого, змістовного та достовірного доказу на підтвердження
правомірності використання спірного майна та не змогли довести обставини, на
які вони посилалися як на підставу своїх заперечень. Вони не змогли спростувати
розрахунок витрат, понесених комунальним підприємством «Управління селищного
господарства» за споживану електроенергію під час їх перебування в службовому
приміщенні.

Суд вважає, що доводи відповідачів не кореспондуються з зібраними по справі
доказами та не знаходять свого документального підтвердження, тому погодитися з
правомірністю їх проживання у слюсарній майстерні не представляється можливим.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 41, 124 Конституції України,
ст.ст. 316, 317, 319, 321, 387 Цивільного кодексу України, ст.ст. 124, 125
Житлового кодексу України, ст.ст. 35, 60, 61, 212, 213, 214, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов
комунального підприємства «Управління селищного господарства» до ОСОБА_1та
ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Фороської селищної ради, про
звільнення службового приміщення та стягнення заборгованості задовольнити.

Виселити
ОСОБА_1, ОСОБА_2та їх неповнолітніх дітей з приміщення слюсарної майстерні,
розташованої за адресою: , АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь комунального підприємства «Управління селищного
господарства» витрати на оплату споживаної електричної енергії у розмірі
2268,15 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з
дня його проголошення шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим через Ялтинський міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги у порядку передбаченому,
ст.ст. 294, 295, 296 ЦПК України.

С у д д я -