Справа № 2-425 Категорія 20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007 року                                          Маневицький
районний суд Волинської області

в
складі:        головуючого - судді             Покидюка М.В.,

при
секретарі                                                  Каращук
B.C.,

за
участю:    позивача                                   ОСОБА_1.,

представника
позивача                                  ОСОБА_4.,

відповідачів                                                     ОСОБА_3,
ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди на загальну
суму 70000 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

4 вересня 2007 року
ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2.. ОСОБА_3 про стягнення
матеріальних збитків та моральної шкоди на загальну суму 70000 гривень.

Свої вимоги обґрунтував
тим, що 11 листопада 2006 року під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала
місце на автодорозі Луцьк-Маневичі-Любешів. поблизу смт. Колки Маневицького
району Волинської області, автомобілем „Рено-19",НОМЕР_1, що
належитьОСОБА_3, та яким керував ОСОБА_2., було вчинено наїзд на батька
позивача - ОСОБА_5., який від отриманих травм помер на місці пригоди. В
результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1. було завдано матеріальних
збитків на загальну суму 10000 грн. Дані кошти позивачем були затрачені на
організацію поховання (придбання одягу, труни та матеріалу для її оббивки, хреста,
продуктів для влаштування поминального обіду, оплату обряду, найом транспортних
засобів), а також на оплату за виготовлення пам'ятника з його встановленням.
Крім того, внаслідок ДТП, під час якої загинув його батько, ОСОБА_1. також
завдано моральної шкоди, яка полягала в душевних стражданнях в зв'язку з
трагічною втратою близької для нього людини. Завдану моральну шкоду позивач
оцінює в 60000 гривень. Відповідачі у добровільному порядку відшкодовувати
завдані збитки відмовляються, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутись
за захистом своїх прав до суду. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1.
просив стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_2., ОСОБА_3 в солідарному
порядку завдані матеріальні збитки на суму 10000 грн., моральну шкоду на суму
60000 гривень, а всього кошти на загальну суму 70000 гривень, а також судові
витрати по справі, сплачені позивачем при поданні позовної заяви до суду.

В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1., представник позивача ОСОБА_4. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у
поданій до суду позовній заяві, просили стягнути з відповідачів ОСОБА_2.,
ОСОБА_3 в солідарному порядку завдані матеріальні збитки на суму 10000 грн.,
моральну шкоду на суму 60000 гривень та судові витрати на суму 138 грн. 50
копійок, сплачені позивачем при поданні позову, а всього грошові кошти на
загальну суму 70138 гривень 50 копійок.

Відповідачі ОСОБА_3.,
ОСОБА_2. в судовому засіданні позовних вимог не визнали та пояснили, що 11
листопада 2006 року на автодорозі Луцьк-Маневичі-Любешів, поблизу смт. Колки
Маневицького району Волинської області, мала місце дорожньо-транспортна
пригода, під час якої автомобілем „Рено-19",НОМЕР_1. що належитьОСОБА_3 на
праві приватної власності, та яким керував ОСОБА_2., було вчинено наїзд на
ОСОБА_5., який несподівано перед автомобілем почав велосипедом переїжджати
через дорогу. Вважають позовні вимоги позивача про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди безпідставними, оскільки ОСОБА_5. отримав смертельну
травму не в результаті наїзду на нього автомобіля „Рено-19",НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_2., а внаслідок наїзду іншого автомобіля, що рухався їм назустріч
і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У задоволенні позову просили
відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення
позивача та його представника, відповідачів, свідка, проаналізувавши матеріали
справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 23
Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи,
яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167
Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою. яка
її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від
вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1187 Цивільного
кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку. Особа. яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1201
Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та
на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2. 11 листопада 2006 року, біля 18-ї години, на 46 км +
950 м автодороги
Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ, керуючи автомобілем
„Рено-19",НОМЕР_1, рухаючись в напрямку смт. Колки
Маневицького району Волинської області, допустив зіткнення з
велосипедистом ОСОБА_5., який переїжджав через дорогу перед автомобілем.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5. помер на місці пригоди.
Постановою від 16 травня 2007 року в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_2. відмовлено згідно п. 2 ст. 6 КПК України, оскільки причиною даної ДТП
стало порушення саме велосипедистом ОСОБА_5. вимог п.п. 6.7 (б), 6.8, 10.1,
10.3 Правил дорожнього руху, а в діях водія ОСОБА_2. невідповідностей до вимог
ПДР, які б знаходились в прямому причинному зв'язку з виникненням
дорожньо-транспорної пригоди, не вбачається, так як в даній дорожній ситуації
він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом шляхом
застосування екстренного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
Зазначене підтверджується дослідженим в судовому засіданні відмовним матеріалом
по факту даної дорожньо-транспортної пригоди, який досліджувався в судовому
засіданні.

Суд не бере до уваги
заперечення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2. в тій частині. що ОСОБА_5. отримав
смертельну травму не в результаті наїзду на нього автомобіля
„Рено-19",НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2., а внаслідок наїзду іншого
автомобіля, що рухався їм назустріч і залишив місце дорожньо-транспортної
пригоди, так як вони не знайшли підтвердження в судовому засіданні. Вказані
пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_2. спростовуються як відмовним матеріалом по факту
дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 листопада 2006 року на 46 км +
950 м автодороги Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ, яким підтверджується, що
саме внаслідок зіткнення з автомобілем „Рено-19",НОМЕР_1, яким керував
ОСОБА_2., велосипедист ОСОБА_5. отримав смертельну травму. У першочергових
поясненнях як ОСОБА_3, так і членів його сім'ї відсутні будь-які дані про те,
що після зіткнення з автомобілем велосипедист ОСОБА_5. ще міг самостійно
пересуватись і отримав тілесні ушкодження, що призвели до смерті, саме
внаслідок наїзду зустрічного автомобіля. Крім того, з висновку судово-медичного
дослідження № 100 від 28.11.2006 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_5.
стала відкрита черепно-мозкова травма: злам кісток склепіння і основи черепа з
забоєм-розмозженням головного мозку, які могли виникнути при падінні останнього
на легковий автомобіль, який скоїв наїзд, з прикладанням удару до задньо-правої
частини голови і послідуючому приземленні ОСОБА_5. на дорожнє покриття
тім'яно-потиличною ділянкою голови. Вказані висновки підтвердив в судовому
засіданні судмедекспертОСОБА_6., який також додав, що будь-яких ушкоджень, які б
свідчили про отримання ОСОБА_5. смертельної травми саме внаслідок наїзду на
нього зустрічного автомобіля, в ході дослідження виявлено не було.
Об'єктивність висновку судово-медичного дослідження та пояснень
судмедекспертаОСОБА_6.
для роз'яснення вказаного висновку підтверджується
дослідженими судом протоколом огляду місця події від 11 листопада 2007 року,
схемою та фототаблицею
до нього, де зафіксовано обстановку на місці ДТП, протоколом огляду транспорту та фототаблицею
до нього, в якому описані механічні пошкодження на
автомобілі „Рено-19",НОМЕР_1.

Крім того, в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_3., свідок ОСОБА_7. та позивач ОСОБА_1. не
заперечували той факт, що в послідуючі дні після ДТП, в якій загинув ОСОБА_5., вони їздили в с Старосілля Маневицького району до дружини загиблого, щоб хоч частково
відшкодувати заподіяну шкоду. Будь-які кошти передані не були через відмову
родичів загиблого, які перебували у неадекватному стані в зв'язку зі смертю
близької їм людини і були незгідні із запропонованою відповідачем сумою
відшкодування, а тому від розмови і отримання коштів відмовились.ОСОБА_3. також
доповнив, що намір не відшкодовувати заподіяну шкоду позивачу в нього виник
після винесення постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно
його сина по факту даної ДТП.

Наведене дає суду підстави
вважати, що після ДТП відповідачі усвідомлювали вчинене. виходячи з обставин
пригоди, і мали намір відшкодувати заподіяну шкоду, однак в подальшому з
підстав, наведених вище, від цього відмовились.

Враховуючи викладене, суд
вважає, що велосипедист ОСОБА_5. отримав смертельну травму саме внаслідок
зіткнення з автомобілем „Рено-19",НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2.

Суд не бере до уваги
пояснення свідка ОСОБА_7. про обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки
вони носять суб'єктивний характер, так як він не був очевидцем ДТП, а дізнався про все із розмови з відповідачемОСОБА_3

Беручи до уваги, що
автомобілем „Рено-19",НОМЕР_1. керував не його власник ОСОБА_3., а син
останнього - ОСОБА_2., якому це було дозволено відповідно до п. 2.2 Правил
дорожнього руху, належним відповідачем по даній справі є саме особа, яка
керувала транспортним засобом, а не його власник. А тому у позові до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди слід відмовити.

Дослідженими судом
квитанціями та накладними доведено, що позивачем ОСОБА_1. на поховання
затрачено кошти на суму 1214 грн., на влаштування поминального обіду -2293
грн., на виготовлення пам'ятника - 3537 грн. 80 копійок, а всього кошти на
загальну суму 7044 грн. 80 копійок. Цієї суми сторони не оспорюють.

Суд вважає, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, під час якої ОСОБА_5. отримав смертельну травму,
позивачу ОСОБА_1. було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у нервовому
потрясінні, моральних переживаннях в зв'язку зі смертю близької дня нього
людини. Враховуючи глибину моральних і душевних страждань позивача ОСОБА_1., а
також  те,  що
причиною  даної
дорожньо-транспортної пригоди  стало
невиконання саме велосипедистом ОСОБА_5. вимог Правил дорожнього руху, що
призвело до настання його смерті, з урахуванням вимог розумності та
справедливості дану моральну шкоду суд оцінює в сумі 10000 гривень і в такій
сумі, а не в сумі 60000 гривень, вона підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2.
на користь позивача ОСОБА_1.

Аналізуючи зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає. що з
відповідача ОСОБА_2., як особи, яка керувала транспортним засобом - джерелом
підвищеної небезпеки, підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_1.
матеріальні збитки на загальну суму 7044 грн. 80 копійок, моральна шкода на
суму 10000 грн.. а всього грошові кошти на загальну суму 17044 грн. 80 копійок.
У позові ОСОБА_1. до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача ОСОБА_2. підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1.
30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 78
гривень 94 копійки судових витрат, сплачених позивачем при поданні позову,
пропорційно до задоволених судом позовних вимог, а всього судові витрати на
загальну суму 108 грн. 94 копійки.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60,
81, 88, 212 ЦПК України, ст.ст. 1167, 1187, 1201 Цивільного кодексу України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користьОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди,
7044 (сім тисяч сорок чотири) гривень 80 копійок у відшкодування завданих
матеріальних збитків, 108 (сто вісім) гривень 94 копійки судових витрат
пропорційно до задоволених судом позовних вимог, а всього кошти на загальну
суму 17153 (сімнадцять тисяч сто п'ятдесят три) гривень 74 копійки.

У позовіОСОБА_1 до
ОСОБА_3про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.