Справа
№22-ц-2310/07
суду першої інстанції - Богатирчук Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5   грудня
2007   року   колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах

апеляційного
суду Миколаївської області в складі:

головуючого
-   Галущенка О.І.,

суддів -
Колосовського С. Ю.,  Шолох З.Л.,

при секретарі
судового засідання - Фірсовій Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ЗАТ КБ «Приватбанк» на ухвалу
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 1 жовтня 2007 року,  постановлену за
заявою ЗАТ КБ «Приватбанк»
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

27
вересня 2007 року ЗАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 1 жовтня 2007 року заяву повернуто заявнику та відмовлено у відкритті провадження
у справі.

В
апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ
«Приватбанк» просив ухвалу суду скасувати,
а матеріали повернути для розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши
доповідь судді,  перевіривши доводи
апеляційної скарги,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів приходить до
висновку про те,  що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так,  за змістом норм Розділу II
ЦПК України,  у наказному провадженні
можливе задоволення безспірних вимог,  що
не тільки ґрунтуються на письмових правочинах,
але й мають чітко визначений письмовими угодами розмір,  який не потребує додаткової оцінки та
дослідження у сукупності з іншими доказами.

В заяві
до суду ЗАТ КБ «Приватбанк»
посилається на те,  що боржник має
заборгованість за кредитом і процентами за користування ним.  На підтвердження розміру вимог заявник надав
складений ним розрахунок боргу,  який з
боржником не узгоджувався.

Таким
чином,  постановляючи ухвалу,  суддя дійшов обґрунтованого висновку,  що розмір вимог у грошовому виразі письмовим
правочином не передбачено,  а обсяг
відповідальності боржника потребує додаткової оцінки у сукупності з іншими
доказами і тому такі вимоги не можуть бути розглянуті за правилами наказного
провадження.

Разом з
тим,  постановляючи ухвалу,  суддя не звернула увагу на вимоги п.1 ч.1  ст. 100 ЦПК України,  яка передбачає,  що в наведених випадках суддя відмовляє у
прийнятті заяви про видачу судового наказу,
а тому помилково застосував
ст.  122 ЦПК України.

Доводи
апелянта про відсутність спору по заявленим вимогам суперечать матеріалам
заяви.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає,  що ухвалу суду відповідно до п.2 ч.1  ст. 312 ЦПК України,  необхідно скасувати та постановити нову
ухвалу про відмову у прийнятті заяви ЗАТ КБ
«Приватбанк» про видачу судового наказу.

Керуючись  ст.
ст.  303,  312, 315 ЦПК України колегія суддів,  -

2

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»
задовольнити частково.

Ухвалу
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 1 жовтня 2007 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити
у прийнятті заяви закритого акціонерного товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом
двох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України.