Справа № 2-728/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2007 р.                                                                             м.
Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого -
судді Халаджи О.В.

при секретарі
Рибкіної Г.В.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача Коробського А.В.

розглянувши у
попередньому відкритому судовому засіданні в м. Димитров справу за

позовом ОСОБА_1 до Димитровської
міської Ради про визнання права

власності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач позов визнав.

Позивач в судовому засіданні, в обгрунтування позову пояснив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2,
(що підтверджується доданою копією свідоцтва про смерть).

Позивачці ОСОБА_1, ОСОБА_2, доводився чоловіком, (що підтверджується доданою копією
свідоцтва про шлюб).

Після смерті ОСОБА_2,
відкрилась спадщина, яка складається з сумісної власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею:
14,5 кв.м. що складає 1/4 частину жилого будинку з надвірними спорудами, літ.
А-1, 1/2 Б-1 сараю, Г-1 літньої кухні, Д-1 сараю, Є-1 сараю, Ж-1 душу, 3-1
вбиральні, № 4 огорожі, 1/2 № 5 огорожі, 1/2 огорожі загальною вартістю 17710
грн., (згідно довідки з БТІ, свідоцтва про право власності на житло.

За свого життя ОСОБА_2,
заповіт не складав, а тому після його смерті спадкоємцем першої черги за законом
є позивачка - ОСОБА_1, його дружина.

Так як на момент смерті спадкодавця позивачка з чоловіком проживали разом,
(що підтверджується довідкою з місця проживання), то я звернулася в
Димитровську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, але
видати їй свідоцтво про право власності на спадщину нотаріус відмовився, так як
в свідоцтві про право власності на житло № 2/29-869, від 29 червня 1994 року,
не зазначено, в якій частці подружжю належить вищезазначена квартира.

Тому нотаріус запропонував позивачці звернутися до суду з позовом про
визнання права власності.

Згідно статті 357 Цивільного кодексу України, частки у
праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено
за домовленістю співвласників або законом, а тому вважає що 1/2 частина
квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35.8 кв.м.
житловою площею: 14,5 кв.м. що складає 1/4 частину жилого будинку з надвірними
спорудами, літ. А-1, 1/2 Б-1 сараю, Г-1 літньої кухні, Д-1 сараю. Є-1 сараю,
Ж-1 душу, 3-1 вбиральні, № 4 огорожі, 1/2 № 5 огорожі. 1/2 огорожі загальною
вартістю 17710 грн., належала її чоловікові, а 1/2 частина -позивачці.

Згідно   статті
392   Цивільного   кодексу
України,   власник   майна
може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право
оспорюється або

не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

В силу вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом   встановлено,   що
ІНФОРМАЦІЯ_1  помер   ОСОБА_2,
(що підтверджується доданою копією свідоцтва про смерть).(а.с. 5)

Позивачці ОСОБА_1, ОСОБА_2,
доводився чоловіком, (що підтверджується доданою копією свідоцтва про
шлюб), (ах. 6)

Після смерті ОСОБА_2,
відкрилась спадщина, яка складається з сумісної власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею:
14,5 кв.м. що складає 1/4 частину жилого будинку з надвірними спорудами, літ.
А-1, 1/2 Б-1 сараю, Г-1 літньої кухні, Д-1 сараю, Є-1 сараю, Ж-1 душу, 3-1
вбиральні, № 4 огорожі, 1/2 № 5 огорожі, 1/2 огорожі загальною вартістю 17710
грн., (згідно довідки з БТІ, свідоцтва про право власності на житло, (а.с. 7)

За свого життя ОСОБА_2,
заповіт не складав, а тому після його смерті спадкоємцем першої черги за
законом є позивачка - ОСОБА_1, його дружина, (а.с. 18)

Так як на момент смерті спадкодавця позивачка з чоловіком проживали разом,
(що підтверджується довідкою з місця проживання), то позивачка звернулася в
Димитровську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, але
видати їй свідоцтво про право власності на спадщину нотаріус відмовився, так як
в свідоцтві про право власності на житло № 2/29-869, від 29 червня 1994 року,
не зазначено, в якій частці подружжю належить вищезазначена квартира, (а.с.8 -
14)

Тому нотаріус запропонував позивачці звернутися до суду з позовом про
визнання права власності.

Згідно статті 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної
часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або законом, а тому вважає що 1/2 частина квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35.8 кв.м. житловою площею:
14,5 кв.м. що складає 1/4 частину жилого будинку з надвірними спорудами, літ.
А-1, 1/2 Б-1 сараю, Г-1 літньої кухні, Д-1 сараю. Є-1 сараю, Ж-1 душу, 3-1
вбиральні, № 4 огорожі, 1/2 № 5 огорожі. 1/2 огорожі загальною вартістю 17710
грн., належала її чоловікові, а 1/2 частина -позивачці.

Згідно статті 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної
часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або законом, а тому дійсно Уг частина квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2, а Уг частина
ОСОБА_1.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити
позов про визнання права власності, якщо це право власності оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

На підставі ст.ст. 357, 392 Цивільного кодексу України, та керуючисть
ст.ст.Ю, 11, 57,209,213,214,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Димитровської міської Ради про визнання права власності
задовольнити повністю.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, та складається з ¼  частини квартири,  розташованої
за   адресою:   АДРЕСА_1, загальною площею 35,8 кв.м.,
житловою площею: 14,5 кв.м. що складає 1/4 частину жилого будинку з надвірними
спорудами, літ. А-1, 1/2 Б-1 сараю, Г-1 літньої кухні, Д-1 сараю, Є-1 сараю,
Ж-1 душу, 3-1 вбиральні, № 4 огорожі, 1/2 № 5 огорожі, 1/2 огорожі і
знаходиться на земельній ділянці Димитровської міської Ради.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду.

Заяву про апеляційне оскарженая рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду
Донецької області через Димитровський міський суд.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через
Димитровський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.