Справа
№ 2-295 /2007 року
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

2 липня 2007 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: судді                               Козлова А.В.

при секретарі:                                       Куксенко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської
області про відшкодування моральної шкоди,
одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, одноразової допомоги, в обгрунтування
якого посилалися на те, що з 1966
року працював у Криворізькому Центральному Рудоремонтному заводі. У 1982 році при виконанні трудових обов"язків з ним стався
нещасний випадок. Відповідно до висновку
МСЕК від 07.05.1984 року позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності.

У 2001 році особова справа позивача була передана до
відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області. Згідно ст.
21 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", позивач
має право на відшкодування одноразової допомоги та моральної шкоди. Постановою Правління Фонду соціального
страхування за № 83 від 22.12.2005 року
встановлено Порядок призначення і виплати страхових виплат потерпілим, де
згідно п.1.2 зазначено, що дія цього Порядку поширюється і на осіб, яким
відшкодування шкоди було встановлено законодавством СРСР або законодавством
України. Однак, відповідач відмовив позивачу у виплаті зазначених сум у
добровільному порядку.Оскільки визнати розмір одноразової допомоги при стійкій
втраті професійної працездатності за відсутності документів, а саме: колективного договору, середнього
заробітку неможливо. Позивач вважає за необхідне взяти Постанову Кабінету
Міністрів України № 225 від 07.03.2001 року "Про максимальну величину фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників,  оподаткованого  доходу
(  прибутку),  сукупного
оподаткового  доходу",

граничну суму заробітної плати з яких справляються страхові внески до
соціальних фондів". Де. Для найманих
працівників одноразова допомога складає 1600 грн. І цю суму збільшити у 5.5 рази= 8800грн.

Крім того, внаслідок каліцтва, позивач пережив моральні
страждання, порушений його
нормальний життєвий зв"язок і це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, позивач вважає, що
йому спричинена моральна шкода н суму
75000грн. і просить суд стягнути з відповідача на його користь одноразову
допомогу в сумі 8800грн., моральну шкоду в
сумі 75000грн., витрати на правову допомогу адвоката 100грн. і юриста 400грн.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і просив суд
стягнути з відповідача на його
користь одноразову допомогу в сумі 31920 грн. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 225 від 07.03.2001р. та № 494
від 11.04.2002 року і Постанови правління
Фонду за № 83 від 22.12.2005 року п.7.4.4 та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 80 000грн..

В судовому засіданні представник позивача підтримав
позовні вимоги, і просив суд
стягнути з відповідача на користь позивача одноразову допомогу в сумі 31920
грн. та у відшкодування моральної шкоди 80 000 грн.. Суду пояснив, що позивач з
1966 року працював у Криворізькому Центральному
Рудоремонтному заводі. У 1982 році при виконанні
трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок. Відповідно до висновку МСЕК від 07.05.1984 року позивачу встановлено 80%
втрати професійної працездатності.

У 2001 році особова справа позивача була передана до
відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.
Згідно ст. 21 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності",
позивач має право на відшкодування одноразової допомоги та моральної шкоди. Постановою Правління Фонду соціального
страхування за № 83 від 22.12.2005 року
встановлено Порядок призначення і виплати страхових виплат потерпілим, де
згідно п.1.2 зазначено, що дія цього Порядку поширюється і на осіб, яким
відшкодування шкоди було встановлено законодавством СРСР або законодавством
України. Крім того, позивач має
право на відшкодування моральної шкоди. Однак, відповідач відмовив позивачу у виплаті зазначених сум у добровільному порядку.

Представник відповідача проти позову заперечує, суду
пояснила, що позивач не надав суду доказів на підтвердження позову. Оскільки ст..
21 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", набрала чинності з 01.04.2001 року.

Представник третьої особи Криворізького центрального рудоремонтного
заводу в судове засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутності представника КЦРЗ, на підставі наданих документів.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач з 1966
року працював у Криворізькому центральному рудоремонтному
заводі. 18 серпня 1982 року з
позивачем стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджено актом про
нещасний випадок на виробництві № 45 від 17 серпня
1982 року ( а.с.9.10). Відповідно до висновку МСЕК від 19.04.1983 року позивачу встановлено 80% втрати професійної
і 60% втрати загальної працездатності та 2 група
інвалідності.

Відповідно до ч.З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у справі.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань, що призвели втрату працездатності», яким передбачено виплата одноразової
допомоги та моральної шкоди відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, вступив в дію з 01 квітня 2001 року.

Згідно роз'яснень п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4
від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику у справах про
відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні
строки, суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими
нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування
моральної шкоди при даному виді
правовідносин, коли набув чинності законодавчий акт, який визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих
випадках і коли були вчинені дії, якими заподіяна шкода.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу вперше була
встановлена стійка втрата
професійної працездатності у розмірі 80% висновком МСЕК від 19.04. 1983 року та позивач був визнаний інвалідом 2 групи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов про
відшкодування моральної шкоди
та одноразової допомоги до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань України в м. Кривому Розі, не підлягає
задоволенню. Пояснення представника позивача в тій частині, що згідно ст. 21
Закону України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", позивач
має право на відшкодування одноразової допомоги та моральної шкоди. Постановою Правління Фонду соціального страхування
за № 83 від 22.12.2005 року встановлено
Порядок призначення і виплати страхових виплат потерпілим, де згідно п.1.2
зазначено, що дія цього Порядку поширюється і на осіб, яким відшкодування шкоди
було встановлено законодавством СРСР або
законодавством України, є безпідставними, оскільки Закон України "Про загальнообов"язкове
державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" вступив в дію з 01 квітня
2001 року. Згідно п.З прикінцевих положень до зазначеного Закону, уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким
до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної ( немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я,
виплачується цими підприємствами, установами і організаціями.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України судові витрати
позивача не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладено, і, керуючись ст.ст. ст. 94
Конституції України, п.З прикінцевих
положень до Закону України "Про загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" , ст.ст. 10,11,
60, 212 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди, одноразової допомоги, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути
подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.