Справа № 22-6442                                            Головуючий у 1-й інстанції - Бондаренко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7   вересня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого -
Кабанченко О.А.

суддів -                   Пікуль
А.А.

Коротуна В.М.
при секретарі -
Кузнєцовій З.В.

розглянула у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 31 травня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
«Мережа магазинів горящих путівок, треті особи: Головне Київське міське
управління у справах захисту прав споживачів, ПП «ТФА-Турс», СЗАТ Авіакомпанія
«Міжнародні авіалінії України», ЗАО «Туристична компанія «Гамалія», ТОВ
«Авіаційна компанія «Роза вітрів» про захист прав споживачів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, стягнення пеня, зобов'язання внести зміни до
окремих частин договору про послуги у сфері туризму.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги,

встановила:

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2007 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Мережа магазинів горящих путівок»

Позивачем подана
апеляційна скарга на рішення суду, в якій ставиться питання про скасування
рішення з ухвалення нового рішення про задоволення позову. Позивач посилається
на те, що рішення постановлене без додержання вимог матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що 7 жовтня 2005 року між сторонами був укладений
договір №486 на комплексне туристичне обслуговування двох осіб за кордоном в
період з 16 по 30 жовтня 2005 року (тривалість туру 14 ночей) в Єгипті.
Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався надати позивачу
посередницькі послуги по видачі чартерних перевізних документів.

8   додатку №1 до договору про
туристичне обслуговування, що був укладений

між сторонами 7 жовтня 2005 року, було зазначено, що міжнародне повітряне
перевезення

з м. Києва до країни перебування мало бути виконане авіакомпанією МАУ о
6-30 год.

Відповідно до
умов договору №486 п. 11.1 у випадку неможливості організації туристичних
послуг в зазначені у додатку №1 до договору строки відповідач повинен
інформувати позивача про нові строки в письмовій формі або телефоном.

Авіаквитки, в яких був зазначений інший час авіарейсу, а саме час
відправлення з Києва о 17-50 год.,
позивач отримав за добу до здійснення рейсу.

Перевезення
позивача з Києва до Єгипту було виконано авіакомпанією «АероСвіт» у вказаний в
квитках час - 16 жовтня 2005 року о 17-50 год.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, яка була заподіяна внаслідок надання відповідачем
несвоєчасної інформації щодо

2

перенесення
часу вильоту з м. Києва, та пені за прострочення надання послуги, суд першої інстанції
виходив з того, що така шкода діями відповідача не була заподіяна позивачу, оскільки умови договору №486 на туристичне
обслуговування були виконані відповідачем в повному обсязі та у
встановлений строк.

Такий висновок
суду відповідає умовам договору, що був укладений між сторонами, та обставинам
справи, відповідно до яких позивач дізнався про зміну часу вильоту своєчасно,
як це передбачено п.11.1 договору.

До того ж, як вбачається з п. 7.6 відповідач не несе відповідальності за
зміни часу відправлення рейсу та пов'язані з цим зміни обсягів і
термінів надання туристичних послуг.

Доводи
апеляційної скарги про те, що у зв'язку із зміною часу відправлення рейсу
відбулося зменшення оплаченої позивачем тривалості відпочинку, не можуть бути
взяті до уваги, оскільки договором була визначена та позивачем оплачена
тривалість відпочинку з 16 жовтня 2005 року - 14 ночей, до Єгипту позивач
прибув 16 жовтня 2005 року о 21-55 годин, перебував на відпочинку з 16 по 30
жовтня 2005 року, як і було визначено договором про надання туристичних послуг.

Також є
необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідальність за
несвоєчасне перевезення повинен нести відповідач, а не перевізник, з тих підстав, що договір перевезення з останнім
позивач не укладав, оскільки відповідно до ч.2 ст. 910 ЦК України
укладення договору перевезення пасажира підтверджується видачею відповідного
квитка. Відповідно до умов договору №486 відповідач зобов'язався надати
позивачу лише посередницькі послуги по видачі чартерних перевізних документів.

Висновок суду
про відсутність підстав для задоволення інших позовних вимог -про внесення змін
до типових договорів про надання туристичних послуг, судова колегія визнає обгрунтованим
та таким, що відповідає обставинам справи. З відповіді головного управління у
справах захисту прав споживачів, на яке посилався позивач, вбачається, що
головним управлінням відповідачу надавався припис щодо приведення типового
договору у відповідність до вимог Закону України «Про захист прав споживачів»,
проте не вбачається які саме положення типового договору запропоновано привести
у відповідність до вимог Закону.

Порушень вимог
процесуального закону, які б стали підставою для скасування рішення суду, по
справі не встановлено.

З огляду на
наведене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги
та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст..
ст.. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2007 року залишити без
зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з
дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України..