Справа №2-173
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

16
травня 2007 року                                                              Совєтський
районний суд

Автономної
Республіки Крим

у складі:           головуючого                                     - судді Кордика С.В.

при
секретарі                                    -
Коль Н.О.

за
участю

представника
позивача                   ОСОБА_1

представника
відповідачки             ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Совєтський цивільну справу за позовом
Совєтського районного споживчого товариства до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 490 грн. 93 коп. та судових витрат у сумі 81 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 490 грн. 93 коп. та судових витрат у сумі 81 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що за розпорядженням позивача № 63 від 19 серпня
2005 року відповідачка була прийнята на роботу продавцем магазину АДРЕСА_1. З
відповідачкою був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. У
червні 2006 року при передачі товарно-матеріальних цінностей у магазині
АДРЕСА_1іншому продавцю за ОСОБА_3. залишився не прийнятий товар. Одну частину
товару відповідачка розвезла по іншим торговим точкам для його реалізації, а
іншу здала до рибного цеху для переробки. За розпорядженням позивача № 55 від
23 серпня 2006 року відповідачка була звільнена з роботи, тому здала останній
товарно-грошовий звіт, згідно з яким за нею залишився товар на суму 562 грн. 32
коп. Бухгалтером Совєтського районного споживчого товариства був складений
розрахунок природного збитку на суму 71 грн. 39 коп. При цьому відповідачка не
відзвітувалася на суму 490 грн. 93 коп., яку позивач просить стягнути з неї на
його користь.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що
оскільки з відповідачкою був укладений договір про повну матеріальну
відповідальність, то вона повинна відшкодувати позивачу шкоду у повному обсязі.
Також пояснила, що за умовами договору про колективну матеріальну
відповідальність, якій був укладений з відповідачкою, вона була зобов'язана
своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, які погрожують
збереженню товарно-матеріальних цінностей, однак відповідачка адміністрації
позивача не повідомила про те, що строк реалізації товару закінчився, чим
спричинила матеріальну шкоду.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надіславши на адресу суду
заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, за участю її
представника, що суд вважає за можливе. При цьому у попередньому судовому
засіданні і у судовому засіданні, яке відбулося 10 квітня 2007 року,
відповідачка позов не визнавала та поясняла, що нестачу позивачу вона не
спричиняла. Так, при її звільненні і передачі магазина іншому продавцю цей
продавець відмовився прийняти у відповідачки частину товару, у зв'язку з чим
частину неприйнятого товару відповідачка передала в інші магазини, а частину
відразу ж відвезла на склад позивача, де здала технологу ОСОБА_4 За час своєї
роботи продавцем відповідачка не порушувала правила зберігання товару в
магазині і за весь товар, якій був їй переданий для реалізації, відзвітувалася,
у зв'язку з чим вважає, що вона не спричиняла позивачу матеріальної шкоди.

Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши,
що вина його довірительки у спричиненні позивачу матеріальної шкоди не знаходить
свого підтвердження, оскільки нестачі вона не припускала. Так, при передачі
відповідачкою магазина іншої матеріально-відповідальної особі, тобто новому
продавцю, цей продавець відмовився прийняти у відповідачки частину товару. У
зв'язку з чим частина зазначеного неприйнятого товару була

передана до інших
магазинів, які належать Совєтському районному споживчому товариству, а частину
товару відповідачка передала до складу цього товариства і з цього часу ніякої
відповідальності за цей товар не повинна була нести, оскільки працювала у
позивача продавцем саме магазину АДРЕСА_1відповідала лише за товар, якій
знаходився у цьому магазині. Крім того, представник відповідачки також вважає,
що взагалі наявність матеріальної шкоди не доведена, оскільки у встановленому
порядку обстеження товару уповноваженими на це особами (товарознавцями) не
здійснювалося, при цьому вже після здачі відповідачкою товару на склад технолог
ОСОБА_4. без проведення у встановленому порядку обстеження і складання
необхідних документів визнав частину товару непридатною для використання і
віддав на корм собакам. Також представник відповідачки зазначив, що навіть при
доведеності того, що строк придатності товару для реалізації закінчився, не є
підставою для притягнення відповідачки до матеріальної відповідальності,
оскільки це відноситься до категорії нормального виробнично-господарського
риску. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачки вважає, що підставі
для задоволення позову відсутні.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, встановив:

відповідачка з 19 серпня 2005 року знаходилася у трудових відносинах з
позивачем, працюючи продавцем магазинуАДРЕСА_1 (а.с. 5). 23 серпня 2006 року
відповідачка була звільнена з роботи на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України за
згодою сторін (а.с. 6). Судом встановлено, що при звільнені відповідачки, новий
продавець, якій був прийнятий на роботу на робоче місце ОСОБА_3 відмовився
прийняти у неї частину товару, що не заперечується представником позивача та
підтверджується показами свідка ОСОБА_5., головного бухгалтера Совєтського
районного споживчого товариства та пояснювальною запискою товарознавця ОСОБА_6.
на ім'я голови правління зазначеного споживчого товариства. Крім того, з
зазначеної пояснювальної записки також вбачається, що неприйнятий у ОСОБА_3.
товар був частково відписаний у магазини №86 та №4, а інший, якій підлягав
обробки (оселедець, сало свіже, корейка свинна свіжа) був переданий на
відповідальне зберігання у рибний цех для переробки, а після цього відписаний у
роздрібну мережу для продажу. Таким чином, з зазначеного документу вбачається,
що нестачу товару відповідачка не припускала та здала частину неприйнятого
товару до складу позивача, а частина товару була відписана у інші магазини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4. показав, що працює на посаді
технолога Совєтського районного споживчого товариства і йому на склад ОСОБА_3.
привезла товар, а саме рибу, сало, корейку свинну. Якість товару свідку не
сподобилася, при цьому частину товару він відібрав для копчення, рибу-оселедець
віддав на корм собакам, а іншу частину товару ОСОБА_3. поступово брала зі
складу та реалізовувала. Також свідок пояснив, що на товар, який він віддав на
корм собакам, він ніяких документів не оформляв.

Як вбачається зі ст. 130 КЗпП України, покладання матеріальної
відповідальності на працівника можливе лише при спричиненні прямої дійсної
шкоди і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству винними протиправними
діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску.

Судом також встановлено, що за умовами договору про колективну матеріальну
відповідальність, укладеного позивачем з відповідачкою і іншим працівником,
якій на момент виникнення спірної ситуації звільнився, підставами для
притягнення працівника до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода,
спричинена нестачею, яка підтверджена інвентаризаційною відомістю (пункт 14).
Притягнення до матеріальної відповідальності здійснюється адміністрацією після
проведення ретельної перевірки причин виникнення шкоди, з врахуванням пояснень
працівників, а в необхідних випадках також висновків спеціалістів. Працівник
звільняється від відшкодування шкоди, якщо буде встановлено, що вона спричинена
не з його вини (п. 16 договору).

Аналізуючи сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, суд доходе
висновку, що вина відповідачки у спричинені матеріальної шкоди позивачу не
знаходить свого підтвердження. Так, судом об'єктивно встановлено, що фактичної
нестачі товарно-матеріальних цінностей відповідачка не припускала, при цьому
частина товару, який не був прийнятий новим продавцем, була відписана у інші
магазини позивача, а іншу частину товару відповідачка відвезла до склад
позивача і з цього часу не повинна була нести ніякої відповідальності за
переданий на склад товар, оскільки за умовами договору про матеріальну
відповідальність вона повинна

відповідати лише за схоронність товару, якій знаходився на її
безпосередньому робочому місці, тобто в магазині АДРЕСА_1. При передачі 14
червня 2006 року магазина АДРЕСА_1 від ОСОБА_3. іншої
матеріально-відповідальної особі, членами комісії дослідження товару на предмет
його придатності до реалізації не проводилось, у зв'язку з чим доводи
представника позивача про те, що ОСОБА_3. допустила за час своєї роботи порчу
товару не підтверджуються доказами. Відмітки у інвентаризаційному опису про те,
що частина товару має деякі недоліки, не підтверджує факт його непридатності до
реалізації і використання за призначенням. Крім того, у зазначеному опису
відсутні відмітки про те, внаслідок чого товар мав ці недоліки (порушення
правил зберігання чи закінчення строку реалізації). Також судом встановлено, що
частина товару, якій відповідачка здала на склад, був переданий на корм
собакам, без проведення його дослідження на предмет придатності для реалізації,
без складення документів про переведення товару на корм тваринам, без
зазначення кількості та асортименту товару, якій був переданий на корм.

Враховуючи
викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого позову.

Доводи представника позивача і покази свідка ОСОБА_7. в тій частині, що ОСОБА_3., повинна була
прийняти усі можливі заходи для того, щоб реалізувати товар до закінчення
строку його придатності, а після закінчення цього строку повідомити про це
адміністрацію не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки
позивачем не надано доказів того, що проводилося обстеження товару на предмет його
придатності для подальшої реалізації і виявлення умов, за яких товар став
непридатним для реалізації (закінчення встановленого строку зберігання чи
порушення умов його зберігання). Більш того, збитки, яке несе торгове
підприємство у зв'язку з тим, що призначений для реалізації товар став
непридатним внаслідок закінчення строку його реалізації, відноситься до
категорії нормального виробнично-господарського риску, що у відповідності з ч.4
ст. 130 КЗпП України виключає матеріальну відповідальність працівника.

Доводи представника позивача про те, що відповідачка повинна нести повну
матеріальну відповідальність за спричинену шкоду не можуть бути підставою для
задоволення позову, оскільки обов'язковим елементом такої відповідальності є
наявність вини працівника, при цьому вина відповідачки не доведена.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати
відшкодуванню не підлягають, оскільки рішення прийняте не на його користь.

На підставі ст.ст. 130, 134, 138, 232 КЗпП України, керуючись ст.ст. 5, 10,
57, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Совєтського районного споживчого товариства до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 490 гривень 93 копійок та судових
витрат у сумі 81 гривня - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим шляхом подачі апеляційної скарги через Совєтський районний суд Автономної
Республіки Крим протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне
оскарження, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення
рішення суду. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подаються до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Совєтський районний суд АР Крим.

Рішення набуває законної сили після
закінчення десятиденного строку, передбаченого

для подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було

подано, та двадцятиденного строку
для подання апеляційної скарги, який вираховується з дня

подачі заяви про апеляційне оскарження..