Справа № 2-708/2007 г.
РІШЕННЯ

іменем    України

м. Донецьк                                                                                                                  19 квітня 2007 р.

Петровський районний суд м. Донецька у складі: головуючий - суддя Сліщенко
Ю.Г., при секретарі Тросовій М.О., за участю позивачів-відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_6, відповідача-позивача
ОСОБА_5, її представника ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу за позовною заявою

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5про виселення; по зустрічному позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та
про визнання права власності на 34 частки квартири, -

Встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 звернулися до суду
з позовом до ОСОБА_5 про виселення з квартири.

Позов мотивовано тим, що у 1999
р. вони мали намір продати відповідачу належну їм квартируАДРЕСА_1 за 2 тис.
американських доларів, про що була усна домовленість. Відповідач дала аванс у
сумі 5116 грн. та
з їхньої згоди вселилася в указану квартиру, де проживає по теперішній час. Рішенням
Петровського районного суду м. Донецька від 25.12.00 р. у позові ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу цієї квартири було відмовлено, а з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 стягнуто 5116 грн. 38 коп. Рішення є чинним. Просять виселити
відповідача ОСОБА_5 зі спірної квартири.

ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, та ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та про визнання права власності
на 34 частки спірної квартири.

Позов мотивовано тим, що в порядку виконання рішення Петровського районного
суду м. Донецька від 25.12.00
р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 29
листопада 2001 р. в
рахунок боргу на суму 5116
грн. передали їй, ОСОБА_5, 34 частки спірної квартири, ключі та
правовстановлюючі документи на квартиру. Одразу після цього вона, ОСОБА_5,
вселилася в указану квартиру та проживає в ній до теперішнього часу. Квартира
до теперішнього часу зареєстрована на сім*ю ОСОБА_1. Просить визнати угоду між
нею, ОСОБА_5, та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про передачу у власність 34 часток
квартириАДРЕСА_1 дійсною та визнати за нею, ОСОБА_5, право власності на 34
частки вказаною квартири.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 свій
позов підтримала, просить його задовольнити, а позов ОСОБА_5 не визнала. Суду
пояснила, що дійсно 29 листопада
2001 р. вона
написала ОСОБА_5 розписку, текст якої їй диктувала ОСОБА_5 в присутності
державного виконавця ОСОБА_8 Оскільки на той час у неї не було можливості
сплатити борг у сумі 5116
грн., вона підписала текст, на якому наполягала ОСОБА_5 Фактично вона мала
намір згодом назбирати необхідну суму та сплатити борг. Наміру на відчуження
квартири у неї не було. її чоловік ОСОБА_2 у 2001 р. не був згоден на відчужування квартири чи її частки.

Позивач-відповідач
ОСОБА_2 свій позов підтримав, просить його задовольнити, а позов ОСОБА_5 не
визнав. Суду пояснив, що, оскільки у 1999-2000 р. ОСОБА_5 так і не змогла їм
виплатити суму за купівлю-продаж їхньої квартири, за яку вони з нею
домовлювалися, починаючи з 2001 р. він був категорично проти продажу ОСОБА_5
своєї квартири, згоду на відчужування квартири або її частки він членам своєї
сім'ї не давав. До осени
2006 p.
він декілька років був на заробітках, а коли повернувся, то з'ясував, що
його права на квартиру порушені, тому звернувся до суду.

Позивач-відповідач ОСОБА_3 свій позов підтримав, просить його задовольнити,
а позов ОСОБА_5 не визнав. Суду пояснив, що, 29 листопада 2001
р. він дійсно написав у присутності
держвиконавця розписку, текст якої йому було продиктовано. Він покладався на
дії своєї матері.

Позивач-відповідач ОСОБА_2 свій позов підтримав, просить його задовольнити,
а позов ОСОБА_5 не визнав. Суду пояснив, що 29.11.01 р. йому було13-ть років та про оспорювань угоду йому на
той час нічого не було відомо. Зараз йому все відомо зі слів батьків.

Відповідач-позивач
ОСОБА_5 позов сім'ї ОСОБА_1 не визнала, свій позов підтримала, наполягає на
його задоволенні. Суду пояснила, що 29
листопада 2001 р.
ОСОБА_1 та її старший син ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 25.12.00 р. про сплату
боргу у сумі 5116 грн.
передали їй, ОСОБА_5, 34 частки спірної квартири, написавши про це розписки,
передали ключі та правовстановлюючі документи на квартиру. Одразу після цього
вона, ОСОБА_5, вселилася в указану квартиру та проживає в ній до теперішнього
часу. Нотаріально угода не посвідчувалася. Згоду на цю угоду ОСОБА_2 не давав.

Позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а в задоволенні позову
ОСОБА_5 необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що угода від 29
листопада 2001 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стосовно передачі ОСОБА_5 34 часток квартириАДРЕСА_1 в
рахунок погашення боргу не відповідає вимогам закону тому не може бути визнана
дійсною, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та відмови в задоволенні позову ОСОБА_5

До такого
висновку суд дійшов на підставі пояснень сторін та їх представників, показань
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та дослідивши письмові докази: ксерокопію
паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно яких вони знаходяться у шлюбі з 1981 р. по теперішній час; ксерокопію
свідоцтва про право власності та довідки КП БТІ м. Донецька, згідно яких
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 є співвласниками спірної квартири
їх частки не визначені, не виділені; ксерокопії рішення Петровського районного
суду м. Донецька від 25.12.2000 p., згідно якого
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто 5116 грн. 38 коп.; ксерокопію розписки
ОСОБА_3 від 29.11.01 р. згідно якої він згоден на продаж його 14 частки
вказаної квартири; ксерокопію розписки ОСОБА_1 від 29.11.01 p.,
згідно якої вона віддає (кому не відомо) 34 частки спірної квартири в рахунок
погашення боргу у сумі 5116 грн. та при першій можливості укласти договір
купівлі-продажу ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що в її провадженні, як
державного виконавця, знаходилося виконавче провадження за рішенням суду від
25.12.2000 р. У її присутності ОСОБА_1 в рахунок боргу на суму 5116 грн.
написала розписку про передачу ОСОБА_5 34 часток спірної квартири. З цих
підстав виконавче провадження було закрито.

Свідок ОСОБА_9 суду показала,
що чула, як ОСОБА_5 зверталася до якоїсь жінки про оформлення квартири.

Свідок ОСОБА_10
суду дав аналогічні показання.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ЦК (1963) володіння,
користування та розпорядження майном, яке знаходиться у загальній частковій
власності провадиться за згодою всіх учасників, а у разі їх незгоди - спір вирішується
судом.

Згідно зі ст. 391 ЦК (2004) власник майна
має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК (2004) розпорядження
майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути
висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відчужування
частки квартири потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації.
ОСОБА_2 у листопаді 2001
р. не давав своєї згоди ОСОБА_1 на укладення будь-якого договору про
відчужування частки їх сумісної квартири. За таких обставин ОСОБА_1 29 листопада 2001 р. не мала
передбачених Законом підстав укладати з ОСОБА_5 будь-які угоди про відчужуванню
частки або всієї квартири без нотаріально посвідченої згоди її чоловіка.

Саме за цих
обставин суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_5, як підставу та
обґрунтування свого позову, на те, що 29
листопада 2001 р.
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, підтверджених письмовими
доказами, оскільки одна із сторін (ОСОБА_2) ні про що із ОСОБА_5 не
домовлялася.

Починаючи з 29 листопада 2001 р. і до
теперішнього часу за дозволом ОСОБА_1 у спірній квартирі проживає ОСОБА_5 Спір
про її виселення виник восени 2006
р. ОСОБА_5, користуючись спірною квартирою сім'ї ОСОБА_1 та не виселяючись
із неї, тим самим перешкоджає сім'ї ОСОБА_1 у здійсненні ними права на
користування та розпорядження своїм майном, що є підставою для усунення
вказаної перешкоди шляхом виселення ОСОБА_5 з усіма членами сім'ї та майном без
надання іншого житлового приміщення.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 113
ч.1 ЦК (1963), ст.ст. 369 ч.2, 391, ст.ст. 213-215 ЦПК, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Висилити ОСОБА_5
з квартириАДРЕСА_1.

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
угоди дійсною та про визнання права власності на 34 частки квартири - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана

протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.