УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20
листопада 2007 року                                                                                   м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого   - Вадовської Л.М. ,

суддів         - Гайворонського С. П.,

Сегеди С. М. ,

при
секретарі - Кодінцевій С.
В.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого
акціонерного товариства «Україна»,
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Овідіопольському районі Одеської області,
відділення Пенсійного фонду України в Овідіопольському районі Одеської
області про встановлення факту каліцтва на виробництві за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в Овідіопольському районі
Одеської області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області
від 20 липня 2007 року,  -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1,  звернувшись 7 серпня 2006 року
до суду з вищеназваним позовом,
вказав,  що 24 грудня 1985 року на
робочому місці в колгоспі ім.
Дзержинського (нині ЗАТ «Україна») при перевертанні возу з кіньми,  якими управляв,  отримав перелом стегна лівої ноги. Після лікування
йому було встановлено інвалідність без визначення проценту втрати
працездатності. Він повернувся до роботи і працював до 1999 року. З 2000 року є
інвалідом третьої групи,  не працює,  отримує пенсію по інвалідності. Позивач
зазначив,  що 25 грудня 1985 року в
колгоспі щодо вищезазначеного травмування було складено акт розслідування
нещасного випадку. Невідповідність акту по формі та змісту вимогам закону,  перешкоджає йому отримувати пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач просив в
судовому порядку визнати факт отримання ним 24 грудня 1985 року каліцтва на
виробництві при виконанні трудових обов'язків в колгоспі ім.  Дзержинського.

Відповідач
відділення виконавчої дирекції ФССНВ України в Овідіопольському районі Одеської
області позов не визнав.

Відповідачі
ЗАТ «Україна»,  відділення Пенсійного
фонду України в Овідіопольському районі Одеської області пояснень у справі не
давали.

Справа №
22 ц - 4564 - 2007                                                          Категорія
21

Головуючий у
першій інстанції Куркан М. М.                           Доповідач Вадовська
Л.М.

Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2007 року позов
задоволено. Встановлено,  що ОСОБА_1 24
грудня 1985 року отримав каліцтво на виробництві - в колгоспі ім.  Дзержинського (нині ЗAT
«Україна») у вигляді перелому лівого стегна.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції ФССНВ України в
Овідіопольському районі Одеської області просить рішення скасувати,  ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність
рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду,
заслухавши пояснення,  дослідивши
докази,  колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду і передачі справи на новий розгляд з таких
підстав.

Позов
може бути пред'явлений до кількох відповідачів. Кожен із відповідачів щодо
другої сторони діє в цивільному процесі самостійно ( ст. 32 ЦПК України).

Порядок
заміни неналежного відповідача,
залучення співвідповідачів визначено
ст. 3З ЦПК України.

Відповідно
до  ст. 31 ЦПК України позивач має право
протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову,  збільшити або зменшити розмір позовних вимог,  відмовитися від позову.

У разі
відмови позивача від позову суд після роз'яснення стороні наслідків відповідних
процесуальних дій приймає відмову від позову і закриває провадження у справі (
ст. 174,  п.3 ч.1  ст. 205 ЦПК України).

Із
матеріалів справи колегією суддів встановлено,
що позивач ОСОБА_1 пред'явив позов до кількох відповідачів,  а саме закритого акціонерного товариства
«Україна»,  відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Овідіопольському районі Одеської
області,  відділення Пенсійного фонду
України в Овідіопольському районі Одеської області. Протягом розгляду справи в
суді першої інстанції позивач підстав чи предмету позову не змінював,  від позовних вимог щодо жодного з
відповідачів не відмовлявся. На порушення процесуальних прав позивача суд
першої інстанції з власної ініціативи поставив на розгляд учасників процесу
питання про виключення із числі відповідачів відділення Пенсійного фонду
України в Овідіопольському районі Одеської області та постановив з цього
питання протокольно ухвалу,  якою
виключив відділення ПФУ з числа відповідачів у справі,  що діючим ЦПК не передбачено (а.с. 57).

Позивач
з заявою про відмову від позовних вимог щодо відповідача відділення Пенсійного
фонду України в Овідіопольському районі Одеської області до суду ні усно,  ні письмово не звертався. Суд таку відмову не
приймав і окремим процесуальним документом,
а не протокольно,  ухвалу про
закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до відділенні
ПФУ в Овідіопольському районі Одеської області не постановляв. За таких
обставин,  суд,  дійшовши при вирішенні спору висновку,  що один з відповідачів є неналежним,  мав в позові щодо цього відповідача
відмовити,  про що мотивувати та
зазначити в мотивувальній та резолютивній частинах рішення.

Ухваливши
рішення без повідомлення належним чином про час і місце судових засідань
відділення Пенсійного фонду України в Овідіопольському районі Одеської
області,  як відповідача згідно заявлених
та не змінених позивачем позовних вимог,
та відповідно за відсутності представника цього відповідача,  суд першої інстанції допустив порушення норм
процесуального права,  що згідно п.3
ч.1  ст. 311 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду і передачі справи на новий розгляд.

Із
матеріалів справи встановлено,  що
позивач ОСОБА_1 у 1985 році працював в колгоспі ім.  Дзержинського. Нещасний випадок трапився 24
грудня 1985 року в 17.00 годин. 25 грудня 1985 року за результатами розслідування
нещасного випадку складено акт,  який по
формі та змісту не відповідає вимогам,
визначеним в діючому на той час Положенні про розслідування та облік
нещасних випадків на виробництві ,
затвердженому постановою Президії ВЦРПС 13 серпня 1982 року № 11-6 (а.с.
5). ОСОБА_1 працював до 10 травня 1999 року (а.с.  11-12). Щомісячну грошову суму компенсації
втраченого заробітку не отримував. З 15 березня 2000 року є інвалідом третьої
групи безстроково,  процент втрати
працездатності не визначено.

Позивач звернувся
до суду з позовом про встановлення факту каліцтва на виробництві. Позивач
вважає,  що має право на отримання пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві,  однак перешкодою цьому є неправильної форми
та змісту акт розслідування нещасного випадку.

Пенсія
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві є виплатою,  яку Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно зі  ст. 21 Закону «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності» (далі Закон) зобов'язаний провести у разі настання страхового
випадку.

Зі
змісту заперечень відділення виконавчої дирекції Фонду вбачається,  що окрім невідповідності акту розслідування
нещасного випадку встановленій формі,
Фонд вважає недоведеним настання страхового випадку.

З огляду
на викладене,  спірним є право на
відшкодування шкоди страховими виплатами і це відшкодування пов'язується
Законом із наявністю факту нещасного випадку на виробництві,  який спричинив втрату особою працездатності.
Нещасним випадком є обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи середовища,
що сталися у процесу виконання ним трудових обов'язків,  унаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю.

Позивачем
пред'явлення вимог про встановлення факту каліцтва на виробництві мотивовано
неправильними змістом та формою акту розслідування нещасного випадку. Такі вимоги
взаємопов'язані з вимогами про відшкодування шкоди,  заподіяної ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків,  тому підлягають
вирішенню в одному провадженні. У справі про відшкодування шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я
при виконанні ним трудових обов'язків,
суд відповідно до  ст. 57 ЦПК
України зобов'язаний дати оцінку всім доказам,
якими обґрунтовуються позовні вимоги або заперечення проти позову,  в тому числі й актові про нещасний
випадок,  незалежно від того,  чи оспорювалась його правильність до
пред'явлення позову.

Суд
першої інстанції не звернув увагу на те,
що спірним є право на відшкодування шкоди страховою виплатою - пенсією
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві,  та не роз'яснив стороні право звернутися до
суду з такими вимогами,  не попередив про
наслідки не вчинення цієї процесуальної дії,
чим порушив положення ч.4  ст. 10 ЦПК
України.

Зазначені
порушення призведи до того,  що не всі
взаємопов'язані вимоги було пред'явлено та вирішено. Зважаючи на те,  що вимоги про встановлення факту каліцтва на
виробництві не вирішують спору про відшкодування шкоди,  що фактично виник,  ухвалене рішення на підставі п.5 ч.1  ст.
311 ЦПК України підлягає скасуванню,
а справа передачі до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому
розгляді справи на виконання вимог ч.4
ст. 10 ЦПК України слід роз'яснити позивачу необхідність уточнення
позовних вимог та наслідки не вчинення ним цієї процесуальної дії,  визначитись з колом осіб,  які мають брати участь у справі. При

розгляді
спору по суті дотриматись вимог норм процесуального права щодо належного
повідомлення всіх учасників процесу про час і місце судових засідань,  рішення ухвалити на підставі належних та
допустимих доказів.

Керуючись  ст. 303,
п.5 ч.1  ст. 307,  п.п.3,
5 ч.1  ст. 311,   ст. 313,
п.2 ч.1  ст. 314,   ст.
ст. 315,  317, 319 ЦПК України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Овідіопольському районі Одеської області - задовольнити частково.

Рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2007 року -
скасувати,  справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.