Справа
№ 22ц-2083/2007 р.                      Головуючий у 1 інстанції
Доповідач у 2 інстанції Даценко Л.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі: головуючого судді Приходька К.П. суддів Даценко
Л.М. ,  Хопти С. Ф. при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 квітня
2007 р. в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному
майні,  -

встановила:

У грудні
2006 р. позивач звернувся до суду з названим позовом,  посилаючись на те,  що згідно договору дарування від 14.06.2006 р.
він є власником 5/6 частин жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Власником
1/6 частини зазначеного будинку є відповідач згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Оскільки
частка відповідача є незначною і ця частка не може бути виділена відповідачу в
натурі,  спільне володіння і користування
зазначеним майном є неможливим,  тому
позивач просив припинити право відповідача на 1/6 частку у спільному майні і визнати
за ним право власності на зазначену частину цього будинку,  зобов'язавши його сплатити відповідачу
грошову компенсацію в сумі 2163 грн.

Рішенням
Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 квітня 2007
р. позов задоволено.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення та неправильне застосування судом
норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню,  а рішення
суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позову з таких підстав.

Припиняючи
право відповідача в спільному майні та визнаючи за позивачем право власності на
1/6 частину будинку АДРЕСА_1,  яка
належить ОСОБА_1,  суд обґрунтовував свої
висновки тим,  що частка відповідача є
незначною і не може бути виділена відповідачу в натурі,  спільне володіння і користування зазначеним
майном є неможливим,  у випадку
припинення права відповідача на зазначену частку,

останньому не буде завдано істотної шкоди як співвласнику в
будинковолодінні.

Проте з
такими висновками суду повністю погодитись не можна,  оскільки суд дійшов їх без належного
з"ясування обставин справи і в порушення вимог чинного законодавства.

Згідно  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно з
законом.

Обгрунтованим
є рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин,  на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно  ст.
365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною,  спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його сім"ї.

Суд
постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за
умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Встановлено,  що згідно договору дарування від 14.06.2006
р. позивач є власником 5/6 частин жилого будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1.

Власником
1/6 частини зазначеного будинку є відповідач згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21.04.2006 р.

Встановлено,  що згідно свідоцтва про право власності на
житло від 20.11.1997 р. ОСОБА_1,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної
власності квартира АДРЕСА_2 (а. с.
9,  29)

Позивач
всупереч вимогам ч.3  ст.  10 та
ст.  60 ЦПК України не надав суду
доказів тим обставинам,  що частка
відповідача у спільному майні є незначною і ця частка не може бути виділена
відповідачу в натурі,  річ є
неподільною,  спільне володіння і
користування зазначеним майном є неможливим,
таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам останнього.

Також
позивач не надав суду доказів тому,  що
він відповідно до вимог ч. 2  ст.  365 ЦК
України попередньо вніс вартість цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім
того,  в порушення вимог  ст.
ст.  213,  215 ЦПК України щодо обґрунтованості рішення
суду,  ухвалення його на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин справи,
зазначення мотивів,  з яких суд
вважає встановленою наявність або відсутність фактів,  якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення,  суд першої інстанції не
з"ясував ці обставини та не встановив про них у рішенні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає,  що суд безпідставно прийшов до висновку про
задоволення позову.

За таких
обставин колегія суддів вважає,  що
доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу,  рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
відповідно до вимог  ст.  309 ЦПК України.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
309,  313,  314,
316,  317,  319 ЦПК України,  колегія суддів ,  -

Вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 квітня
2007 р. скасувати і ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на
частку у спільному майні відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.