Верховний Суд України
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-1946/07                              Головуючий
у 1-й інстанції: Трофимова
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14
червня 2007 року                                                                              м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                                  Бєлки В.Ю.

Суддів:                                                              Осоцький
І.І.,  Кримської О.М.

При
секретарі:                                                  Череватій
О.В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.  Запоріжжя від 16 березня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення його в цю
квартиру,  та визначення порядку
користування квартирою між співвласниками,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2006 р. ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні
квартирою шляхом вселення його в цю квартиру,
та визначення порядку користування квартирою між співвласниками.

В позові
зазначав,  що згідно рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 11.11.2005р. та ухвали цього ж суду від 01.12.2005р.
позивачу належить на праві власності 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 у порядку
спадкоємства по заповіту після смерті його бабусі - ОСОБА_4,  а відповідачу -5/8 частин цієї квартири.

Загальна
площа квартири становить 53, 11 кв. м,
жила площа - 37, 59 кв. м,  1
кімната -23, 58 кв. м,  2 кімната - 14,
01 кв. м.

Між
сторонами є спір про порядок користування квартирою. На пропозицію позивача
викупити його частку відповідача чи обміняти квартиру , останній не
реагує,  до квартири його не впускає.
Відповідач фактично користується часткою позивача в квартирі.

Сторони не є членами однієї сім'ї. Квартира
розташована на 2-му поверсі 4-х поверхового будинку,  зробити окремий вихід із неї,  провести її розділ на дві ізольовані квартири
неможливо.

Посилаючись
на ці обставини,  позивач просив суд
вселити його у спірну квартиру,
зобов'язати відповідача усунути перешкоди в її користуванні шляхом
надання йому ключа від вхідної двері,  та
визначити порядок користування вказаною квартирою,  випливши йому жилу кімнату №3,  площею 14, 1 кв. м. ,  а відповідачу-жилу кімнату №2,  площею 23, 58 кв. м.  у сумісному
користуванні залишити: коридор №1 площею 5, 06 кв. м,  кухню №2 площею 8, 02 кв. м,  туалет №5 площею 1, 35 кв. м.

У жовтні
2006р. ОСОБА_3 подав
заяву про уточнення позовних вимог,  в
якій вказував,  що у зв'язку з проведеною
по справі у вересні 2006р. судовою будівельно-технічною експертизою були
проведені нові заміри площі приміщень,
тому з урахуванням цих змін позивач просив суд усунути перешкоди в
користуванні квартирою шляхом вселення його в цю квартиру,  надання йому ключа від вхідної двері,  та визначити порядок користування вказаною
квартирою виділив йому жилу кімнату №3 площею 11, 7 кв. м. ,  а відповідачу жилу кімнату №2,  площею 23, 5 кв. м.  У сумісному
користуванні залишити: коридор №1 площею 5, 2 кв. м,  кухню №2 площею 7, 3 кв. м,  ванну кімнату №5 площею 2, 7 кв. м,  туалет №6 площею 1, 4 кв. м. ,  вхід до квартири.

Стягнути
з відповідача на користь позивача витрати на проведення судової експертизи -
958 грн. 42 коп.,  витрати по сплаті
держмита - 8 грн. 50 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 7 грн. 50 коп.,  а
всього 974 грн. 42 коп.

Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 16 березня 2007 року позов задоволено частково.

Усунено
перешкоди у користуванні житловим приміщенням: вселено ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1 та зобов'язанои ОСОБА_1 передати ОСОБА_3 ключі від вхідної двері
вказаної квартири.

Визначено
порядок користування вказаною квартирою:

виділено
у користування ОСОБА_3 на 3/8
частини його частки - житлову кімнату №3 площею 11, 7 кв. м з остаточною
балансовою вартістю 2795 грн.,  що
складає 16/50 частини квартири та менше визначеного остаточною балансовою
вартістю на 444 грн.;

виділено
у користування ОСОБА_1 на 5/8 частини його частки - житлову кімнату №2 площею
23, 5 кв. м,  балкон площею 0, 97 кв.
м,  загальною площею з балконом 24, 47 кв. м з остаточною
балансовою вартістю 5845 грн.,  що
складає 34/50 частини квартири та більше визначеного остаточною балансовою
вартістю на 444 грн.

В
спільне користування співвласників ОСОБА_3
та ОСОБА_1 виділено: коридор №1 площею 52 кв. м,  кухню №4 площею 7, 3 кв. м,  ванну кімнату №5 площею 2, 7 кв. м,  туалет №6 площею 1, 4 кв. м,  загальною площею 16, 6 кв. м з остаточною
балансовою вартістю 3965 грн.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати: 958 грн. 42 коп. -витрати на проведення судової
будівельно-технічної експертизи,  витрати
по сплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7 грн. 50 коп.,  а всього 974 грн. 42 коп.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
першої інстанції,  посилаючись на
неправильне застосування при його ухвалені норм матеріального права,  та ухвалити нове рішення,  яким в позові ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб,  які брали участь у справі,  дослідивши обставини справи в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
-формальних міркувань.

З
матеріалів справи вбачється,  що згідно
рішення Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 11 листопада 2005 року за ОСОБА_3 визнано право власності
на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1,  а за
ОСОБА_1 - на 5/8 частини цієї квартири ( а.с. 5-8),  про що свідчить витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3 (а.с.
9).

Таким
чином,  спірна квартири належить сторонам
на праві спільної часткової власності.

Згідно
п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "
Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності
",  якщо квартира є спільною
сумісною чи спільною частковою власністю,
на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в
натурі,  якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами,  які можуть використовуватись як окремі
квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку
може бути вставовлено порядок користування приміщеннями квартири,  якщо про це заявлено позов.

У
висновку судової будівельно-технічної експертизи ОП ЗМБТІ від 26.09.2006 року (
а.с. 59-78),  запропоновано єдиний
варіант визначення порядку користування спірною квартирою,  іншого варіанту про визначення порядку
користування квартирою не надано.

Відповідач
погодився з таким висновком і ним не спростовано цей висновок у встановленому
законом порядку.

Зважаючи
на вищевивикладене,  колегія суддів
вважає,  що суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку щодо визначення порядку користування спірною квартирою.

Доводи
апелянта про те,  що судом не усунено
протиріччя стосовно даних про розміри кімнат у спірній квартирі,  є неспроможними.

Із
схематичного плану спірної квартири видно,
що в ній було зроблено переобладнання ,
у результаті чого і зменшився розмір кімнат. Як було з'ясовано в ході
судового розгляду справи,  таке
переобладнання зроблено відповідачем.
Даних,  що переобладнання було самовільним
,  матеріали справи не містять.

Крім
того,  позивач погодився з такими
розмірами кімнат,  вважає,  що цим не порушуються його житлові
права,  не наполягав на приведенні
квартири в первічний стан .

Суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,  поданим відповідно до цього
Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участьу справі.

Будь-яких
позовних вимог стосовно вищеназваних обставин,
сторонами до суду не заявлялись.

Посилання
апелянта на те,  що позивачем не надано
доказів про чинення перешкод в користуванні власністю зі сторони
відповідача,  є голослівними,  оскільки в судовому засіданні суду першої
інстацнії представник відповідача не заперечував той факт,  що у позивача відсутні ключі від вхідної
двері,  та заперечував проти вселення
позивача в спірну квартиру.

До того
ж,  факт чинення відповідачем перешкод в
користуванні власністю,  яка належить
позивачу,  підтвердили допитані в суді
першої інстанції свідки.

Крім
того,  колегія суддів вважає,  що висновок суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог щодо вселення в спірну квартиру одного з
співвласників,  а саме позивача по
справі,  не суперечить змісту  ст.  48
Закону України " Про власність" щодо обсягу і форми захисту
порушеного права власності.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що рішення суду першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують
його законність,  підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись  ст.
ст. 307, 308 , 316,  317,  319
ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника    ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 16 березня 2007 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців .