Верховний Суд України
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-2882 /07                                                             Головуючий
Суддя-доповідач : Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„15
" серпня    2007 року                                                                             м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого   Бондара В.О.

Суддів                  Кримської О.М.

Маловічко С. В.
При секретарі  Белименко С. В.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Орджонікідзевського районного суду м.  Запоріжжя від «20» червня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ( третя особа: третя Запорізька державна
нотаріальна контора м.  Запоріжжя,  приватний нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 ) про визнання заповіту недійсним,

встановила:

У травні
2006 року ОСОБА_2  звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 ( третя особа: третя Запорізька державна нотаріальна контора
м.  Запоріжжя,  приватний нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 ) про визнання заповіту недійсним.

В позові
зазначав,  що 05.12.2005 року померла
його мати - ОСОБА_4. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді
квартири АДРЕСА_1.

У
встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з проханням
видати свідоцтво про спадщину за законом,
але державний нотаріус третьої Запорізької державної нотаріальної
контори м.  Запоріжжя направив листа ,  з якого випливає,  що він такого права немає.

ОСОБА_2
повідомили,  що його мати - ОСОБА_4
залишила заповіт,  посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3. 04 жовтня 205
року за р. № 1460,  згідно якого все своє
майно заповіла його рідній сестрі - ОСОБА_1 - відповідачці по справі.

Позивач не
згоден з заповітом,  оскільки у його
матері була паралізована права

сторона тіла,  вона не розмовляла,  людей не впізнавала,  потребувала постійного стороннього догляду і
померла після другого інсульту.

Посилаючись
на ці обставини,  просить суд визнати
заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3. 04 жовтня 2005 року за р. номером 1460,  у зв'язку з тим,  що волевиявлення заповідача не було вільним і
не відповідало його волі.

У червні
2007 року позивач уточнив позовні вимоги та просив також визнати за ним право
власності на 12 частину спадкової квартири ,
що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Ухвалою
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 20 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за
ним права власності на 12 частину квартири,
яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 залишено без_розгляду.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 20 червня 2007 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1,  посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3. 04
.10.2005 року № 1460.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання юридичною допомоги у
розмірі 1000 грн.

Не
погоджуючись з таким рішенням,  ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу,  в якій
посилаючись на порушення судом норм матеріального права,  просить рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши
доповідача,  пояснення осіб,  які брали участь у справі,  дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги ,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до положень пункту 1 частини 1 статті 307, 308 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Згідно  ст.
1257 ЦК України
за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним,  якщо буде встановлено,  що волевиявлення заповідача не було вільним і
не відповідало його волі.

З
матеріалів справи вбачається,  що
04.10.2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_3. було посвідчено заповіт ОСОБА_4
на користь своєї доньки - ОСОБА_1.

Судом встанволено,  що ОСОБА_4 у
січні 2000 року перенесла ішемічний інсульт,
а

в травні 2005 року - повторно перенесла ішемічний інсульт,  лікувалась в неврологічному

відділенні 6-ї міської лікарні.

05.12. 2005 року ОСОБА_4 померла у віці 75 років ,  про що зроблено відповідний

запис за №  10970 у Запорізькому
міському відділі реєстрації актів цивільного стану

Запорізького обласного управління юстиції (а.с. 34)

Згідно
акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 639 від
30.10.2006 року ОСОБА_4,  1930 року
народження,  на момент складання заповіту
-04.10.2005 року,  виявляла ознаки
судинної деменції. Ступінь порушень,  які
маються,  виражена настільки
сутєєво,  що позбавляли ОСОБА_4 можливості
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту -
04.10.2005 року. За своїм психічним станом ОСОБА_4 не могла усвідомлювати усну
мову,  виказувати свої думки та бажання
(а.с. 71-78)

До того ж,  з пояснень свідків видно,  що волевиявлення на складання заповіту на
ім'я ОСОБА_1 виходило не від заповідача - ОСОБА_4,  а саме від її доньки - ОСОБА_1,
яка довільно трактувала жести матері щодо бажання
останньої скласти заповіт на її користь. Як зазначено у вищеназваному акті,  у ОСОБА_4 була ослаблена пам'ять,  порушена орієнтировка на місці,  часі,
була відсутність вербального контакту (а.с. 77).

Під час
складання заповіту,  питання нотаріуса
були поставлені заповідачу таким чином,
що виключало можливість надання самостійної відповіді ОСОБА_4 про її
бажання скласти заповіт на ту чи іншу особу.

Показання
свідків щодо психічного стану заповідача не можуть бути прийняті до уваги,  так як вони не є медичними працівниками,  не обізнані в області медицини,  та могли помилятись про дійсний стан здоров'я
ОСОБА_4 ,  про що свідчать їх суперечливі
пояснення.

Таким
чином,  задовольняючи позовні
вимоги,  суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те,  що при
складанні заповіту ОСОБА_4,  не було
вільним волевиявлення заповідача та не відповідало її волі.

За таких обставин,  колегія суддів
вважає,  що рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують
його законність,  підстав для скасування
не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307, 308,
313,  315,  317 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 20 червня 2007 року по даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох
місяців.