Справа № 22-ц-2387/2007                                                Головуючий
у І інстанції Бакуменко Л.А.
інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Київської області у складі: головуючого: Яворського М.А. суддів: Березовенко
Р.В., Лащенко В.Д. при секретарі: Левочко І.Я.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною   скаргою
прокурора  м. Біла  Церква
на  рішення     Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 22 травня 2007 року по справі за позовом прокурора м.
Біла Церква в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення,
визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

Встановила:

У серпні 2006
року прокурор м. Біла Церква звернувся до суду з зазначеним позовом    просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1 від 25 вересня 1997 року та вселити у вказану
квартиру ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно рішення Білоцерківського міського
суду Київської області від 30.04 1998 року по справі № 2-2031 за ОСОБА_1 і
ОСОБА_2було визнано право на житлову площу в квартиріАДРЕСА_1. На момент постановления вказаного
рішення брати ОСОБА_1 були неповнолітні і не розуміли свого права на проживання
в спірній квартирі, тому не змогли його реалізувати. На даний час у спірній
квартирі проживає ОСОБА_4., якій батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5 продав вказане житло,
в порушення прав дітей на проживання у цій квартирі. Хоча квартира продана,
рішенням виконавчого комтету Білоцерківської міської ради від 24.03.1998 року №
86 п.1-а-48 розпорядження міського голови в 07.08.1997 року про передачу
квартири в особисту власність ОСОБА_5. скасоване, поскільки на момент укладення
договору купівлі-продажу діти проживали разом з батьком і мали право на
приватизацію житла. До цього часу ОСОБА_1. та ОСОБА_2. позбавлені можливості
користуватися житлом і вимушені тимчасово оселятися у сторонніх осіб. Крім того
просив поновити строк позовної давності, який починає перебіг від дня
досягнення неповнолітніми особами повноліття, оскільки ОСОБА_1 пропустили його
з поважних причин.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2007 року
в позові було відмовлено. Знято арешт з квартириАДРЕСА_1, зареєстрованою за
ОСОБА_4, накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 10.08.06
року. Звільнено прокурора від сплати державного мита, витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

2

Не
погодившись з вказаним рішенням суду 25 травня 2007 року прокурором м. Біла
Церква було подано заяву про апеляційне оскарження, а 13 червня 2007 року було
подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2007 року скасувати,
оскільки воно є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та
процесуального права і направити справу на новий рогляд до суду першої інстанції.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 25 вересня 1997 року між ОСОБА_3., яка діяла від імені ОСОБА_5
на підставі доручення, та ОСОБА_4. Було укладено договір купівлі-продажу
однокімнатної квартири АДРЕСА_1, згідно договору продаж вчинено за 8108 грн.,
які продавець отримав при підписанні цього договору. На підставі вказаного
договору за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на зазначену квартиру.
За протестом прокурора 24.03.1998 року рішенням виконавчого комітету
Білоцерківської міськради № 86 скасований пункт 1-а-48 розпорядження міського
голови від 07.07.1997 року про передачу кв. АДРЕСА_1 в особисту власність
ОСОБА_5 на тій підставі, що на момент приватизації разом з батьком проживали
два неповнолітніх сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., які мали
право на приватизацію вказаної квартири.

Рішенням
Білоцерківського міського суду Київської області від 30.04 1998 року по справі
№ 2-2031 за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_1. Та ОСОБА_2. До ОСОБА_5 про
визнання права власності на житло за неповнолітніми на той час ОСОБА_1 і
ОСОБА_2було визнано право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1. Проте вказане
рішення суду не виконувалося ні до досягнення дітьми повноліття ні після
досягнення повноліття - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_2- ІНФОРМАЦІЯ_4, вони
спірною квартирою не користувалися і не намагалися користуватися, до
відповідних органів щодо виконання рішення суду не зверталися. Лише 25.04.2006
року вже під час підготовки позову до суду, з ініціативи прокурора брати
ОСОБА_1 були зареєстровані в спірній квартирі, однак проживати в ній так і не
намагалися, з приводу перешкод, які б хтось чинив їм у їх вселенні нікуди не
зверталися.

Зазначені
обставини встановлені судом на підставі пояснень сторін, письмових доказів,
яким суд дав належну правову оцінку.

Відмовляючи
в позові у зв'язку з пропуском позовної давності, суд першої інстанцій дійшов
правильного висновку, щодо відсутності поважних підстав для поновлення строку
позовної давності , оскільки як вбачається з матеріалів справи в 1998 році та в
2000 році прокурор вже звертався з аналогічними позовами до суду в інтересах,
на той час неповнолітніх братів ОСОБА_1, однак вказані позови були залишені без
розгляду. Доводи апелянта про те, що на даний час немає можливості перевірити
причини неявки прокурора та залишення справ без розгляду, у зв'язку зі
знищенням вказаних, до уваги не приймаються, оскільки ухвали Білоцерківського
міськсуду від 19.02.1998 року та від 31.03.2000 року є чинними, тобто ніким не
оскаржувалися, а значить з ними погодилися. Крім того, як вбачається з
матеріалів

3

справи, ОСОБА_1.
звернувся до прокурора з особистою заявою лише 31.01.2006 року і просив
допомогти вирішити питання їх з братом проживання в спірній квартирі, однак
жодної з поважних причин, щодо неможливості звернутися з аналогічною заявою
раніше суду не представили. Доводи апелянта, щодо матеріальної неспроможності
та юридичної необізнаності судом до уваги не приймаються, оскільки звернення до
прокуратури за захистом порушених прав таких обставин не потребують, а
повноліття брати ОСОБА_1 досягли значно раніше / 2001, 2002 p./ і про порушення
їх права на житло їм також було відомо.

Відповідно
до ст. 256 ЦК України
- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно
ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

4.4 Ст.
261 ЦК України
визначено, що у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої
особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Доводи
апеляційної скарги, щодо відсутності доказів добросовісності набуття ОСОБА_4.
спірної квартири також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки є
договір купівлі-продажу однокімнатної квартириАДРЕСА_1, згідно договору продаж
вчинено за 8108 грн., які продавець отримав при підписанні цього договору.
Продавцем з підстав неотримання коштів за квартиру вказаний договір не
оспорювався.

Враховуючи,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, правильно навів у рішенні правові підстави в
обгрунтування своїх висновків, колегія не вбачає підстав для скасування рішення
суду при апеляційному розгляді справи.

Керуючись ст.ст.
303, 308, 313, 314,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу прокурора м. Біла Церква - відхилити.

Рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом
двох місяців.