УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2007 року                                                                               м. Івано-Франківськ

Колегія судців
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого               Девляшевського
В. А.,

суддів:                         Беркій О .Ю., Пнівчук О .В.,

секретаря                    Самуляк О.М.,

з участю:      представника                    Снятинської міської ради - Гуцуляк І.М.;

представника              ОСОБА_1
- ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Снятинської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання
недійсним рішення сесії ради та державного акту про право приватної
власності на землю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду від 26 червня 2007
року, -

встановила:

ОСОБА_3 в березні 2007 року пред"явила позов до Снятинської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсним
рішення сесії Снятинської міської ради №11 від
29.12.1993р. в частині надання ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,147га, яка
розміщена АДРЕСА_1 та про визнання недійсним
державного акту на право приватної власності на цю ділянку, виданого 22.11.1994
року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 аргументувала тим, що на підставі рішення виконкому Снятинської міської ради №236 від 27.12.2002р.
та свідоцтва про право приватної власності від 20.01.2003р. їй
належить 23/25 частин нежитлового будинку та склад АДРЕСА_2. Позивач зазначала,
що при переході права власності на ці споруди до неї згідно норм
земельного законодавства України перейшло і право користування земельною ділянкою для обслуговування цих об"єктів
нерухомості. Оскільки оспорюваним рішенням міської ради відповідачам надано
частину ділянки, яка перебувала у її користуванні, ОСОБА_3 просила задовольнити
її позовні вимоги щодо визнання недійсними згаданого рішення ради і державного
акту на право власності на спірну землю.

Рішенням Снятинського районного суду від 26.06.2007р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Справа № 22-ц-1076/2007р.                                               Головуючий у інстанції Боднарук М.В.

Категорія 33                                                                      Доповідач Девляшевський В.А.

2

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що при постановленні рішення місцевий суд не врахував наявність у неї права на
частину земельної ділянки, переданої ОСОБА_6 у власність. На
її думку, суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги: рішення Апеляційного суду від 24.05.2005р. по справі, в
якій вона стороною не була, і сумнівний
висновок судово-технічної експертизи про перебування у власності відповідачів не 0,147га землі, а тільки 0,1316га та про наявність
відступу від її будівель в розмірі 1,5м.

Вважаючи в зв"язку із наведеним оскаржене судове рішення незаконним і необгрунтованим, ОСОБА_3 просила його скасувати, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В засідання Апеляційного суду ОСОБА_3 не з'явилась, подавши заяву про відкладення розгляду справи. Однак, колегія судців не
вважає за можливе задовольнити її клопотання, оскільки надана ОСОБА_3
довідка про захворювання не відповідає вимогам щодо
належного оформлення документа. Зокрема, ця довідка із штампом Снятинської ЦРЛ підписана не представником адміністрації
лікарні, а лікарем; до того ж на довідці відсутній реєстраційний номер документа і дата її
видачі.

Представник Снятинської міської ради та представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечили, пояснивши, що ОСОБА_6
міською радою з вільного фонду у встановленому законом
порядку ще у 1993 році було надано земельну ділянку АДРЕСА_1. На їх думку, при цьому законних інтересів ОСОБА_3 не було
порушено.

Представник ОСОБА_1, крім того, зазначив, що ОСОБА_3, яка не має необхідних
правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, пропустила встановлений
законом строк позовної давності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що після припинення діяльності МПП
„Берегиня" ОСОБА_3 на підставі рішення
виконкому Снятинської міської ради №236 від 27.12.2003р., набула право приватної власності на 23/25 частини нежитлового
будинку і склад, розташований АДРЕСА_2. До
переходу права власності на ці будівлі до ОСОБА_3 у постійному
користуванні для виробничих потреб МПП „Берегиня"
за названою адресою перебувало 0,0506га землі (акт - а.с.26-27).

Згідно ч.1 ст.30 Земельного Кодексу України, прийнятого 13.03.1992 року, і
який діяв на час виникнення правовідносин між
ОСОБА_3 і Снятинською міською радою у 1993 році,
при переході права власності на будівлі разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право
власності або користування земельною ділянкою без
зміни його цільового призначення. У випадку зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування
здійснюється в порядку відводу. В ч.4 згаданої ст.30 ЗК України 1992р.
визначено, що право власності або користування земельною
ділянкою в перелічених випадках посвідчується місцевими радами у відповідності із вимогами ст.23 цього Кодексу,
тобто шляхом видачі державних актів, які видаються і реєструються цими
радами.

Однак, ніяких документальних доказів того, що після набуття ОСОБА_3 у 1993 році права приватної власності на будівлі АДРЕСА_2
їй місцевою радою у встановленому законом
порядку посвідчено право постійного користування земельною ділянкою у визначених межах позивачкою не надано. Отже, підстави
вважати, що у неї виникло право користування спірною ділянкою
відсутні.

Крім того, висновком судово-технічної експертизи (а.с.28-32) підтверджено
наявність необхідного архітектурно-нормативного розриву між
сусідніми будинками для обслуговування будівель АДРЕСА_2. Тому твердження
апелянта про те, що

3

передача у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки АДРЕСА_1 унеможливлює обслуговування
належних їй будівель, є необгрунтованими.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов
до правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу у
її відсутності, допустив істотне порушення вимог цивільного процесуального
законодавства, не можуть бути прийняті до уваги.
Адже, з матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_3 у суді І-інстанції представляв згідно доручення ОСОБА_7 (протокол
судового засідання - а.с.45). Ця обставина згідно ч.5 ст.76 ЦПК України
означає, що повістка на судове засідання позивачу вважається врученою.

Оскільки оскаржене рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його скасування колегія судців не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 319 ЦПК України, колегія судців -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Снятинського районного суду від 26 червня 2007 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох
місяців після дня її проголошення.