Справа
№22ц-3700/07
Категорія №41
Доповідач:   Запорожець
УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

13
серпня 2007 року                                                             м.
Луганськ

Колегія  суддів
судової  Палати  з
цивільних  справ Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого                                               Запорожця
М.П.,

ч.1енів суду:                                                Мартинюка
В.І., Дмитрієвої Л.Д.,

при секретарі                                              Божковій
Н.С.,

розглянувши у
відкритому

судовому
засіданні справу

за позовом                                                   ОСОБА_1в

інтересах
ОСОБА_2до Управління державної служби охорони УМВС України в Луганській області
про стягнення суми заробітної плати та її втраченої частини, відшкодування
моральної шкоди,

за апеляційною
скаргою    ОСОБА_1в

інтересах
ОСОБА_2на рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від
25 червня 2007 року,

за участю                                                     представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_3,

встановила:

У вересні 2006
року ОСОБА_1 заявив в суді позов

в інтересах
ОСОБА_2 та просив стягнути з Управління

державної служби охорони УМВС України в Луганській області

(далі - УДСО)  на користь позивача
9993,68 грн втраченої

частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її

виплати,  10000 грн на відшкодування спричиненої
моральної шкоди та понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за період із моменту вступу рішення суду
про поновлення ОСОБА_2 на попередньому місці роботи та стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу в сумі 2428,70 грн (01.04.2002 рік) по момент
фактичної виплати стягнутої заробітної плати (06.11.2003 рік) пройшло 18
місяців, змінився розмір мінімальної заробітної плати.

На думку позивача ці обставини відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК слід
визнати такими, що впливають на визначений розмір стягнутої заробітної плати,
оскільки порушують визначене статтею 4 3 Конституції України право на заробітну
плату не нижчу, ніж визначено законом. Розрахований ОСОБА_1 розмір вказаної
суми становить 6071,78 грн. На думку позивача, розмір компенсації втраченої
частини заробітної плати за вказаний період становить 3665 грн від заробітної
плати 6070,78 грн та 256 грн від суми 2428,70 грн.

Вказаною бездіяльністю відповідача позивачу також спричинена моральна
шкода.

Рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської
області від 25 червня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про
скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог з мотивів
порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив із
висновку про відсутність заснованих на чинному законодавстві України підстав
для перерахунку стягнутої за рішенням суду середньої заробітної плати позивача
та компенсації її втраченої частини.

Такий висновок
суду є правильним.

Конституцією України визначено, що кожен має право на на заробітну плату,
не нижчу від визначеної законом (стаття 43) .

За обставинами справи, між ОСОБА_2 та УДСО існували трудові правовідносини.

Кодексом законів про працю передбачено право громадян України на працю,
тобто на одержання роботи з оплатою праці

не нижче
встановленого мінімального розміру (стаття 2) та обов'язок організації
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку
при звільненні на день фактичного розрахунку (стаття 117).

Для визначення розміру середнього заробітку працівника у випадку його вимушеного
прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100
(далі - Порядок).

Вказані положення КЗпП та Порядку реалізовані Антрацитівським міським судом
Луганської області, який 01.04.2002 року поновив ОСОБА_2 на роботі в
організації відповідача та стягнув заробітну плату за час вимушеного прогулу в
розмірі 2428,71 грн.

Рішення
суду,  що набрало чинності 05.06.2003
року, виконане шляхом перерахування УДСО суми боргу платіжними дорученнями  10.07.2003 року та  07.08.2003 року /а.с.51, 52/.

Відповідно до пункту 4 статті 223 ЦПК, на який
посилається позивач як на підставу своїх вимог, якщо після набрання рішенням
суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться
обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи
припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати
зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Збільшення мінімальної заробітної плати в державі не можна визнавати
обставинами, вказаними в пункті 4 статті 223 ЦПК, що впливають на визначений
відповідно до Порядку розмір стягнутої з УДСО на користь ОСОБА_2 її середньої
заробітної плати.

Судове рішення законне та обґрунтоване, прийняте з дотриманням матеріальних
та процесуальних норм.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке
привело чи могло привести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 307, 308 ЦПК України, колегія суддів
судової Палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2відхилити.

Рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської
області від 25 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до касаційного суду
протягом двох місяців з моменту її проголошення.