Справа №2-401 2007 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

20 квітня 2007 року                                                            Рівненський    районний       суд

Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.

при секретарі Хрусюк Л.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні
майном, виселення без наданні іншого житлового приміщення, -

встановив:

Позивачка
зазначає, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок, що по
АДРЕСА_1 Рівненського
району Рівненської області. В цьому будинку проживає відповідач, її колишній
чоловік. Відповідач не зареєстрований в будинку; він постійно влаштовує сварки,
погрожує фізичною розправою, перешкоджає в користуванні будинковолодінням. Позивачка
просить суд винести рішення про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням, та виселення
відповідача з будинку без надання іншого житлового приміщення.

Позивачка
підтримала позов, пояснила про обставини, описані вище. Позивачка вважає, що як
власник будинку має повне право вимагати від відповідача усунення перешкод в
користуванні майном. її права захищають положення статтей 317, 319, 321 ЦК України,
статті 2, 48, 49 Закону
України „Про власність", ст. 116
ЖК України. Додала, що з 30
грудня 2006 року
позивачка та її діти не можуть користуватися будинком, оскільки відповідач має
неадекватну поведінку. Його дії є такими, що становлять реальну загрозу життю і
здоров'ю позивачки та її дітям. На неодноразові попередження працівників
міліції змінити свою поведінку відповідач не реагує. Просить задоволити позов.

Відповідач не
визнав позов. Вказав, що своїми діями він не перешкоджає позивачці в
користуванні майном. Вважає позов безпідставним, просить відмовити в його
задоволенні.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення.

Відповідно до
частини 1 статті 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

2

Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, виникає спір.

Як встановлено в
судовому засіданні, позивачка є власницею житлового будинку, що по АДРЕСА_1
Рівненського району Рівненської області. В цьому будинку проживає відповідач,
її колишній чоловік. Відповідач не представив суду доказів того, що він
зареєстрований в цьому будинку.

Про ту
обставину, що відповідач постійно влаштовував і влаштовує сварки, погрожував і
погрожує фізичною розправою, перешкоджає позивачці та її дітям в користуванні
будинковолодінням, ствердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до
статті 317 ЦК України,
власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до
статті 319 ЦК України,
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до
статті 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно, ст.ст. 2, 48, 49 Закону України
„Про власність", право власності -
це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження майном. Кожен громадянин України має право володіти,
користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник
може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням Володіння майном вважається правомірним, якщо інше
не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

За змістом ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за
призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття
роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному
будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.
17 постанови
Пленуму Верховного Суду України №
2 від 12.04.85 р. „Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб,
які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при
триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи
попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського

3

впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК,
трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з
приводу можливого виселення).

Позивачка
неодноразово зверталася до Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області
із скаргами на неправомірну поведінку відповідача. З цього приводу проводилися
перевірки, відповідача попереджали про кримінальну відповідальність за статтями
129 та 195 КК України
(погроза вбивством, погроза знищення майна).

Також відповідач
притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 1732 КУпАП
(насильство в сім'ї).

Проте поведінка
відповідача не змінилася. Зокрема, 30.12.06
р. відповідач повідомив, що повісить сім'ю, та приготував для цього
мотузки, з яких зробив петлі, та вбив гачки у стіну. Після цього позивачка
разом з неповнолітнім сином перейшла проживати до своїх батьків. Приблизно за
тиждень до судового засідання відповідач напав на неповнолітнього сина, якого
став бити і душити за те, що той прийшов до будинку. Відповідач постійно погрожує
позивачці фізичною розправою.

Тому твердження
відповідача про те, що він своїми діями не перешкоджає в користуванні
будинковолодінням позивачці та дітям -
спростовується показаннями свідків, наявними матеріалами справи.

Аналізуючи
зібрані по справі докази; положення діючого законодавства, про яке йшлося вище,
суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог
позивачки.

Відповідно до ч.
1 статті 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені судові витрати. Документально підтвердженими
витратами є квитанції про сплату судових витрат на суму 16 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 88, 209,
212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України; ст.ст. 310,
311, 317-319 ЦК України; ст.ст. 48,
49 Закону України „Про власність"; ст. 116 ЖК України,

суд, -

вирішив:

Позов
задоволити.

Зобов'язати
ОСОБА_4, 1966 р.н., не
чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні будинковолодінням АДРЕСА_1 Рівненського
району Рівненської області, та належить ОСОБА_3.

ОСОБА_4, 1966 р.н., виселити з
будинку АДРЕСА_1
Рівненського району Рівненської області, та належить ОСОБА_3, без надання
іншого жилого приміщення.

Стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 16
грн. - судові
витрати.

Рішення набирає
законної сили через 10 днів з
дня проголошення, якщо його не буде

4

оскаржено в апеляційному порядку.
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Рішення може
бути також оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку
подання апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне
оскарження у 10-денний строк рішення набуває законної сили після закінчення цього
строку.

Якщо буде подано
заяву про апеляційне оскарження, але не подано в подальшому апеляційну скаргу в
20-денний строк, то рішення набирає законну силу.

СУДЦЯ:         О.КРАСОВСЬКИЙ