Справа № 22ц-129/2007 рік                                            Головуючий
у І інстанції Барков
Категорія 35                                                                      Доповідач
РІШЕННЯ

іменем України

20 березня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.

суддів                          Кучерявої
В.Ф., Козлова О.М.,

при секретарі             Жило І.А.,

розглянувши    у відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня
2006 року

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006 року позивачка ОСОБА_1. звернулася до
суду із позовом до відповідача ОСОБА_2.
про позбавлення його батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
оскільки батько - ОСОБА_2.
жорстоко поводиться із сином. Також просила стягнути з відповідача на свою
користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від
його заробітку (доходу) щомісяця, оскільки він матеріальної допомоги на
утримання сина не надає.

Під час розгляду справи в суді свої вимоги в частині
стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивачка
просила залишити без розгляду, звернувшись до суду із відповідною заявою.

Ухвалою
Приморського районного суду від 14 грудня 2006 року в частині стягнення з
відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду
на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 грудня 2006 року позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про позбавлення
батьківських прав задоволено. ОСОБА_2.,
1969 року народження, позбавлено батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1. судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі
08 грн. 50 коп., а також витрати на отримання послуг адвоката в розмірі 2000
грн..

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають нормам матеріального і процесуального права.
Вважає, що суд безпідставно задовольнив позов. Просить постановити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідача і його представника, які просила задовольнити
апеляційну скаргу, заперечення позивачки і її представника, які просили
апеляційну скаргу відхилити, думку представника органу опіки та піклування, яка

просила залишити рішення
без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка перебувала з відповідачем
в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1999 року по 10 березня 2005 року. Від
сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину і відповідач є батьком
ОСОБА_3, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки (а.с. 4). Після розірвання шлюбу
дитина залишилась проживати разом з нею.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того,
що відповідач жорстоко поводиться з сином і тому його необхідно позбавити
батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

З висновками суду не можна н погодитися тому, що суд не
повною мірою з'ясував обставини справи і не взяв до уваги інші обставини, які у
відповідності з законом є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.164 СК України, батько може бути
позбавлений судом батьківських прав, якщо він:

1)
не забрав дитину з пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не
виявив щодо неї батьківського піклування;

2)
ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню
дитини;

3)
жорстоко поводяться з дитиною;

4)
є хронічним алкоголіком або наркоманом;

5)
вдається до будь-яких видів експлуатації дитини, примушує
її до жебракування та бродяжництва;

6)
засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснено у п.п.25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" №16 від
12.06.98 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб,
які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування може
вирішуватися лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин
справи і характеру ставлення батьків до дітей.

Жорстоке поводження може виявлятись у фізичному або психічному насильстві,
застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дітей
тощо.

Зважаючи на крайність заходу, суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру й особи
останніх, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про
позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дітей та поклавши на органи опіки й піклування контроль
за виконанням ним батьківських обов'язків.

З пояснень позивачки в суді першої та апеляційної інстанції виходить, що
відповідач постійно переслідує їх, погрожує їй та сину фізичною розправою. В
жовтні 2006 року він вихопив сина з її рук та зник. Дитина кричала та плакала.
Через три дні відповідач повернув сина, який розповів їй, що батько поводився з
ним жорстоко, ображав, побив. З врахуванням цих обставин і просила позбавити
відповідача батьківських прав відносно їх сина.

Відповідач
у судовому засіданні не погодився з тим, що він жорстоко поводився з дитиною, а
тому саме по собі визнання позову не було підставою для його задоволення, при
відсутності доказів, які спростовують заперечення відповідача.

Однак з матеріалів справи вбачається, що досліджені судом
докази, цих заперечень не спростовують.

Так, пояснення свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5,
ОСОБА_6. в судовому засіданні, на які суд посилається в рішенні в підтвердження
своїх виводів, не вказують на те, що відповідач жорстоко поводився з дитиною.

Та обставина, що прокуратурою Жовтневого району м.
Маріуполя 04 грудня 2006 року відносно ОСОБА_2. за
заявою ОСОБА_1. порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого
ч.2 ст.125 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3, не може
прийматись до уваги як доказ винних дій відповідача по жорстокому поводженню с дитиною тому,
що, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, доказом про те чи мали місце дії та чи
вчинені вони цією особою можуть бути підтверджені тільки вироком у кримінальній
справі, що набрав законної сили.

А тому суд першої інстанції не міг робити висновки про
цивільно-правові наслідки дій відповідача на підставі листа прокурора
Жовтневого району м. Маріуполя від 04.12.06 року (а.с. 25).

Не можна погодитися з висновком служби у справах неповнолітніх Жовтневої
районної адміністрації Маріупольської міської ради (а.с. 26), так як в ньому не
вказано з яких підстав, передбачених ст.164 СК України, ця служба вважає за
можливе позбавити ОСОБА_2.
батьківських прав. У висновку не наводяться ничого про те, на підставі яких
відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків,
та на підставі яких документів, які стосуються справи, робиться цей висновок.

Відповідно
до 4.4.5,6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення
батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження
умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною,
брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд може
не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо
обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Приймаючи копію висновку психологічного дослідження (а.с.
21-22) як доказ, суд не врахував вимог ст.59 ЦПК України про допустимість
доказів.

Свої
висновки суд першої інстанції також зробив на підставі довідки лікаря від 22
грудня 2006 року (а.с. 20), тобто виданої вже після ухвалення 14 грудня 2006
року рішення по справі.

Колегія
суддів вважає, що вказані обставини позбавляли суд можливості прийняття рішення
про задоволення позову про позбавлення батьківства з підстав, передбачених п.3
ст.164 СК України, так як по справі відсутні докази, що підтверджують жорстоке
поводження відповідача з дитиною.

Відповідно
до ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків
суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Таким чином,
з урахуванням вимог закону і обставин справи колегія суддів приходить до
висновку про те, що немає підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

про позбавлення
батьківських прав, а тому рішення суду, як таке, що прийнято з порушенням
процесуального права, з неправильним застосуванні норм матеріального права, при
наявності недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими, що призвело до невідповідністі висновків суду обставинам справи,
підлягає скасуванню, а в задоволенні вказаних позовних вимог треба відмовити.

Керуючись
ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 14 грудня 2006 року скасувати.

Відмовити
ОСОБА_1 в
задоволенні її позову до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом
двох місяців з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної
інстанції.