Верховний Суд України
Апеляційний суд
Справа № 22-957/07                                   Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 березня 2007 року                                                                       м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                Кримської О.М.

Суддів:                                           Каракуші
К.В.

Маловічко С.В.

При
секретарі:                             Петровій
О.Б.

З участю
представника позивача: ОСОБА_1.

представника
відповідачів: ОСОБА_2.

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від «24» жовтня
2006 року по справі за позовом ОСОБА_7до ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5, 'ОСОБА_6
(третя особа: АКІБ " Укрсиббанк" ) про усунення перешкод в
користуванні власністю та виселенні, та за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7( третя особа: АКГБ " Укрсиббанк", приватний
нотаріус ОСОБА_8.) про визнання угоди купівлі-продажу недійсною,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року ОСОБА_7.
звернулась до суду з вищевказаним позовом.

В позові зазначала, що 30.11.2005 року між нею та відповідачами укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8. та зареєстровано в державному реєстрі
за № 3547.

Для   придбання цієї квартири   позивач оформила кредитний договір з   АКІБ

2

Укрсиббанк"   та передала одержані в банку гроші у розмірі 255 000 грн. ОСОБА_3.в
приміщенні банку.

Зараз
квартира АДРЕСА_1 знаходиться під заставою
відповідно до
договору іпотеки №
145-26- КР3 від 30.11.2005,
укладеного з АКІБ "
Укрсиббанк".

Згідно умов п.7 договору купівлі-продажу, відповідачі
зобов'язались в строк до 07.12.2005
року знятись з реєстрації та звільнити квартиру, однак до теперішнього часу
не виконали це зобов'язання.

07.12.2005 року
позивач зареєструвала своє право власності в ЗМБТІ і отримала виписку про право
власності на цю квартиру

Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають
звільнити квартиру, просила суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у
здійсненні права власності шляхом виселення.

Заперечуючи проти позову, відповідачі подали зустрічний
позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири.

В позові зазначили, що вони не мали наміру продавати
квартиру, гроші від продажу квартири не одержували.

Згідно ст. 229
ЦК України, - якщо
особа уклала угоду, помилившись відносно обставин, які мають суттєве значення, така угода
визнається недійсною.

Посилаючись на ці обставини, просили суд визнати договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, який
посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8. та зареєстровано в державному реєстрі
за № 3547 - недійсним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2006 року позови
об'єднані в одне провадження.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя
від 24 жовтня 2006 року позов
ОСОБА_7задоволено.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду , відповідачі
подали заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 30
листопада 2006 року
залишена без задоволення.

Відповідачі
оскаржили заочне рішненя в загальному порядку.

В апеляційній скарзі, відповідачі посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просять скасувати заочне рішення , а справу
напращти на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі , дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2005
року ОСОБА_3., яка діяла за дорученням від імені ОСОБА_4., ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., уклала з ОСОБА_7. договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

Із змісту п.З Договору видно, що сторони домовились про продаж квартири за
суму -255 000 грн.,
яку продавець отримав готівкою до підписання договору. Підписання цього
договору буде свідчить про те, що розрахунки за квартиру здійснені повністю та
про відсутність претензій до покупця по оплаті з боку продавців, (а.с.7)

За умовами договору продавці взяли на себе зобов'язання
знятися з реєстрації та звільнити квартиру до 10 грудня 2005
року.

07.12.2005
року позивач зареєструвала своє право власності в ЗМБТІ і отримала виписку
про право власності на цю квартиру.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_7., суд першої інстанції повно і всебічно дослідив
обставин справи та прийшов до правильного висновку, що невиконання -відповідачами
умов договору в частині звільнення квартири в обумовлений сторонами строк,
перешкоджає позивачу як власнику квартири вільно, на власний розсуд
користуватись своїм .правом власності.

Відповідно до п.3 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання
позивача, повідомленного
належним чином, без поважної причини або неповідомлення ним про причину
повторної неявки, якщо від
нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає
заяву без розгляду.

Як видно з матеріалів справи, відповідачі за первісним позовом, а позивачі
за своїм позовом ОСОБА_3.,ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6. в судові засідання,
призначені на 18.09.2006р. та 24.10.2006
р. не з'явились, причину неявки в судове засідання не повідомили, хоча
згідно поштових повідомлень були своєчасно сповіщені про час та місце розгляду
справи ( а.с.137-141;
158-161)

Факт отримання судових повісток також підтвердила ОСОБА_3. в судовому
засіданні апеляційної інстанції.

Зваживши на ці обставини, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції
правильно керувався положеннями ст. 169
п.3 ЦПК України та правомірно залишив позову заяву ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6. без розгляду.

Інші процесуальні порушення, на які вказують апелянти , не призвели до
неправильного вирішення справи по суті,
тому не є підставою для скасування рішення суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної
інстанції не спростовують його законність, підстав для скасування не
вбачається.

Керуючись ст.
ст.307,308,316,317,319  ЩІК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя
від «24» жовтня 2006 року по дані
справі - залишити
без змін.

Ухвала набирає
законної сили негайно, проте може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців.