АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-1292 / 07                           головуючий у 1-й інстанції:
суддя-доповідач:                      Ломейко В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року                                                                                 м.
Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:             Ломейка В.О.

суддів:                         Денисенко Т.С., Коваленко
А.І.

при
секретарі             Стапановій Н.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 січня
2007року в справі за позовом ОСОБА_1 до Орлянської сільської ради Василівського
району Запорізької області, ОСОБА_2, третя особа: Василівський районний відділ
земельних ресурсів, про захист і поновлення порушених прав землекористувача та
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА.

В червні 2006 року
позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначив, що відповідачка
ОСОБА_2 є його сусідкою та мешкає у будинку №169 по вул. Леніна у с Орлянське. В 1995 році на земельну
ділянку ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на 0,45
га. покійному чоловіку відповідачки - ОСОБА_3., у зв'язку з чим частина
земельної ділянки перейшла до відповідачки, оскільки відповідачка перемістила
межу між земельними ділянками вглиб на 1 метр його території. Рішенням суду від
21 березня 2005 року Державний
акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 було визнано
недійсним, суд зобов'язав відновити межі земельної ділянки по вул.. Леніна 167, що існували до 1995 року та внести
зміни до земельно - кадастрової
книги поновивши дані про розмір спільних земельних ділянок по 0,40 га за кожною із
сторін. 24 січня 2006 року позивач
звернувся до Орлянської сільської ради за згодою на виготовлення технічної
документації та передачу земельної ділянки, якою користується - у власність.
Відповідачка відмовляється перенести межу та усунути перешкоди у користуванні
його земельної ділянки, відновити його право на користування земельною
ділянкою. Рішенням Орлянської сільської ради позивачу було виділено окремо
земельну ділянку площею 0,
075 га з другого боку земельної ділянки ОСОБА_2, що є перепоною у її
використанні. Вказане рішення сільської ради позивач вважає незаконним,
оскільки раніше межа між земельними ділянками сторін проходила далі від стіни
капітальних споруд позивача, збудованих у 1962 році. Позивач просив суд
зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні наданої йому земельної
ділянки по АДРЕСА_1, яка належить на праві постійного користування у
відповідності з даними земельно - кадастрової документації Орлянської сільської
ради: Орлянську сільську раду відновити межу між земельною ділянкою позивача та
ОСОБА_2, що існували до 1995року та виділити однакову за розміром частину
спірної земельної ділянки, стягнути з Орлянської сільської ради судові витрати.

2

Рішенням Василівського районного суду від 30 січня 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду
першої інстанції від 30 січня 2007 року скасувати,
справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відмовляючи ОСОБА_1., в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено суду факту порушення його прав діями відповідача
і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази,
привільно визначив природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1., в позові зазначив, що
відповідачка ОСОБА_2, є його сусідкою та мешкає у будинку АДРЕСА_2. Будинок
розташований на земельній ділянці площею 0,40 га і межує з земельною ділянкою
позивача, оскільки відповідачка перемістила межу між земельними ділянками вглиб
його території на 1 метр то просив відновити межу у відповідності з даними
земельно-кадастрової документації.

Проте право власності на домоволодіння, земельну ділянку за позивачем не
зареєстровано, технічна документація відсутня.

Відповідно до ст.107, ЗК України, основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж,
їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Судом
встановлено, матеріалами справи підтверджено, що межа сторін не змінювалась.

Як видно з схеми виносу земельної ділянки для будівництва будинку ОСОБА_3.,
літня кухня ОСОБА_1., 29.04.1983
року знаходилась на відстані 1-го
метра від межі з земельною ділянкою ОСОБА_3., (а/с 29) так і на час
розгляду справи ця відстань не змінилась згідно плану земельних ділянок сторін(а/с
90).

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою
належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України
зазначені ним обставини.

Безспірних доказів того що відповідач перемістила межу
між земельними ділянками вглиб його території на 1 метр ОСОБА_1., суду не надав і в апеляційному суді
визнав, що їх немає.

Крім того, як вбачається з акту (а/с 35),
по встановленню межі між землеволодіннями ОСОБА_1., та ОСОБА_3., комісією в
2000 році
встановлено, що згідно земельно-кадастрової книги: за ОСОБА_1., 0.35 га і фактичний
розмір земельної ділянки 0.35
га., за

3

ОСОБА_3.,
рахується і фактично 0.45
га., земельної ділянки. З висновками комісії, яка встановила ще межові
знаки, погодились і ОСОБА_1., і ОСОБА_3., та засвідчили їх своїми підписами та
не оскаржували ці висновки.

Доводи апеляційної скарги що відповідачка перемістила
межу на 1 метр
вглиб його земельної ділянки бездоказові, спростовуються матеріалами справи, а
тому неспроможні.

Посилання
апелянта на невиконання рішення суду першої інстанції від 21 березня 2005 -    року спростовується позовною заявою
позивача, листом Орлянської сільської ради(а/с 11).

Та обставина, що ОСОБА_1., на виконання цього рішення
суду дорізано земельну ділянку за земельної ділянкою ОСОБА_2, а не поряд з його
не суперечить рішенню суду від 21.03.2005
року, так як цим рішенням відновлено його право користування земельною
ділянкою розміром 0.40 га., без
встановлення меж(а/с7).

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути
скасоване правільне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 209,218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 січня 2007 року по

цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.