Справа №2-137-2007р.
РІШЕННЯ

Іменем України

м. Селидове                                                                              31
травня 2007 року

Селидівський
міський суд Донецької області у складі: головуючого - судді Владимирської І.М.,
при секретарі Холстінкіній В.М., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, співвідповідача ОСОБА_4 розглянувши
у відкритому ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння та
проведення розрахунків при витребуванні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про витребування майна
із чужого незаконного володіння та проведення розрахунків при витребуванні,
позовні вимоги мотивовані тим, що 14 січня 2003 року вона придбала у ПП
„Азотарго" два металевих контейнери для торгівлі, які розташувала на
території центрального ринку м.Гірник. 8 листопада 2004 року вона оформила
трудовой договір з відповідачем, відповідно до умов якого відповідач
зобов"язувалась реалізувати її товар з вищезазначених контейнерів. Але
відповідач не приступила до виконання своїх обов'язків і майже відразу змінила
замки на контейнерах, поставила свого продавця, почала продавати власний товар
і отримувати прибуток. Оскільки добровільно відповідач контейнера не звільняє,
вона змушена звернутися до суду. Просить визнати за нею права власності на два
контейнери, які знаходяться на центральному ринку м.Гірник Донецької області,
усунути перешкоди у користуванні контейнерами, зобов"язав ОСОБА_2
звільнити їх, стягнути з відповідача на її користь прибуток, який отримала
ОСОБА_2 за час користування контейнерами, та судові витрати,

В
судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона 14
січня 2003 року придбала два металевих контейнера у ІШ „Азотарго" по 750
грн. кожен, на загальну суму 1500 грн. Вона збиралась здійснювати торгівлю з
цих контейнерів і установила їх на території ринку м.Гірник. 8 листопада 2004
року вона оформила трудовий договір з ОСОБА_2, яка зобов'язалась торгувати її
товаром з цих контейнерів як реалізатор. Однак ОСОБА_2 вирішила привласнити
собі контейнера і забрала їх собі. Уточнила, що це було ще в травні 2004 року.
З січня 2003 року до

травня 2004 року
контейнери стояли порожні, торгівлю вона не здійснювала, оскільки не було
грошей. Вона їздила за товаром до Одеси, а коли повернулась, то виявилось, що
контейнера знаходяться в іншому місці на ринку м.Гірник. ОСОБА_2 відмовилась
повернути їй ключі від контейнерів і відмовилась повернути їй контейнери. З цих
контейнерів ОСОБА_2 торгувала своїм товаром, а потім поставила реалізатора.
Вважає, що відповідачем по справі має бути ОСОБА_2, оскільки саме вона
незаконно заволоділа контейнерами. З цих підстав позовні вимоги до ОСОБА_4 вона
не заявляє і заперечує проти витребування у неї контейнерів . Просила суд
задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала та
пояснила, що восени 2002 року ОСОБА_1 звернулась до неї з пропозицією придбати
контейнери, які будуть доставлені на ринок, і сказала, що буде можливість
домовитись з дирекцією ринку, щоб їх отримати. Однак оскільки у ОСОБА_1 не було
грошей, то остання запропонувала їй, що якщо вона їй дасть гроші - 650 грн. на
придбання одного контейнера, то другий вона зможе взяти для неї. Через деякий
час ОСОБА_1 сказала, що потрібно внести гроші за контейнери, гроші в сумі 1300
грн. вона передала ОСОБА_1 для придбання контейнерів: одного - для себе, а
другого - для ОСОБА_1. Потім ОСОБА_1 сказала їй, що контейнери коштують не по
650 грн., а по 750 грн. і треба доплатити ще 200 грн., які вона також передала
ОСОБА_1. ОСОБА_1 гроші за один контейнер обіцяла повернути з зарплати чоловіка.
Документи, підтверджуючи купівлю контейнерів, ніякі не видавались. Коли
контейнери привезли, вони їх поставили на продуктовому ряду, ОСОБА_1 в
установці контейнерів участі не приймала. Оскільки ОСОБА_1 за відсутністю
коштів не змогла оплатити контейнер та його установку, а також з цієї причини
не мала можливості відкрити торгівлю з контейнера, то ОСОБА_1 відмовилась від
контейнеру і віддала його їй в розрахунок боргу за контейнер. У неї не було
роботи, вона поїхала в Донецьк і там знайшла роботу. Оскільки з контейнерів
ніхто не працював, плата за місце не сплачувалась, по вказівці директора ринку
контейнери були прибрані з продуктових рядів. Щоб повернути гроші, сплачені за
контейнер, вона вирішила його продати. В березні 2003 року вона продала один
контейнер ОСОБА_4 Наприкінці 2005 року вона продала ОСОБА_4 і другий контейнер.
В теперішній час вона контейнера не займає, її майна в контейнерах не має.
Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтовані і просить в задоволені позову
ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2, - адвокат ОСОБА_3в судовому засіданні
проти позов у ОСОБА_1 заперечував.

ОСОБА_4, залучена до
справи у якості співвідповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала та пояснила, що в 2003 році вона вирішила придбати контейнер, щоб
здійснювати з нього торгівлю. Два контейнера продавалися на ринку м.Гірник.
Коли вона з'ясовувала чиї вони,
робітники ринку сказали, що контейнера продає

ОСОБА_2, ОСОБА_1
не називали. Зразу вона придбати обидва контейнера не змогла, за браком коштів.
В 2003 році вона придбала у ОСОБА_2 один з контейнерів, при цьому ОСОБА_2
повідомила, що данні контейнери вона придбала за особисті кошти: один для себе,
а другий - для ОСОБА_1. Але остання гроші їй за контейнер не віддає, працювати
разом вони не можуть і тому, ОСОБА_2 вирішила контейнери продати. Вона казала
ОСОБА_1, що придбала контейнер. Вона знала, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 маються
боргові зобов'язання і коли вона звернулась до ОСОБА_1 по проханню ОСОБА_2 з
приводу повернення грошових коштів, їй ОСОБА_1 казала, що один контейнер
належить ОСОБА_1, а другий - ОСОБА_2, однак гроші за обидва сплачувала ОСОБА_2,
тому ОСОБА_2 і вимагає з ОСОБА_1 повернути гроші, які було сплачено за
контейнер. Взимку 2005 року вона придбала і другий контейнер у ОСОБА_2. ОСОБА_1
знала, що контейнери перейшли у її розпорядження, оскільки неодноразово
придбала у неї товар з цих самих контейнерів, вимог повернути контейнера вона
не предъявляла, ніяких
претензій з її боку не було, не заявляла, що ОСОБА_2 самовільно розпорядилася
контейнерами, ніяких документів ОСОБА_1 їй на контейнери не надавала;
документів, які б підтверджували купівлю-продаж контейнерів, ні у кого на ринку
не має, тому що контейнери придбалися неофіційно. ОСОБА_2 не користується одним
контейнером з 2003 року, а другим- вже два роки. Просить в задоволені позовних
вимог позивачеві відмовити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона в
2003 році бачила на продуктовому ряду ринка м.Гірник два контейнери, які
красила ОСОБА_1 зі своїм чоловіком. Через деякий час на контейнері вона
побачила напис „Продаються". Вона вирішила їх придбати і наприкінці весни
2003 року звернулась до ОСОБА_1 з приводу покупки контейнерів у розстрочку,
однак ОСОБА_1 сказала, що 2000грн. слід сплатити одразу за два контейнери.
Таких грошей у неї не було, а коли вона через деякий час знову підійшла до
ОСОБА_1, та їй повідомила, що контейнери забрала ОСОБА_2, тобто як вона
зрозуміла : ОСОБА_1 контейнери продала ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона
працювала деякий час у 2005 році у ОСОБА_2 реалізатором на ринку м.Гірник.
Торгувала тканиною з контейнеру. Цей контейнер належав ОСОБА_2, а з другий
контейнер, який стояв поруч, - ОСОБА_4й, про це їй казала ОСОБА_4 Контейнери
стояли поруч. В 2005 році ОСОБА_2 продала свій контейнер ОСОБА_4й. Ніколи не
від кого вона не чула, що контейнера належать ОСОБА_1.

Свідок
ОСОБА_5в судовому засіданні показала, що їй відомо, що її мати ОСОБА_2 придбала
за свої гроші два контейнери. Коли контейнери придбалися, ОСОБА_1 прохала її
мати заплатити гроші за один контейнер, оскільки у ОСОБА_1 не було коштів,
казала, що потім гроші віддасть. Мати передала гроші ОСОБА_1, а потім ще
доносила 200 грн., які зайняла у її дідуся. Зі слів матері та самої ОСОБА_1
контейнера придбались через директора ринку м. Гірник. Контейнери так і не
відкрились, потім їх продали. Контейнери красив ОСОБА_7. Гроші за контейнер
ОСОБА_1 її

матері не повернула.

Суд вислухав пояснення сторін, показання свідків, вивчив
матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.2 Закону України „Про власність" право
власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право
володіти користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з
іншими.

Згідно ст.4 вищевказаного Закону власник на свій розсуд
володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно ст.48 Закону України „Про власність" захист
права власності здійснюється судом.

Згідно ст. ст.316, 328 ЦК України, право власності це право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших
осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести у судовому засіданні ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень.

На думку суду позивач не довела факт придбання нею двох
металевих контейнерів, право власності на які просить визнати за нею, оскільки
із накладної №19 від 14.01.2003 року не вбачається, що ОСОБА_1 придбала у ПП
„Азотарго" саме ті контейнери, які згодом були розташовані на території
ринку м.Гірник і якими зараз користується ОСОБА_4,
оскільки відсутні будь-які номерні данні, а також з квитанції до приходного
касового ордеру №19 не вбачається за яким саме договором були сплачені ОСОБА_1
1500 грн. Крім того, з довідки, наданої позивачем (а.с.9) вартість двох
контейнерів зазначена 5600 грн. Згідно листа Головного управління статистики у
Донецькій області за №22-15/755 від 13.03.2007 року приватне підприємство
„Азотарго" в Держреєстрі області серед включених чи виключених не
значиться. Згідно даних обласних баз суб'єкт господарювання з назвою ПП
„Азотарго" та кодом 18377168 на обліку в органах ДПС Донецької області не
перебуває. Крім того, на бланках квитанції та накладної типографським способом
надруковано 19-рік, а також вказана розрахункова валюта рублі, тому у суду не
має підстав стверджувати, що у 2003 році вищевказане підприємство здійснювало
господарську діяльність, а саме укладало угоди продажу майна.

Таким
чином, суд дійшов до висновку, що немає правових підстав для визнання права
власності на металеві контейнери, якими зараз володіє ОСОБА_4, за ОСОБА_1,
оскільки ОСОБА_1 не надано достовірних та належних доказів, підтверджуючих її
право власності на зазначене майно. Оскільки, в судовому засіданні не
встановлено законних підстав для визнання за позивачем права власності на
майно, то суд вважає, що позовні вимоги

позивача про
стягнення прибутку, отриманого з використання цього майна не ґрунтуються на
законі та задоволенню не підлягають.

Оскільки
в судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що в теперішній
час контейнера зайняті ОСОБА_4відповідачем повинна бути вона, але позивач не
заявляє позовних вимог про витребування у неї контейнерів і наполягає на позові
до ОСОБА_2, то позовні вимоги про витребування майна із чужого незаконного
володіння до ОСОБА_2 не відповідають вимогам закону. Крім того, в судовому
засіданні на питання суду, позивач пояснила, що вона була згодна з тим, що в
2003 році контейнера по вимозі ОСОБА_2 передаються в погашення її
боргу(а.с.24), тобто сама позивач визнала, що дії ОСОБА_2 відносно
розпорядження контейнерами носили законний характер і були проведені з її
відома та згоди.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,328 ЦК України, ст.60,79,80,88,213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
витребування майна із чужого незаконного володіння та проведення розрахунків
при витребуванні-відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано до місцевого суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову
палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області через місцевий
суд протягом двадцати днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.