УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 вересня 2007 року                                                                                                   м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
-   Кварталової A.M.,

суддів - Галушко
Л.А.,  Гончаренко В.М. ,

при секретарі -
Чебан Н.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення
заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м.  Одеса від
15 травня 2007 року, -

встановила:

У жовтні
2001 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача і просив
стягнути на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 165 000
гривень,  посилаючись на те ,  що 01 листопада 2000 року ОСОБА_2 позичив у
нього за договором позики гроші у розмірі 165 000 грн. та зобов'язався
повернути їх до 25 березня 2001 року . Гроші були передані в момент підписання
договору. В визначений строк ОСОБА_2 кошти не повернув,  а тому він звернувся до суду та просив
стягнути з відповідача вказану суму.

Представник
відповідача позов не визнав ,
посилаючись на те ,  що за
договором позики він фактично грошей не отримував. Зазначений документ було
написано у зв'язку з вирішенням спорів,
в спільно створеному з позивачем підприємстві.

Справа
розглядалась судом неодноразово.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеса від
15 травня 2007 року позовні вимоги задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 165 000 грн. та судові витрати в розмірі 51 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і направити справу на
новий розгляд ,  посилаючись на те,  що судом були порушені норми матеріального і
процесуального права,  висновки суду не
відповідають обставинам справи,
посилаючись на безгрошевість договору позики.

Головуючий
в 1 інстанції - Загороднюк В.І.                      Справа
№ 22ц-3386/2007р

Суддя -
доповідач- Кварталова A.M.                                   Категорія
ЦП-18

В суді
апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти договору
позики,  посилаючись на те,  що грошову суму,  зазначену в розписці,  в дійсності ОСОБА_2 не одержував.

Під час розгляду
справи в колегії позивач підтримав позовні вимоги.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши суддю -
доповідача,  яка доповіла колегії суддів
зміст оскаржуваного рішення,  мотиви і
доводи апеляційної скарги,  перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог і
доводів апеляційної скарги,  вислухавши
пояснення на неї учасників процесу,
колегія суддів вважає,  що
апеляційну  скаргу необхідно відхилити з
наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України,  апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно
п.3  ст. 10 ЦПК України ,  кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається,  як на підставу своїх вимог та
заперечень,  а суд,  згідно
ст. П ЦПК України,  розглядає
цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги позивача,  суд першої
інстанції виходив з того,  що між
сторонами 01.11.2000р. було укладено договір позики,  за яким позивач ОСОБА_1 передав ,  а відповідач ОСОБА_2 отримав суму в розмірі
165 000 гривень,  яка була еквівалентна
на той період 30 000 доларів США
,  при цьому ОСОБА_2
зобов'язався повернути зазначену грошову суму до 25.03.2001р. Зазначене
підтверджується написаним власноручно відповідачем ОСОБА_2 договором позики та
висновком судової почеркознавчої експертизи від 04.08.2003р.,  згідно якого,
як сам текст договору,  так і
підпис на ньому виконаний самим ОСОБА_2(а.с. 68-71).

Відповідно
до  ст.
376 ЦК України.
(1963р.) позичальник вправі заперечувати договір позики за його
безгрошевістю,  доводячи,  що гроші або речі в дійсності зовсім не
одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості,  ніж зазначено в договорі. В тих
випадках,  коли договір позики повинен
бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу),  доказування його безгрошевості шляхом
показань свідків не допускається,  за
винятком випадків кримінально караних дій.

Колегія
суддів вважає,  що вирішуючи спір по
суті,  суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази,
правильно визначив спірні правовідносини та закон -  ст.
ст.  374-376 ЦК України в редакції
1963р.,  який їх регулює.

З'ясувавши
в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін,  обставини справи,  перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку,  суд постановив рішення,  що відповідає вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими
доказами ,

Доводи
апелянта та його представника про безгрошевість договору позики є
необгрунтованими,  оскільки факт
безгрошевості договору позики повинен бути підтверджений допустимими засобами
доказування.

Безпідставне
і посилання у скарзі та в апеляційному суді представника відповідача про
те,  що кошти вказані в розписці
пов'язані з сумісною діяльністю на підприємстві,  оскільки з оригінала розписки вбачається,  що кошти давались в борг (а.с. 4 ),  отримані відповідачем в період підписання
договору і претензій з цього приводу до ОСОБА_1 він не мав(а.с 4- зворот).

Доводи
представника відповідача про те,  що у
відповідача є свідки,  які можуть
підтвердити безгрошевість договору позики та не були допитані в суді першої
інстанції є необгрунтовані,
оскільки,  даний договір позики за
своєю сумою,  згідно  ст. 375 ЦК
України (1963р.) був укладений в письмовій формі,  у зв'язку з чим згідно з ч.2  ст. 376 ЦК
України (1963р.) не міг заперечуватись шляхом показань свідків.

Враховуючи
все вищевикладене,  колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив,  рішення суду відповідає фактичним обставинам
справи,  а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не спростовують,  не можуть бути підставою для його скасування.

За таких
обставин,     апеляційну    скаргу
необхідно відхилити,  а рішення
суду залишити без зміни. Підстав для ухвалення нового рішення про відмову в
позові немає.

Керуючись  ст.
ст. 218,  303,  307 ч.1п.1,
308,  314 ч Іп.1,  315, 317, 319   ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області , -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеса від
15 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.