№ 2-20107 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
червня   2007
року                                                              м.    Новомиргород

Новомиргородський     районний     суд
Кіровоградської     області     у

складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА
С. В,

при секретареві
ХИМЕНКО І.І.,

за участю
позивача ОСОБА_1,  відповідача
ОСОБА_2,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У червні
2007 р. у Новомиргородський
районний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики.

Заявник
стверджує,  що 02.04.2007 р. відповідач
взяв у борг 1.500 грн. і
зобов'язався повернути гроші до 01.06.2007
р. Проте до цього часу відмовляється повернути кошти у добровільному
порядку.

Посилаючись
на вимоги  ст.   ст.  104 6-1047 ЦК України,   ст.  З
ЦПК України,  просить суд стягнути з
відповідача на його користь 1.500
грн.,  а також судові витрати по
справі.

Під час
попереднього розгляду справи позивач ОСОБА_1 підтримав позов,  посилаючись на обставини,  викладені в позовній заяві.

У судовому
засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав позов повністю.

Наслідки
такої процесуальної дії,
передбачені  ст.   ст.  130,
174 ЦПК України,  тобто
ухвалення рішення про задоволення заяви,
йому роз'яснені.

Заслухавши
зазначені пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши
письмові докази та інші матеріали справи,
суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав.

За
правилами ч. 4  ст.  174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення позову.

У даному
випадку суд вважає,  що визнання
відповідачем вимог заявника не суперечить закону і не порушує права,  свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до
вимог ЦК України:

ст.  104 6 - за договором
позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,  визначених родовими ознаками.

ст.  1047 - договір позики
укладається у письмовій формі,  якщо його
сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом

розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
а у випадках,  коли позикодавцем є
юридична особа,  - незалежно від
суми.

На
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ,  який
посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної
кількості речей.

У
судовому засіданні безспірно встановлено,
що 02.04.2007 р.
відповідач взяв у позивача в борг 1.500
грн. і зобов'язався повернути гроші до 01.06.2007 р.

Згідно
положенням ч. 1  ст.  57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані,  на
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,  що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,  та інших обставин,  які мають значення для вирішення справи.

Оскільки
відповідачем не оспорюється справжність представленого позивачем оригіналу
письмової розписки від 02.04.2
007 р. про позику,  суд вважає його
безспірним доказом наявності угоди,  бо
він повністю відповідає вимогам  ст.   ст.  58,
59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Крім
того,  вказана розписка написана та
підписана власноручно відповідачем.

Таким
чином,  у судовому засіданні достовірно
встановлено,  що на підставі вказаної
угоди відповідач одержав від позивача гроші в сумі 1.500 грн.,  але в обумовлений сторонами термін борг не
повернув. Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд
вважає,  що відповідно до вимог  ст.  З
Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито",   ст.
ст.  79-81,  88 ЦПК України судовий збір у сумі 51
грн.,  витрати на інформаційно-технічне
забезпечення у сумі 30 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь
позивача.

Ураховуючи
викладене,  керуючись  ст.
ст.  104 6-1050,  1218,
1220,  1222,  1226,
1230,  1258,  1261,
1267 ЦК України,
ст.   ст.  3,  8,
10,  208-215,  223,
292,  294,  296 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ :

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1.500
грн. в рахунок відшкодування боргу за договором позики і судові витрати в
справі у сумі 81 грн.,  а всього стягнути 1.581 (одну тисячу
п'ятсот вісімдесят одну) гривню.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було поданОСОБА_1 Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 2 94 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів

після подання заяви про апеляційне оскарження
або в порядку ч. 4  ст.  2
95 ЦПК України.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
Кіровоградської області через Новомиргородськии районний суд. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає,  до суду апеляційної
інстанції.