АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22-1909/07                                                 Головуючий
у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
червня 2007 року                                                                    м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                   Полякова 0.3.

Суддів:                              Бабак A.M.

Онищенка
Е.А.

При
секретарі:                  Бабенко Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення
Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до
відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації про стягнення
недоплачених коштів на відрядження та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відділу освіти ОСОБА_1
районної державної адміністрації про стягнення недоплачених сум коштів на
відрядження та моральної шкоди.

В позові зазначала,  що працює у
відділі освіти ОСОБА_1 РДА на посаді

бухгалтера,  і протягом січня 2003
року - квітня 2005 року неодноразово виїжджала у

відрядження,  проте кошти на них
відповідно до наказів по відділу освіти сплачувалися їй у

розмірах,  що, є нижчими від
тих,  які встановлені законодавством.     .

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач просив
суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачені суми коштів на
відрядження в сумі 1163 грн.,  враховуючи
індексацію,  а також моральну шкоду в
сумі 1000 грн.,  оскільки через недоплату
коштів на відрядження змушена була нести витрати з власних коштів,  внаслідок чого зазнала моральних страждань.

Рішенням
Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_1 залишено
без задоволення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення як таке,
що постановлено з порушенням норм матеріального права,  та ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Вислухавши
суддю-доповідача,  дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
п.2 ч.1  ст.  307 ЦПК
України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно
п.4 ч.1  ст. 309 ЦПК України,  підставами для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування
норм матеріального або процесуального права.

Відповідно
ч2  ст.
121 КЗпП України,  працівникам,  які направляються у відрядження,  виплачуються: добові за час перебування у
відрядженні,  вартість проїзду до місця
призначення і назад,  та витрати по найму
жилого приміщення в порядку і розмірах,
встановлених законодавством.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про стягнення суми заборгованості добових витрат,  вказуючи,
що вона працює бухгалтером відділу освіти ОСОБА_1 РДА,  та протягом січня 2003 року - квітня- 2005
року неодноразово направлялась у відрядження керівництвом установи (а.с.  43-47).

Відмовляючи
у задоволені позовних вимог ОСОБА_1,  суд
виходив з того,  що відповідно п.5.4.8
ч.18  ст. 5 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств",
розмір та склад витрат на відрядження працівників установ,  які повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних коштів,
у таких установах власник або уповноважена ним особа може встановлювати
додаткові обмеження щодо сум коштів,
наданих на відрядження.

З таким
висновком суду погодитись не можливо,
оскільки вказана норма Закону регулює не розмір виплат добових
витрат,  а обмеження щодо сум та цілей
використання коштів,  наданих на
відрядження.

Розмір
добових визначається постановою Кабінету Міністрів України „Про норми
відшкодування витрат на відрядження в межах України і за кордон" № 663 від
23.04.1999 року з подальшими змінами,
які відповідно п. 2 є єдиними граничними нормами добових витрат і є
обов'язковими для всіх підприємств,
установ та організацій незалежно від форм власності.

У період з 01.01.2003 року по 15.04.2005 року,  постановою Кабінету Міністрів України від
11.07.2002 року № 977 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів
України № 663 від 23.04.1999 року,  у
додатку до постанови встановлено розмір добових витрату межах України,  який становить 18.00 гривень.

З
матеріалів справи вбачається,  що
відповідно наказів № 6-6 від 10.01.2003 року,
№ З від 08.01.2004 року,  та № 350
від 29.12.2004 року по відділу освіти ОСОБА_1 райдержадміністрації розмір
добових по Вільнянському району та до м.
Запоріжжя встановлено від 6 до 12 гривень (а.с.  29,
31-32, 33).

Судом встановлено,  та
підтверджується матеріалами справи,  що
позивачка протягом січня 2003 p.-
квітня 2005 р. 24 рази,  що становить
71 добу,  перебувала у відрядженнях у
м.  Запоріжжі та у Вільнянському
районі,  та їй сплачено добові у розмірі
від 6 до 12 гривень,  загальною сумою 513
гривень (а.с.  46-47).

Оцінивши
наведені обставини справи згідно вимог
ст.  10, 60, 212 ЦПК України,  судова колегія приходить до висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
недоплати добових знайшли своє підтвердження під час судового розгляду
справи,  доводи апеляційної скарги в цій
частині є обґрунтованими,  тому рішення
суду першої інстанції підлягає

скасуванню
з постановленням нового
рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення суми недоплати
добових ОСОБА_1,  що складає 765.00 гривень (71 х 18 -513),  яка підлягає стягненню з відповідача.

Позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо
індексації недоплачених добових не підлягають задоволенню,  оскільки вони є разовими виплатами,  а
ст.  2 Закону України „Про
індексацію грошових доходів населення'' не передбачена індексація добових
виплат.

Також не
підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди оскільки позивачка не довела,  що невиплатою добових у повному обсязі,  їй завдано моральних страждань,  який їх характер та тривалість,  які вимушені зміни здійснилися У її життєвих
та виробничих стосунках і який час та зусилля необхідні були їй для відновлення
попереднього стану.

Відповідно  ст.  88
ЦПК України,  судові витрати підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись  ст.
ст.

209, 218, 307,
309,  313, 314, 316, 317 ЦПК
України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2007 року по цій
справі скасувати та постановити нове.

Позов ОСОБА_1 до відділу
освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації про стягнення недоплачених
коштів на відрядження та моральної шкоди задовольнити частково-

Стягнути
з відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоплачену
суму добових у розмірі 765.00 (сімсот шістдесят п'ять) гривень.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Стягнути
з відділу освіти ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь держави
судовий збір у розмірі 51.00 гривня.

Рішення
набирає чинності негайно,  проте може
бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяці.