УХВАЛА

іменем    України

2007р. вересня
«18» дня,  колегія суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого:       Новікова Р.В.

Суддів:     Філатової Є.В. Чистякової Т.І.

При секретарі:        Войциховській Е.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Сімферополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного райсуду м.  Сімферополя від 01.06.2007р. за його позовом до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання угоди
купівлі-продажу дійсною,  визнання права
власності на частку квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1,  ОСОБА_4 про усунення перешкод
власникам у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1  звернувся до відповідачів з позовом про
визнання законним договору купівлі-продажу частки квартири АДРЕСА_1 Просив
визнати за ним право власності на приміщення у зазначеній квартири: кімнату
АДРЕСА_1 площею 15, 8кв.м,  кімнату №2 -
8, 6кв.м,  кухню №3 -7, 1кв.м,  прихожої №4- 3, 45кв.м.

Вимоги
мотивовані тим,  що 24.07.2001р. він
купив у ОСОБА_5  ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. квартиру 6,  яка є
часткою квартири АДРЕСА_1 Заплатив 1200 доларів США,  оселився у спірних приміщеннях й користується
ними разом з сім'єю дотепер. За умовами угоди відповідачі повинні були
посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально до кінця 2001р. Проте
ІНФОРМАЦІЯ_1р. ОСОБА_5  помер. Певний час до оформлення своїх спадкових прав
відповідачки не могли укласти нотаріальну угоду. Але і після набуття прав на
спірне майно вони ухилилися від належного оформлення прав позивача. Тому він
вимушений звернутися до суду. Просив поновити йому строк позовної
давності,  пропущений з вини
відповідачок,  які неодноразово обіцяли
оформити договір,  тягнули час,  створюючи враження визнання прав
позивача,  остаточно відмовили тільки
3.02.2005р.

Відповідачі
вимог не визнали,  звернулися із
зустрічним позовом,  просили усунути їм
перешкоди у користуванні спірними приміщеннями,
оскільки позивач з родиною незаконно утримує приміщення,  незважаючи на неодноразові попередження
звільнити квартиру. Пояснили,  що спірна
квартира №6 була списана з балансу і передана їх сім'ї за рішенням виконавчого
комітету Залізничної районної ради 11.05.1993р. як підсобне приміщення. В
подальшому приватизована разом з кв. АДРЕСА_1,
як її складова частка. У липні 2001р. покійний ОСОБА_5  тимчасово дозволив пожити там позивачеві з сім'єю. Ніяких
угод не складалося,  намірів продати
спірне приміщення взагалі не було. Після смерті ОСОБА_5  відповідачки
підписали чистий лист паперу з метою укладення договору найму,  але ніяких грошей не отримували.

Рішенням
суду від 01.06.2007р. у позові ОСОБА_1 відмовлено,  зустрічний позов задоволено,  ОСОБА_1 та ОСОБА_4.  зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. у користуванні квартирою АДРЕСА_1і
шляхом   звільнення   разом
з   неповнолітніми   дітьми
приміщення   літ.   „Б"

Справа
№22-ц-5165/2007р.                               Головуючий
в 1 інстанції Воробйова C.O.

Доповідач
Філатова Є.В.

зазначеної
квартири,  а саме кімнати АДРЕСА_1 та
№2,  кухню №3 та прихожу  №4. Стягнути з них судовий збір на користь
відповідачів та витрати на інформаційне-технічне забезпечення.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
скасувати рішення,  задовольнити його
позов,  відмовивши у зустрічних позовних
вимогах. Посилається на те,  що висновок
суду проте,  що спірні приміщення не
можуть бути окремим предметом купівлі-продажу не відповідають закону і
фактичним обставинам.  Суд першої
інстанції не взяв до уваги,  що спірні
приміщення пристосовані і використовуються як жилі,  що підтверджено довідкою СМБРТІ. Суд
неправильно застосував норми Цивільного кодексу 1963р. до правовідносин,  яки тривають після набрання чинності Кодексу
2003р,  Не надав оцінки визнаному
відповідачками факту виплати ним грошей в сумі 1200 доларів США.,
неправильно визначив правове становище сім'ї
позивача,  безпідставно відмовив у
поновленні строку на звернення в суд.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши матеріали
справи,  колегія вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи
у позові,  суд першої інстанції виходив з
того,  що спірні приміщення раніш
складали кв.№6,  яка за рішенням
Залізничної районної ради м.  Сімферополя
АДРЕСА_119/03 від 11.05.1993р. була визнана непридатною для проживання,  списана з балансу житлового фонду та передана
у якості підсобного приміщення наймачам кв.АДРЕСА_1 ОСОБА_2.  А в липні 1994р. приватизована відповідачами
разом зі всією квартирою. На час виникнення спірних правовідносин дотепер
статус спірних приміщень,  як
підсобних,  не змінився.

За таких
обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку,  що вони є приналежністю до головної речи і за
правилами  ст.  186 ЦК
України не можуть бути окремим предметом купівлі-продажу.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що спірні
приміщення відремонтовані,  пристосовані
та використовувалися під жилі,  не мають
правового значення.

За
змістом  ст.  220 ЦК
України у разі недодержання нотаріальної форми угода може бути визнана
дійсною лише тоді,  коли для її укладення
не було законних перешкод.

Оскільки
спірні приміщення не могли бути предметом купівлі-продажу доводи про те,  що сторони домовилися про умови та частково
виконали обов'язки за договором,  та інші
доводи жалоби не мають правового значення.

Якщо
судом правильно встановлено,  що
перебування сім'ї ОСОБА_1 у спірному приміщенні не має законних підстав,  зустрічний позов про усунення. власникам
перешкод у користуванні приміщенням не суперечить вимогам  ст. 391 ЦК
України і обгрунтовано задоволений судом.

Додаткове
посилання суду на аналогічні норми Цивільного Кодексу 1963р. та на Закон „Про
власність",  який втратив
чинність,  не впливає на правильність
висновків суду,  є підставою для
скасування рішення.

Керуючись   ст. 308,
315   Цивільного  процесуального   кодексу
України   колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  рішення
Залізничного райсуду
м.  Сімферополя від
01.06.2007р. залишити без змін.

Ухвала набуває
чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців зі дня проголошення.