Справа №2-99/2007
РІШЕННЯ

Іменем    України

17 квітня 2007
року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого
- судді Галкіна В.М.

при
секретарі Тунік Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення суми
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики. В обґрунтування позову вказав, що він з відповідачем по
справі давно знайомий. Знаючи його з позитивної сторони, 15.08.2003 року він
надав йому в борг гроші в сумі 6800 гривень, які відповідач обіцяв повернути до
грудня 2004 року. До теперішнього часу відповідач гроші не повернув.

Факт того, що відповідач зобов'язувався виплатити йому вказану суму до
грудня 2004 року, підтверджується розпискою.

Згідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений
договором чи законом.

Таким чином, сума боргу складає 6800 гривень 00 копійок, це сума, яку
позичив відповідач, 3% річних від простроченої суми - 408 гривень 00 копійок,
витрати на оплату держмита в сумі 68 гривень 00 копійок та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 гривень 50 копійок,
а всього 7283 гривні 50 копійок, і цю суму позивач просить стягнути з
відповідача на його користь.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в обсязі заявленого
позову.

Відповідач позов не визнав і пояснив, що вони з позивачем займались
спільною комерційною діяльністю по постачанню вугілля. В рахунок майбутньої
угоди по купівлі вугілля він отримав від позивача 5000 гривень, а потім на
вказану суму він передав позивачу вугілля, тому нічого йому не винен. Розписку
про те, що він винен позивачу 6800 гривень він написав під загрозою
застосування насилля з боку позивача.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази у їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступними
підставами.

Згідно ст. 1046 Цивільного Кодексу України: за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання
грошей.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у
десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може
бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що передбачено ст. 1047 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали між собою договір позики
в письмовій формі на суму 6800 гривень 00 копійок, як цього вимагає ст. 1047 ЦК України.
Підтвердженням  укладення  вказаного
договору  є  розписка
від   15.08.2003   року,
яку

відповідач   написав
власноручно.   З   умов
цього договору вбачається, що відповідач зобов'язується повернути
позивачу вказану суму в грудні 2004 року.

В порушення ст. 1049 ЦК України відповідач ОСОБА_2 у встановлений договором строк
вказану суму боргу не повернув, а тому суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача суму 6800 гривень 00 копійок.

До ствердження відповідача про те, що вони з позивачем займались спільною
комерційною діяльністю по постачанню вугілля і що позичену суму він відшкодував
вугіллям, а також про те, що він написав розписку під загрозою застосування
насилля зі сторони позивача, суд відноситься критично, так як відповідач в
судовому засіданні не надав ніяких доказів, що підтверджують ці факти.

У
відповідності зі ст. 625 ч.2 ЦК
України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої
суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором чи законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед
позивачем, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача
3% річних від простроченої суми, яка складає 408 гривень 00 копійок.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд також вважає, що з відповідача треба стягнути
на користь позивача повернення витрат по сплаті державного мита у сумі 68
гривень 00 копійок та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 7 гривень 50 копійок, що були останнім сплачені при наданні
позову до суду.

Керуючись ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1в м.
Красноармійську Донецької області, на користь ОСОБА_1суму боргу в розмірі 6800
гривень 00 копійок, 3% річних в розмірі 408 гривень 00 копійок, повернення витрат
по сплаті держмита в сумі 68 гривень 00 копійок та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 гривень 50 копійок,
а всього 7283 гривні 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.