У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

26 грудня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі Донецької області
про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Торезі Донецької області на рішення
Торезького міського суду Донецької області від 5 грудня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2006 р. ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Торезі Донецької області
(далі ВВД ФСС) про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості
в шкідливих для здоров'я умовах праці. Висновком МСЕК від 11 квітня 2002 року
йому було вперше встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності, а
висновком МСЕК від 15 червня 2006 року повторно встановлено 50 % втрати
професійної працездатності за тим самим професійним захворюванням безстроково та
визнано інвалідом ІІІ групи.

Посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я йому спричинено й
моральні страждання, позивач просив суд стягнути з відповідача на його
користь      35000 грн.

Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 5 грудня 2006 року, залишеним  без  змін
ухвалою  Апеляційного суду Донецької області
від 23
березня 2007 року, позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на
користь позивача  25000 грн., а в решті
позову відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень і
ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що внаслідок професійного
захворювання позивачу заподіяні моральні страждання та завдана моральна шкода,
обов'язок по відшкодуванню якої має бути покладено на відповідача з підстав
ст.ст. 21, 28 та 34  Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які
спричинили  втрату  працездатності” № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року (далі - Закону № 1105-ХІV).

Однак повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

При вирішенні справи суди виходили з того, що втрату професійної працездатності
позивачу було встановлено вперше
висновком МСЕК від 11 квітня 2002 року у розмірі 40 %. та підтверджено
висновком МСЕК від 14 квітня 2003 року (а.с. 7). При наступному медичному
переогляді 15 червня 2006 року ступінь встати професійної працездатності позивача збільшено до 50 %, а
також встановлено йому ІІІ групу інвалідності (а.с. 8).

Відповідно до положень Закону № 1105-ХІV право на отримання потерпілим
страхових виплат внаслідок професійного захворювання настає з дня встановлення
йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно п. 27 ст. 77 Закону України “Про Державний бюджет України на            2006 рік” дію абзацу четвертого
статті 1, підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої
статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-ХІV в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на  2006 рік.

Таким чином, при вирішені позову судами помилково визначено розмір
відшкодування моральної шкоди на підставі висновку МСЕК від 15.06.2006 р., яким було підтверджено професійне
захворювання позивача встановлене висновком МСЕК у 2002 р.  та
збільшено ступінь втрати працездатності позивача до 50 %,  в час коли дію норми Закону № 1105-ХІV, на
підставі якого здійснюється стягнення, було зупинено, без розмежування цих
фактів та підстав для відшкодування моральної шкоди.

В порушення ст. 214 ЦПК України зазначені обставини залишились поза увагою
суду першої інстанції.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені порушення
закону судом першої інстанції уваги не звернув.

Таким чином, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати законними й
обґрунтованими,  а  тому
вони  підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених
ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись  ст.ст.  336,
338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Торезі Донецької області задовольнити частково.

Рішення Торезького міського суду Донецької області від 5 грудня 2006 року
та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2007 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л.
Сенін

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк