Справа № 22ц-6630/2007                            Головуючий по 1-й
Категорія-17                                                  суддя
суддя - Стратіло В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
жовтня 2007 року                                                    м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючого: судді Шабанової В.О., суддів: Стратіло
В.І., Резникової Л.В. при секретарі Кошмак Т.С, з участю представника позивача
Іванової О.В., представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду справу за
апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія
„Спіч і К" ( далі ТДВ „СК „Спіч і К") на рішення Калінінського
районного суду м. Донецька від 03.07.2007 року у справі позовом Закритого
акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО" (далі ЗАТ „СК „ВУСО")
до ОСОБА_2, ТДВ „СК „Спіч і К", третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23
жовтня 2006 року позивач ЗАТ „СК „ВУСО" звернувся з цим позовом до
відповідачів ОСОБА_2. та ТДВ „СК Спіч і К", посилаючись на те, що 13
червня 2004 року в м. Донецьку сталася дорожньо - транспортна пригода (далі
ДТП)- зіткнення автомобілів „Honda
CR-V" державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить третій особі ОСОБА_3. та
„ВАЗ-2106" державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить відповідачу
ОСОБА_2. Вказана ДТП сталася
з вини відповідача ОСОБА_2., який порушив Правила дорожнього руху України. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_3
уклав 22.03.2004 р. з позивачем договір добровільного страхування наземного
транспортного засобу, а
ДТП є страховим випадком, у ОСОБА_3.
виникло право на отримання страхового відшкодування. Підставою для виплати
страхових сум є висновок авто товарознавчого дослідження №167 від 23.07.2004
року , яким встановлено розмір матеріального збитку у сумі 27233 грн. 10 коп.3
урахуванням розміру франшизи, який становить 0,5% від страхової суми, розмір
страхового відшкодування визначено у сумі 21026 грн. 99 коп.. Вказана сума була
сплачена ОСОБА_3. позивачем.

Посилаючись
на ст.993, 1191, 1194 ЦК України , ст.27 Закону України „Про страхування",
позивач вважає, що розмір сплаченої ОСОБА_3. страхової суми, та витрати на
експертне дослідження - 334 грн.05 грн. підлягають відшкодуванню. Оскільки
відповідач ОСОБА_2. також застрахував свою цивільну відповідальність в ТДВ „СК
„Спіч і К", а останнім добровільно частково повернута сума страхового
відшкодування у розмірі 19733 грн. 54 коп., позивач просив стягнути з
відповідачів солідарно заборгованість по страховому відшкодуванню у розмірі
1627 грн. 50 коп.

Рішенням
Калінінського районного суду м. Донецька від 03.07.2007 року позов задоволено
частково. Суд стягнув з ТДВ „СК , Спіч і К" на користь позивача 1627

грн.50 коп., а також судові витрати, пов'язані з
розглядом справи, а у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2. відмовив.

Відповідач
ТДВ „СК „Спіч і К" подав апеляційну скаргу на вказане рішення, де йдеться
про порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права.

Апелянт
вказував, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивачем були
порушені вимоги Наказу № 142/5/2092 від 24.11.2003 р. Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна України „ Про затвердження Методики
товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, яке полягає у
тому, що представники ТДВ „СК „Спіч і К" не запрошувалися та не були присутніми
при складанні Акту огляду пошкодженого транспортного засобу „Honda CR-V" , внаслідок чого
відповідач був позбавлений права робити свої зауваження до протоколу огляду
транспортного засобу від 19 липня 2004 р.

Також
апелянт посилався на те, що позивачем не надано жодного доказу заміни
пошкоджених деталей, вартість яких стягнута з відповідача.

Крім
того, на думку апелянта, судом першої інстанції порушені норми матеріального
права, а саме ст.543 ЦК України,
де йдеться про солідарне зобов'язання боржників. Задовольнивши позовні вимоги
за рахунок відповідача та відмовивши у задоволенні позову до фізичної особи -
ОСОБА_2, суд порушив загальні правила підсудності та підвідомчості розгляду
цивільних та господарських справ, оскільки за таких обставин справа повинна
була розглядатися господарським судом, так як спір виник між юридичними
особами.

З
урахуванням наведеного апелянт просив постановити ухвалу про скасування рішення
суду першої інстанції та припинити провадження у справі.

Від
позивача та інших учасників судового розгляду письмових заперечень на скаргу не
надійшло.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, що з'явились, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних
міркувань.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того,
що між позивачем та третьою особою ОСОБА_3,
а також між відповідачами укладено договори добровільного страхування
наземних транспортних засобів.

13.06.2004
р. о 10 год. 10 хв. в
Калінінському районі м. Донецька на пр. Ілліча з вини відповідача ОСОБА_2.
сталася ДТП - зіткнення автомобілів „Honda CR-V"
державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3. та
„ВАЗ-2106" державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить відповідачу
ОСОБА_2. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ОСОБА_3. і у останнього
виникло право на отримання страхового відшкодування Суд встановив, що розмір
шкоди, заподіяної ОСОБА_3. в результаті ДТП становить 27233 грн. 10 коп.
Позивачем сплачено ОСОБА_3.
на відшкодування матеріальної шкоди 21026 грн. 99 коп. Крім того,
відповідач ТДВ „СК „Спіч і К", виконуючи обов'язки договору страхування з
ОСОБА_2., перерахував позивачу З AT СК „ВУСО"
суму 19733, 54 грн., а ОСОБА_3. сплатив компенсацію втрати товарного виду -3268
грн 96 грн. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ТДВ „СК „Спіч і
К" згідно умов

договору страхування ( полісу), відшкодував шкоду, яку заподіяно з
вини ОСОБА_2. третій особі - ОСОБА_3.

Крім
того, відповідач ОСОБА_2.
добровільно сплатив ОСОБА_3. 2578
грн., тобто суму, яка була недостатньою для повного відшкодування шкоди,
заподіяної в результаті ДТП.

З
урахуванням наведеного, суд дійшов правового висновку, що відповідач" ОСОБА_2. не несе
відповідальності перед позивачем, оскільки відповідно з умовами договору
страхування обов'язок по сплаті страхового відшкодування покладається на
страховика, тобто на відповідача ТДВ „СК „Спіч і К".

Розглядаючи
спір, апеляційний суд вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що
13.06.2004 р. о 10 год. 10 хв. в
Калінінському районі м. Донецька на пр. Ілліча - вул. Карпінського з вини
ОСОБА_2. сталася ДТП, а саме зіткнення автомобілів „Honda CR-V"
державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить третій особі ОСОБА_3. та
„ВАЗ 2106" державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить відповідачу
ОСОБА_2.

В
результаті вказаної ДТП автомобіль ОСОБА_3. зазнав значних механічних
пошкоджень і згідно з висновками автотоварознавчого дослідження №167 від 23.07.2004
р. розмір матеріальної шкоди становить 27233 грн. 95 коп.

З
матеріалів справи вбачається, що між позивачем ЗАТ „СК „ВУСО" та ОСОБА_3
укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 22.03.2004 p.,
відповідно з умовами якого у разі настання страхового випадку страховик сплачує
застрахованій особі суму страхового відшкодування за мінусом франшизи, яка
згідно з цим договором визначена у розмірі 0,5% від загальної страхової суми.

Крім
того, між відповідачами ТДВ „СК „Спіч і К" та ОСОБА_2. також укладено
аналогічний договір страхування від 25.03.2005 р.

ДТП від 13.06.2004
р. є страховим випадком і у застрахованої особи - ОСОБА_3. виникло право
на отримання страхового відшкодування.

Згідно з
платіжним дорученням від 29.07.2004 р. позивач перерахував ОСОБА_3. страхове
відшкодування у розмірі 21026 грн. 99 коп. (а.с.29).

Відповідач
ДТВ „СК „Спіч і  добровільно сплатив
ОСОБА_3. згідно умов договору страхування, укладеного з ОСОБА_2. в рахунок
компенсації за втрату товарного виду автомобіля - 3628 грн. 96 коп.

Крім
того, відповідач ОСОБА_2.
сплатив ОСОБА_3. 2578
грн., а саме суму, яка була недостатньою для повного відшкодування матеріальної
шкоди.

Суд
першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірні правовідносини
врегульовано ст.27 Закону України „ Про страхування, де йдеться про те, що до
страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток. Також суд правильно посилався на ст.1191
ЦК України, де у частині першій вказано, що особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Матеріалами
справи встановлено і сторонами не заперечується, що позивач ЗАТ „СК „ВУСО"
сплатив страхове відшкодування у розмірі 21026 грн. 99 коп. ОСОБА_3. і у нього
виникло право зворотної вимоги до винної особи.

Оскільки
винна особа - ОСОБА_2. також
застрахував свою відповідальність, грошове зобов'язання по відшкодуванню витрат
суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача ТДВ „СК „Спіч і
К", який до розгляду справи частково виконав зобов'язання, а саме
добровільно сплатив позивачу 19733 грн. 54 коп.

Отже,
заборгованість відповідача перед позивачем за цим зобов'язанням становить 1627
грн. 50 коп., до якої входять також витрати, понесені позивачем за проведення
автотоварознавчого дослідження у сумі 334 грн.05 коп. Стягнувши вказану суму
заборгованості з відповідача ТДВ СК „Спіч і К" і відмовивши у позові до
ОСОБА_2., суд першої інстанції діяв в межах заявлених позовних вимог та у
відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи
апеляційної скарги про те, що позивачем порушені вимоги Наказу № 142/5/2092 від
24.11.2003 р. Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України „
Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, яке полягає у тому, що представники ТДВ „СК „Спіч і
К" не запрошувалися та не були присутніми при складанні Акту огляду
пошкодженого транспортного засобу „Honda
CR-V" , внаслідок чого
відповідач був позбавлений права робити свої зауваження до протоколу огляду
транспортного засобу від 19 липня 2004 р. не можуть бути прийняті до уваги та
бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду
першої інстанції.

Положеннями
вказаного Наказу не передбачено обов'язок позивача запрошувати іншу страхову
компанію приймати участь у складанні акту огляду пошкодженого транспортного
засобу, який не застраховано у цій страховій компанії.

Посилання
апелянта на відсутність доказів щодо заміни окремих деталей пошкодженого
автомобіля та про порушення судом правил підсудності і підвідомчості розгляду
справи не мають правового значення, так як по-перше: позивач не є власником
пошкодженого автомобіля і не може нести відповідальність щодо повернення
замінених запчастин відповідачу, по-друге, оскільки однією із сторін у спірних
правовідносинах була фізична особа, відносно якої суд вирішив питання щодо її
прав та обов'язків, справа підсудна суду загальної юрисдикції.

Таким
чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись
ст.ст.304,305, п.1 ст.307, 308, 313, п 1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Спіч і
К" відхилити, а рішення Еалінінського районного суду м. Донецька від
03.07.2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двох місяців з моменту набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.