Справа № 22-3130                         Головуючий у 1 інстанції Юрєва
Категорія  21                                              Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2007 року                                  Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
Курило В.П.

суддів:
Санікової О.С,  Шамрило Л.Г.

при
секретарі: Маслаковій М. Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Донецьку апеляційні скарги ОСОБА_1і відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському районі м. Донецька на рішення Кіровського
районного суду м. Донецька від 23
січня 2007 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні
2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в Кіровському районі м. Донецька,  посилаючись на те,  що з 1966
року працював на шахті «Лідієвка» у тяжких умовах праці,  в результаті чого у нього виявлено хронічне
захворювання - хронічний
обструктивний бронхіт пилової етіології другого ступеню,  емфізема легенів,  легенева недостатність першого-другого
ступеню,  про що 2 червня 2004 року складений
акт розслідування професійного захворювання. Висновком МСЕК від 8 липня 2004 року йому
встановлено 40% втрати
професійної працездатності,  він визнаний
інвалідом третьої групи.

У
зв'язку з професійним захворюванням він переносить як фізичні так і
психологічні страждання,  оскільки
звільнений з роботи; в наступний час не може працювати; не може також якісно і
повноцінно лікуватися,  тому що не
вистачає коштів; із-за захворювання він залишився відірваним від нормальних
умов житєєдіяльності чоловіка; постійно хворіє. На відшкодування моральної
шкоди просив стягнути 50 000 грн.

Рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька від 23 січня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені частково: на його користь з відповідача стягнуто на
відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду,  посилаючись на те,  що сума моральної шкоди,  яку стягнув суд,  дуже мала і не компенсує його моральні
страждання; судом не враховано,  що він
пропрацював на підземних роботах майже 40 років,  віддав виробництву все своє здоров'я; судом
не враховані також рішення Конституційного Суду України щодо розміру моральної
шкоди.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському

2

районі
м. Донецька просить скасувати рішення суду і постановити нове,  яким відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог,  посилаючись на не
застосування судом норм матеріального права,
які суд повинен був застосувати і,
зокрема Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік»,  яким зупинена дія статей Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності",  які передбачають виплату моральної
шкоди,  а також на порушення судом норм
процесуального права; суд не прийняв до уваги,
що позивачем не доведений факт спричинення йому моральної шкоди
висновком МСЕК,  інших доказів
спричинення моральної шкоди позивач не надав; крім того,  судом не враховано,  що шкода,
завдана здоров'ю позивача,
компенсована чітким виконанням відповідачем обов'язків щодо сплати тих
виплат,  які передбачені статтею 34
Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності";
суд також необгрунтовано прийшов до висновку щодо доведеності позивачем
обставин,  з якими він пов'язує моральні
і психічні страждання.

Позивач
в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи своєї апеляційної
скарги,  просив ухвалити нове рішення,  яким задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі; проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник
відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної
скарги відділення виконавчої дирекції Фонду,
просив її задовольнити; проти доводів апеляційної скарги позивача
заперечував.

Судом
першої інстанції встановлено,  що позивач
тривалий час працював на шахті,  на
підземній роботі,  у зв'язку з чим набув
професійне захворювання - хронічний пиловой бронхіт,  став інвалідом третьої групи з втратою
професійної працездатності на 40%,  що
підтверджено висновком МСЕК від 8 липня 2004 року; висновком МСЕК від 6 липня
2005 року позивачу підтверджена група інвалідності і втрата професійної
працезданості на 40% встановлена безстроково.

У
зв'язку з професійним захворюванням позивач несе величезні моральні
страждання,  оскільки не має нагоди
працювати по своїй професії; часто хворіє,
здоров'я його погіршується,
ночами йому не дає спати задишка,
чим порушений його звичний спосіб життя,
втрачені нормальні життєві та виробничі стосунки; він позбавлений
можливості реалізувати свої звички і бажання і вимагає від позивача величезних
зусиль для організації свого життя.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін,  перевіривши доводи апеляційних скарг,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга відділення виконавчої
дирекції Фонду від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Кіровському районі м. Донецька підлягає задоволенню,  рішення суду скасуванню,  оскільки судом першої інстанції неправильно
застосовані норми матеріального права,
що відповідно до вимог  ст. 309
ч.1 п.4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового
рішення; апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1,  суд
виходив з того,  що згідно висновку МСЕК
від 8 липня 2004 року позивачеві було встановлено втрату порофесійної
працездатності в розмірі 40%,  а тому він
має право на відшкодування моральної шкоди за нормами Закону України„Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності".

Заперечуючи
проти позову,  відповідач посилався на
те,  що згідно Закону України «Про
державний бюджет України на 206 рік» дія норм Закону України„Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" що

3

передбачають
відшкодування моральної шкоди з 1 січня 2006 року припинена,  а відповідно до Закону України „Про Державний
бюджет Україна на 2007 рік" припинено на 2007 рік дію абзацу 4 статті 1,  підпункту „є" пункту 1 частини першої
статті 21,  частини 3 статті 28 та
частини 3 статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" що
передбачають відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання
страхового випадку.

Проте
судом першої інстанції ці заперечення відповідача не прийняті; при цьому судом
взагалі не застосовані норми Закону України «Про державний бюджет України на
2007 рік»,  якими дія норм Закону
України„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" в
частині відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання страхового
випадку зупинена,  що також не дає
можливості для її застосування.

Як
вбачається з матеріалів справи,  право на
відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійного захворювання,  які
спричинили втрату працездатності" у зв'язку із професійним захворюванням у
позивача виникло у 2004 році,  коли
висновком МСЕК від 8 липня 2004 року йому вперше встановлено 40% стійкої втрати
професійної працездатності.

Проте
рішення судом першої інстанції ухвалене 23
січня 2007 року,  коли діяв Закон України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»,  сттатею 71 п. 22 якого на 2007 рік зупинена
дія абзацу четвертого статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей),
підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21,  частини третьої статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" незалежно від часу настання страхового випадку.

Положення  ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» на
теперішній час такими,  що не
відповідають Конституції України (є неконституційними),  Конституційним Судом України не визнані.

За таких
обставин апеляційний суд вважає,  що при
вирішенні справи судом неправильно застосовані норми матеріального права,  а тому ухвалене у справі рішення підлягає
скасуванню з постановлениям
нового рішення про відмову в задоволенні позову на підставі п.22  ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет
України на 2007 рік".

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1,  309
ч.1,  314 ч.2,  316 ЦПК
України,  апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька задовольнити.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 23 січня 2007
року скасувати.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Кіровському районі м. Донецька про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.