УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня місяця 9 дня                                 Колегія
суддів судової палати у

цивільних
справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого -
судді   Курської А.Г. суддів -   Горбань В.В.,

Шаповалової
О.А., при секретарі -   Гребенніковій
Н.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі апеляційні скарги ОСОБА_1
та старшого помічника прокурора м. Євпаторії Щедріної Оксани Володимирівни на
ухвалу Євпаторійського міського суду від 19 гру­дня 2006 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державного Казначейства
України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями суду,

ВСТАНОВИЛА:

30
вересня 2006 рокуОСОБА_1 звернувся до суду у своїх інтересах та в ін­тересах
своєї померлої матеріОСОБА_2 з позовом до Держави Україна в особі Державного
Казначейства України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок їх
незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Шкода мала вираз в
принижені їх честі, гідності та ділової репутації, через неодноразове відвіду­вання
суду вони зазнали страждань. Просив стягнути у відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями суду, 3000000 гривень.

Ухвалою
Євпаторійського міського суду від 19 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
держави України в особі Державного казначейства України про відшкодування
моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з держави України шляхом списання
з єдиного державного казначейського рахунку Державного казначей­ства України на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5013 гривень. В решті позову -
відмовлено.

На
зазначену ухвалуОСОБА_1 та старшим помічником прокурора м. Євпаторії Щедріною
О.В. були подані апеляційні скарги.

ПозивачОСОБА_1
в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду та стягнути на його користь з
відповідача 27450 гривень. Доводи апелянта зводяться до того, що суд
задовольнив позовні вимоги нижче суми, встановленої Законом України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду", і тільки стосовно
однієї особи. Вважає, що він як спадкоємець своєї матері має право на отримання
суми відшкоду­вання шкоди, завданої їй при житті.

Справа №
22-ц-3162/2007 р.            Головуючий у
першій інстанції - Захарова
І.О.

Доповідач                   Шаповалова О.А.

Старший помічник прокурора м. Євпаторії
Щедріна О.В. просить скасувати
ухва­лу суду та постановити
нову про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Доводи
апелянта зводяться до того, що ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального права. Суд не зазначив передбачених законом підстав та критеріїв,
за якими була визначена моральна шкода, позивачем не було надано від­повідних
доказів спричиненої шкоди. Вважає, що суд не мав підстав для задоволення вимог
ОСОБА_1

До
апеляційної скарги прокурора приєдналося Державне казначейство України, в якій
також просило скасувати прийняте судове рішення та відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

У
запереченнях на апеляційну скаргу старшого помічника прокурора м. ЄвпаторіїОСОБА_1
просить її відхилити, оскільки вважає, що законних підстав для її задо­волення
немає.

Колегія
суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, пере­віривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апе­ляційну скаргу
старшого помічника прокурора м. Євпаторії Щедріної Оксани Володи­мирівни слід
задовольнити, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не під­лягає з наступних
підстав.

Розглядаючи
позов ОСОБА_1 та задовольняючи вимоги про стягнення з Держави України на його
користь моральної шкоди, суд виходив з того, що відносно ОСОБА_1 був винесений
виправдувальний вирок за ст. 106, ч. 2 КК України (1960 p.), який набув
законної сили, у зв'язку з чим у позивача, починаючи з 15.07.2003 року, виникло
право на відшкодування шкоди згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів діз­нання,
досудового слідства, прокуратури і суду".

З такими
висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки вони зроблені на
підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Як
убачається із п. 1 ст. 1 Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями орга­нів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відшкодуванню підлягає
шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою,
незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної
справи обшуку, виїмки, неза­конного накладення арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян. Тобто, зазначена норма Закону містить перелік незаконних дій з
боку органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, за наявності
яких можуть бути заявлені вимоги про відшкодування шкоди.

Згідно з
п. 1 ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановления виправдувального
вироку.

За
змістом Закону, для того, щоб вирішити питання про відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
про­куратури і суду, необхідно встановити як факт здійснення незаконних дій з
боку тих органів держави, які здійснюють провадження у кримінальних справах,
так і наявність у особи, щодо якої були здійснені такі дії, права на
відшкодування спричиненої шкоди.

Проте, ці
положення Закону судом враховані у повному обсязі не були.

Зокрема,
суд в своїй ухвалі не навів, які саме незаконні дії з боку органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду, передбачені у ст. 1 Закону України від
1 груд­ня 1994 року, він вважає підставою для задоволення вимог про стягнення
моральної шкоди на користь позивача, а зробив помилковий висновок про те, що
сам факт на-

брання
чинності виправдувального вироку суду відносно ОСОБА_1 є достат­ньою підставою
для відшкодування шкоди.

Виходячи
із дослідження матеріалів справи та аналізу доводів апеляції старшого помічника
прокурора м. Євпаторії Щедріної О.В., судова колегія вважає, що юридич­них
підстав для відшкодування шкоди як позивачу ОСОБА_1, так і його помер­лій
матері немає.

Як
свідчать матеріали справи, обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 не виносився,
тобто, факт здійснення з боку суду незаконних дій у виді його незаконного
засудження не мав місця. Він не притягувався по справі як обвинувачений;
відносно нього не застосовувалося незаконне взяття і тримання під вартою,
незаконне проведен­ня в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної
справи обшуку, виїмки, не­законне накладення арешту на майно, незаконне
відсторонення від роботи (посади) та будь-які інші процесуальні дії, що
обмежують права громадян.

Із
матеріалів справи убачається, що відносно ОСОБА_1 і його матері ОСОБА_2 була
порушена кримінальна справа за ст. 106, ч. 2 КК України (1960 р.) та вони були
віддані під суд за цією статтею (кримінальна справа № 1-25/2003, а.с. 22).
Приводом для порушення такої справи була скарга приватного обвинувачення
ОСОБА_3 Одночасно судом за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_1 і його
матеріОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ст.ст. 125, ч. 1, 125, ч. 2,
106, ч. 2 КК України (1960 р.) відносно ОСОБА_3, та він також був відда­ний під
суд.

Таким
чином, ініціатива щодо порушення відносно ОСОБА_1 криміналь­ної справи належала
не органам держави, які здійснюють публічне обвинувачення, а приватній особі -
ОСОБА_3. Підставою для порушення справи приватного обвинува­чення відносно
ОСОБА_1 і його матеріОСОБА_2 стала наявність до­статніх даних про скоєння
злочину, до яких належав факт виявлення тілесних ушко­джень у ОСОБА_3 (матеріал
№ 1731 про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою громадянина
ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1, а.с. 11).

Обов'язок
підтримання обвинувачення по цій справі відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 КПК
України покладався на потерпілу особу - ОСОБА_3, який і повинен був до­вести
винність ОСОБА_1 та його матеріОСОБА_2 у скоєнні злочину. ОСОБА_1 і ОСОБА_2
належало право захищатися він обвинувачення.

Щодо
суду, то на нього згідно зі ст. 323 КПК України покладався обов'язок оці­нювати
докази на підставі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебіч­ному,
повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в "їх сукупності,
керую­чись законом, та винести законний і обґрунтований вирок. Такі вимоги
закону судом під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та його
матері ОСОБА_2. порушені не були, через що вважати дії суду незаконними і
такими, що дають право ОСОБА_1 звертатися за відшкодуванням моральної шкоди, у
коле­гії суддів підстав не має.

Доводи
ОСОБА_1 про те, що він відчував моральні страждання через факт порушення
відносно нього та його матері кримінальної справи за ч. 2 ст. 106 КК Украї­ни
(1960 р.) та віддання них під суд, яке він вважає рівнозначним притягненню у
якості обвинуваченого, а потім - через тривалий розгляд справи у судових
інстанціях, не за­слуговують на увагу, оскільки такі підстави для відшкодування
моральної шкоди стат­тею 1 Закону не передбачені, а жодної з перелічених в
Законі підстав колегією суддів не встановлено.

З
зазначених вище підстав апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з
п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої
інстанції та прийняття нового рішення або зміни рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи,
що фактичні обставини справи встановлені повно і правильно, але неправильно
застосовано норми матеріального права, судове рішення на підставі п. 4 частини
1 статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну
скаргу старшого помічника прокурора м. Євпаторії Щедріної Оксани Володимирівни,
до якої приєдналося Державне казначейство України, задовольнити.

Ухвалу
Євпаторійського міського суду від 19 грудня 2006 року скасувати.

Постановити нову
ухвалу про відмову у задоволенні позову.

Ухвала
набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оска­ржена
шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної
сили безпосередньо до Верховного суду України.