Справа № 2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2007
року                                        Солом'янський
районний суд м. Києва

в складі:
головуючий суддя - Оксюта
Т. Г. при секретарі      - Богуславець І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Благодійної організації Єврейський Благодійний Фонд Хесед „Нахалат Авот
Азріель", третя особа - ОСОБА_2 про
визнання недійсним наказу, поновлення на роботі, стягнення належних виплат,
матеріальної та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2006
року позивач звернувся з позовом до суду та просив задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

В судовому
засіданні позивач неодноразово уточняв позовні вимоги та в кінцевому варіанті
просив зобов'язати відповідача поновити його на посаді старшого адміністратора
фонду з 10 серпня 2006 року; звільнити його за власним бажанням з дати
винесення судом рішення про поновлення на роботі; відшкодувати за час
вимушеного прогулу суму в розмірі 38750,00 грн., яка складається з посадового
окладу в розмірі 1900,00 грн., суми компенсації за невикористану відпустку -
щорічну основну і додаткову як ліквідатору аварії на ЧАЕС в розмірі 4000,00
грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі двох посадових окладів, що
становить 3800,00 грн., суми індексації заробітної плати за період із серпня
2006 року по грудень 2007 року в розмірі 650 грн.; зобов'язати відповідача
відшкодувати 12245,00 грн. матеріальної шкоди, заподіяної йому незаконним
звільненням, яка складається з витрат на лікування захворювання в розмірі
1467,00 грн. та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10778,00 грн.;
зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.,
розмір якої складається з позбавлення можливості користуватися власним
автомобілем в розмірі 25000,00 грн., боргу на оплату за навчання сина в розмірі
15150,00 грн. та позбавлення можливості працевлаштування і отримання
мінімального доходу на прожиття, виходячи з розміру прожиткового мінімуму
працездатних громадян в розмірі 10000,00 грн.; притягнути до матеріальної
відповідальності директора фонду ОСОБА_2. за шкоду, заподіяну фонду у зв'язку з
оплатою вимушеного прогулу. Крім того, позивач просить забезпечити негайне
виконання прийнятого рішення у зв'язку з тим, що відповідач допускав грубе
порушення чинного трудового законодавства при виконанні рішення Апеляційного
суду м. Києва.

Свої вимоги
мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києві від 26 липня 2006 року
рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2006 року було
скасовано та постановлено нове, відповідно до якого позивача було поновлено на
посаді старшого адміністратора фонду та в цій частині допущено негайне
виконання рішення суду.

27 липня 2006
року в зв'язку з поганим самопочуттям він звернувся до лікаря. Після отримання
необхідної допомоги позивач прибув до Фонду з метою ознайомлення з наказом про
поновлення на роботі. Однак, відповідач в присутності членів трудового
колективу склав акт про відсутність його на робочому місці.

9
серпня 2006 року відповідачем виконано рішення суду щодо
виплати належних йому сум.

10
серпня 2006 року позивача після виходу з лікарняного, на
якому він перебував з 27 липня 2006 року до 10 серпня 2006 року, в присутності
державного виконавця було допущено до роботи.

Того ж дня, ним
подано заяву про звільнення у зв'язку з виходом на пенсію.

Однак, наказом
директора відповідача № 49-к від 10 серпня 2006 року його звільнено на підставі
п.4 ст.40 КЗпП України за прогул.

Вищезазначений
наказ позивач вважає незаконним, оскільки 27 липня 2006 року він перебував на
лікарняному, а тому не мав змоги приступити до виконання роботи. На підставі
вищевикладеного просив скасувати вищезазначений наказ та звільнити його за
власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Представник
позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та
просила їх задовольнити.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, зазначивши,
що рішенням Апеляційного суду м. Києва було допущено негайне виконання рішення
в частині поновлення позивача на роботі, в зв'язку з чим 26 липня 2007 року
відповідачем було видано відповідний наказ.

27 липня 2006
року позивач зобов'язаний був приступити до своїх обов'язків старшого
адміністратора, але він на роботі не з'явився. Про свою неявку керівництво
фонду не повідомив.

27 липня 2006
року близько 16-00 год. після
телефонного дзвінка дружини позивача, яка з'ясувала інформацію про видачу
наказу про поновлення свого чоловіка на роботі, ОСОБА_1. прийшов до фонду.
Ознайомившись з наказом про поновлення його на роботі, на питання директора про
причину його відсутності весь робочий день на робочому місці, позивач
відмовився надати будь-які пояснення про що було складено відповідний акт.
Відмовився позивач також надати пояснювальну записку щодо своєї відсутності 27
липня 2006 року на роботі.

Про звернення до
лікаря 27 липня 2006 року ОСОБА_1. нічого не говорив, перебував у гарному
стані, на здоров'я не скаржився. Відповідач вважає, що позивач вирішив
звернутися до лікарні з метою виправдати свою відсутність в день коли він
зобов'язаний був приступити до виконання своїх трудових обов»язків.

Між тим,
відповідач з'ясував, що позивач звернувся до лікаря після 17-00 год.

Враховуючи те,
що позивач звернувся до лікаря після 17-00 год. 27 липня 2006 року, тобто після складання акту про його
відсутність, відповідач визнав неявку ОСОБА_1. на робочому місці як прогул. На
підставі даного порушення трудового законодавства, позивач був звільнений з
роботи 10 серпня 2006 року, тобто з моменту виходу його на роботу після лікарняного,
оскільки чинним трудовим законодавством заборонено звільнення працівників в
день перебування їх на лікарняному.

Таким чином,
представник відповідача вважає, що звільнення було здійснено відповідно до
вимог КЗпП України, а тому позовні вимоги щодо стягнення матеріальної та
моральної шкоди є необгрунтованими.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове
засідання не з'явився, хоча був неодноразово повідомлений належним чином про
час та місце слухання справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у
його відсутність, проти чого не заперечували і інші учасники процесу.

Заслухавши
пояснення представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи,
співставивши їх у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено в
судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17
квітня 2006 року в задоволенні позову ОСОБА_1. до Благодійної організації
Єврейський Благодійний фонд Хесед „Нахалат Авот Аріель» про поновлення на
роботі, стягнення коштів за вимушений прогул, моральної шкоди та зобов'язання
вчинити дії було відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2006 року вищезазначене рішення було
скасовано та постановлено нове, відповідно до якого ОСОБА_1. поновлено на
посаді старшого адміністратора Благодійної організації Єврейський Благодійний
фонд Хесед „Нахалат Авот Азріель" з 18 січня 2006 року та стягнуто середню
заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. (а. с. 63-66)

Відповідно до
ч.7 резулятивної частини рішення Апеляційного суду м. Києва було допущене
негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі.

Наказом
директора Благодійної організації Єврейський Благодійний фонд Хесед „Нахалат
Авот Азріель" від 26 липня 2006 року № 46-к на підставі рішення
Апеляційного суду м. Києва позивача поновлено на посаді старшого адміністратора
з 18 січня 2006 року. (а. с. 25)

27 липня 2006
року заступник директора Благодійної організації Єврейський Благодійний фонд
Хесед „Нахалат Авот Азріель" звернувся до директора фонду з доповідною
запискою про відсутність на робочому місці ОСОБА_1., який був поновлений на
посаді старшого адміністратора фонду. (а. с. 26)

Відповідно до
акту від 27 липня 2006 року, складеного членами колективу відповідача о 16-50 год. було встановлено
відсутність ОСОБА_1. на робочому місці. (а. с. 27)

Як встановлено в
судовому засіданні, ОСОБА_1. близько 16 год.
00 хв. з'явився на робочому місці та ознайомився о 16 год. 50-55 хв. з
Наказом про поновлення його на роботі та Актом про відсутність його на робочому
місці.

Між тим, позивач
відмовився від дачі пояснень з приводу відсутності на робочому місці та
зобов'язався надати їх 28 липня 2006 року про що о 17 год. 05 хв. було
складено відповідний акт. (а. с. 28)

З пояснень
позивача від 28 липня 2006 року з приводу відсутності на робочому місці
вбачається, що в зв'язку з погіршенням стану здоров'я він 27 липня 2006 року
був змушений звернутися до лікаря для отримання медичної допомоги.

Після
призначення лікувальних процедур та відкриття листка непрацездатності він
прибув на підприємство для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі.

(а. с. 29)

Між тим, згідно
листа головного лікаря Поліклініки №1 Державного управління справами №01/517
від 02 серпня 2006 року вбачається, що відповідно з записом в амбулаторній
картці ОСОБА_1. звертався до лікаря - невропатолога поліклініки за наданням
медичної допомоги 27 липня 2006 року близько 17 год. 00 хв. де йому було призначено лікування в денному
стаціонарі поліклініки та видали лікарняний лист з 27 по 31 липня 2006 року.
(а. с. 31, 33)

На запит суду
був отриманий лист заступника головного лікаря Поліклініки №1 Державного
управління справами №03/1105 від 22 листопада 2007 року, з якого вбачається, що
ОСОБА_1. міг звертатись до даної установи між 14 год. 30 хв. та 19 год.
30 хв.

Свідки ОСОБА_3.,
ОСОБА_4. в судовому засіданні вказали, що були присутні при складанні акту про
невихід ОСОБА_1. на роботу 27 липня 2006 року. 0 16 год. 00 хв. 27 липня
2006 року до організації з'явився позивач, своє запізнення він пояснив тим, що
чекав рішення суду, однак прийшов без нього. На здоров'я позивач не скаржився,
виглядав добре, але після складання акту про відсутність його на робочому місці
сказав, що поїде в поліклініку та візьме лікарняний лист цією датою, щоб
виправдати його відсутність на робочому місці. (а. с. 241)

Таким чином,
враховуючи відповіді адміністрації Поліклініки №1 Державного управління
справами та покази свідків, беручи до уваги пояснення сторін та матеріали
зібрані у процесі розгляду справи, суд приходить до висновку про те, що позивач
міг звернутись до поліклініки лише після 18 год., після того, як був ознайомлений із наказом про поновлення
на роботі та Актами про відсутність на робочому місці для того, щоб отримати
лікарняний лист і таким чином унеможливити звільнення його за прогул у цей
день.

За таких
обставин, суд приходить до висновку, що позивач не з'явився на роботі без
поважних причин.

Відповідно до
п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, на невизначений строк, а також
строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу ( в
тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до
п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року
„Про практику розгляду судами трудових спорів" прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше
трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до
ч.2 п.17 даної постанови Пленуму Верховного Суду України розірвання трудового
договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути
визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний
листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову
непрацездатність.

Судом
встановлено, що після виходу ОСОБА_1. з лікарняного наказом директора
Благодійної організації Єврейський Благодійний фонд Хесед „Нахалат Авот
Азріель" від 10 серпня 2006 року його було звільнено з посади старшого
адміністратора на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних
причин. (а. с. 7)

Виходячи з
вищевикладеного, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1. проведено з дотриманням
норм чинного трудового законодавства, оскільки проведено після виходу його з
лікарняного.

В судовому
засіданні представник позивача зазначила, що рішення Апеляційного суду м. Києва
не може бути правовою підставою для видачі наказу про поновлення на роботі.

Правовою
підставою видачі наказу на її думку є виконавчий лист, який вона отримала 27
липня 2006 року. А тому наказ про поновлення на роботі позивача повинен бути
винесений лише 27 липня 2006 року. (а. с. 47)

Між тим, суд
дані пояснення не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.1 п.34 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року „Про практику
розгляду судами трудових спорів" встановлено, що рішення про поновлення на
роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним
органом наказу про це.

Крім того, суд
звертає увагу на те, що поновлення на роботі на підставі виконавчого листа
здійснюється у разі відмови власника або уповноваженого ним органу добровільно
поновити працівника на роботі.

Що стосується
вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити його за власним бажанням
з дати винесення судом рішення про поновлення на роботі, суд вважає, що дана
вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що
виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а
також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з
матеріалів справи позивач з заявою про звільнення до відповідача не звертався,
а тому будь-яких порушень його трудових прав не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу нараховано та
виплачено грошові кошти у сумі 12561,40 грн., що складаються з заробітної плати
за час вимушеного прогулу в розмірі 10032,00 грн., компенсації з 13 днів
невикористаної щорічної відпустки в розмірі 797,00 грн., компенсації з 11 днів
невикористаної «Чорнобильської» відпустки, компенсацію моральної шкоди у
розмірі 100,00 грн., лікарняний №973133 за рахунок підприємства в розмірі
287,52 грн., лікарняний №973133 за рахунок фонду соціального страхування в
розмірі 670,88 грн. (а. с. 14, 61)

Крім того,
згідно наказу №47/1 від 03 серпня 2006 року директора Благодійної організації
Єврейський Благодійний фонд Хесед „Нахалат Авот Азріель" ОСОБА_1.
виплачено заробітну плату за один місяць в розмірі 1900,00 грн. згідно з
рішенням Апеляційного суду м. Києва. (а. с. 30)

Що стосується
вимог про відшкодування за час вимушеного прогулу суми в розмірі 38750,00 грн.,
яка складається з посадового окладу в розмірі 1900,00 грн., суми компенсації за
невикористану відпустку - щорічну основну і додаткову як ліквідатору аварії на
ЧАЕС в розмірі 4000 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі двох
посадових окладів, що становить 3800, 00 грн., суми індексації заробітної плати
за період із серпня 2006 року по грудень 2007 року в розмірі 650 грн. - дана
вимога не підлягає задоволенню, оскільки судом прийнято рішення про правомірне
звільнення Благодійною організацією Єврейський Благодійний фонд Хесед „Нахалат
Авот Азріель" ОСОБА_1. З цих же підстав не підлягає задоволенню й вимога
позивача про відшкодування моральної шкоди та вимога про покладення на власника
матеріальної відповідальності відповідно до ст. 237 ЦПК України.

Доводи позивача
про стягнення на його користь витрат на придбання ліків в розмірі 1467,00 грн.
не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представниками не надано
суду доказів щодо придбання останніх на вищевказану суму.

Відповідно до
ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

Згідно ч.1 ст.88
ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до
ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 даної
статті до витрат пов'язаних з розглядом судової справи відносяться, зокрема,
витрати на правову допомогу.

Враховуючи те,
що в задоволенні позову було відмовлено, вимога стосовно відшкодування витрат
на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Згідно вимог
ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові
докази і висновки експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.. Обставини, які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких
обставинами суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на які
посилався, як на підставу своїх позовних вимог. В свою чергу представник
відповідача довів ті обставини, якими обґрунтовував свої заперечення проти
позову.

На підставі
вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів" ст. 38, п.4
ст.40, ст.ст.43, 232, 233 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 213-215
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Благодійної організації Єврейський Благодійний Фонд Хесед
„Нахалат Авот Азріель", третя особа - ОСОБА_2 про визнання недійсним наказу, поновлення на роботі,
стягнення належних виплат, матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд
м. Києва протягом двадцяти днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження,
яка подається протягом десяти днів з моменту його оголошення.