У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 грудня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

Левченка Є.Ф.,   Лихути Л.М.,   Охрімчук
Л.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим
приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення
Ворошилівського районного суду м. Донецька від 15 січня 2007 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області від 7 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до Верховного
Суду України з касаційною скаргою на заочне рішення Ворошилівського районного
суду м. Донецька від 15.01.2007 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 7.05.2007 р., яким первісний позов задоволено: виселено
відповідачів із кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення,
зобов'язано відповідачів не чинити ОСОБА_1 перешкод у реалізації права
власності на вказану будівлю гуртожитку, а в зустрічному позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права
та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставлять питання про
скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в первісному
позові та задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави
для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи
в зустрічному позові, місцевий суд, з урахуванням обставин справи, виходив з
того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були працівниками заводу, якому належав
гуртожиток до придбання його ОСОБА_1; вселились у спірну кімнату та були в ній
прописані тимчасово: до 13.06.2006 р.; ордер на їх вселення у встановленому
законом порядку  не видавався, а тому правові
підстави для визнання за ними права користування спірним приміщенням відсутні.

Апеляційний суд погодився з таким висновком
місцевого суду та залишив його рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів
справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування рішення суду.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновок
судів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и
л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ворошилівського районного суду м.
Донецька від 15 січня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області
від 7 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук