Справа №
№2-18/07р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 березня 2007 року                                                                             м.
Гребінка

Гребінківський
районний суд Полтавської області у складі:

Головуючої
судді - Кривчун Т.О.

при
секретарі - Сапі A.M.,

за
участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача
- ОСОБА_2,
представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гребінка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання незаконним договору
позики від 21.05.2003 року в
частині отримання відсотків у сумі 2975
грн, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006
року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, уточненим у ході
розгляду справи та остаточно просив визнати незаконним договір позики від 21.05.2003 року в частині
отримання відповідачем відсотків у сумі 2975
грн, відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду в сумі 3452,62 грн., моральну
шкоду в сумі 1700,00 грн. та
судові витрати в сумі 87,27
грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що
рішенням Гребінківського районного суду від 07.06.2006р., яке не оскаржувалося
і набрало законної сили, його позов до ОСОБА_2 про невиконання умов договору
від 30.09.2002р. задоволено повністю, дії відповідача визнано неправомірними.

Зазначає, що 30.09.2002
року, між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики у формі розписки на
суму8025 грн., відповідно до якого він передав в заставу відповідачу домову
книгу за адресою: АДРЕСА_1та два договори дарування на будинок, а 21.05.2003р.
між ними було укладено договір позики на суму 11000 грн. з зазначенням строку повернення даної позики до 01.10.2003 року.

Вказує, що в процесі судового розгляду вказаної вище
справи, ОСОБА_2. 28.03.2006
року пред"явив зустрічний позов (визначивши ціну позову у сумі 13600 грн.), в якому
визнав факт отримання по договору позики від 21.05.2003р. відсотків у сумі 2975 грн., хоча умови
про виплату відсотків даним договором передбачені не були.

Тому вважає неправомірним отримання відповідачем
відсотків по договору у сумі 2975
грн, а також вважає, що діями ОСОБА_2 (які виявилися у перешкоджанні з боку
останнього протягом тривалого часу позивачеві та членам його сім"ї у праві
на прописку, що призвело до порушення нормальних стосунків в сім"ї), йому
заподіяно моральної шкоди.

У
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, прохали
його відхилити та категорично заперечили одержання відповідачем відсотків від
позивача в сумі 2975 грн. по
договору позики від 21.05.2003р.

В обґрунтування позиції зазначили, що у договорі позики
від 21.05.2003р., який позивач просить визнати незаконним, узагалі не йдеться
про сплату відсотків, тобто відсутній предмет спору, що підтвердив і сам
позивач у ході судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до

2

ОСОБА_2
про зобов'язання виконати умови договору,
та приватний нотаріус, яка посвідчувала договір позики. Крім того, позивачем
пропущено строк позовної давності при зверненні до суду.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, який
передбачав сплату відсотків, пояснили, що відповідач змушений був звернутися з
ним під впливом тяжких для себе обставин (дружина не працює, тяжка хвороба і
смерть матері тощо), з метою компенсувати своїй сім"ї - матеріальні та
моральні збитки за тривалий час неповернення відповідачем (він же позивач по
первісному позову) грошового боргу в сумі 11000
грн. Однак фактично домовленості про сплату відсотків між ним та ОСОБА_1.
ні в умовах розписки, ні договору позики не було, що підтверджується також його
відмовою від зустрічного позову, який не знайшов свого підтвердження у суді,
та, у зв"язку з цим, закриттям ухвалою суду від 12.05.2006 року
провадження по зустрічному позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом
встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської
області від 07.06.2006р., що набрало законної сили, та яким позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зобов"язання виконати умови договору від 30.09.2002 року задоволено,
встановлено такі обставини.

30.09.2002
року між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого
позичальником-ОСОБА_1.- надана розписка, що посвідчує передання йому
позикодавцем -ОСОБА_2 8025 (вісім тисяч
двадцять п"ять) гривень строком на один рік та зобов"язання повернути
позику до 01 жовтня 2003 року (а.с.9).

Внаслідок невиконання позивачем зобов"язання станом
на 21.05.2003р., між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір
позики на суму 11000 грн.(а.с.8),
в порушення умов якого, станом на 01.10.2003р. позивач борг не повернув.

12.02.2004р. нотаріусом вчинено виконавчий напис за №172, про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 11000 грн. (а.с.8, на звороті), а 23.12.2004 року ОСОБА_1.
погашено борг по вказаному виконвчому напису у сумі 11350 грн., що
підтверджується довідкою від 24.10.2005р. відділу ДВС Гребінківського РУЮ (а.с.
10).

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається і це не заперечується
сторонами, що договором позики від 21.05.2003р. не передбачено виплату
відсотків по грошовому зобов"язанню. Дана обставина знайшла підтвердження
в поясненнях ОСОБА_1, приватного нотаріуса ОСОБА_4 як під час судового розгляду
вказаної вище справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов"язання
виконати умови договору, так і в поясненнях позивача при розгляді даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір позики
від 21.05.2003р., який взагалі не містить умови стосовно виплати відсотків,
відповідає вимогам закону, а саме ст. 170
ЦК України (в редакції 1963
року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, а тому відсутні
підстави для визнання його незаконним у цій частині.

Доводи позивача стосовно того, що у зустрічній позовній
заяві ОСОБА_2. добровільно визнав факт отримання відсотків за надану грошову
позику по договору позики від 21.05.2003р. в сумі 2975 грн. не можуть
бути взяті до уваги судом та спростовуються наступним.

Згідно ч.З ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, і це вбачається з матеріалів
справи, відповідач дійсно звертався до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення боргу у сумі 7425
грн. (а.с. 11-13), де вказав, у т.ч. щодо існування усної домовленості про
сплату відсотків, однак у ході розгляду справи відмовився від зустрічного
позову, внаслідок чого ухвалою суду від 12.05.2006 року було

3

прийнято
відмову від позову із закриттям провадження у справі в цій частині. Дана ухвала
позивачем оскаржена не була, рівно, як і рішення суду від 07.06.2006 року, і набрала
законної сили.

У судовому засіданні відповідач категорично заперечив
одержання відсотків по договору позики від 21.05.2003р., вказавши наведені вище
тяжкі для нього обставини, які змусили його звернутися з зустрічним позовом до
ОСОБА_1, та від якого він згодом відмовився, оскільки няких відсотків від
позивача не одержував, та з огляду на відсутність будь-якої домовленості між
ними щодо їх сплати. Наведені пояснення відповідача позивачем у судовому
засіданні не спростовані, а тому у суду відсутні підстави брати їх під сумнів.

Твердження відповідача про те, що у день підписання
договору позики 21.05.2003р., позивач позичив у нього ще три тисячі гривень,
внаслідок чого загальна сума боргу склала 11000
грн, які і були зазначені у договорі, позивачем спростовані також не були.

Крім того, згідно ст.375 ЦК України (в редакції 1963р.),
договір позики на суму понад 50
крб. Повинен бути укладений у письмовій формі, однак позивачем не надано
належних письмових доказів, які б передбачали сплату відсотків по договору
позики.

Щодо показань у судовому засіданні 25.04.2006р. по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання виконати умови договору, свідків
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на які посилається позивач, то дані показання не можуть
бути визнані належним доказом і взяті до уваги судом з огляду на вимоги ст.46
ЦК України (в редакції 1963р.), відповідно до якої недодержання простої
письмової форми угоди, що вимагається законом, позбавляє сторони права, в разі
спору, посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Таким чином, суд, оцінюючи достатність та взаємний
зв"язок зібраних по справі доказів у їх сукупності, приходить до висновку,
що у судовому засіднні позивач не зміг надати суду належних, допустимих та
достовірних доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на
підставу своїх вимог, та не зміг довести факту одержання відповідачем відсотків
по договору позики від 21.05.2003р.,
а, відтак. І факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є
безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8,
10, 11, 59-60, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Полтавської області через Гребінківський районний суд Полтавської області
протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.