Справа: № 2-285/2007р.
РІШЕННЯ іменем України

16
травня 2007
року Автозаводський суд м.
Кременчука Полтавської області в

складі:    головуючого - судді Зємцова В.В.

при секретарі -
Галайчук Н.І. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, КГЖЕП «Автозаводське» про вселення, встановлення порядку користування житловим
приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод
у користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3
частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2006 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

В позові зазначала, що на праві спільної власності її
матері ОСОБА_7 та її чоловіку ОСОБА_8 належала
квартира АДРЕСА_1.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли.
ОСОБА_8 склав заповіт на користь ОСОБА_2.

Рішенням Автозаводського районного суду від 20
січня 2006 року за нею було визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, та задоволено позов ОСОБА_2, та визначено, що покійному
ОСОБА_8 належало 2/3 частину
квартири АДРЕСА_1, які ОСОБА_2 прийняла,
як спадкове майно.

Вказана квартира складається із двох роздільних
ізольованих кімнат розмірами 17,4 та 15,9 кв.
м., загально площею 49,4 кв. м. В квартирі проживають громадяни ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_5, які не зареєстровані в квартирі, та стверджують, що дозвіл на проживання їм
надала ОСОБА_2

Відповідачі добровільно вирішити питання та виділити їй
для користування ізольовану кімнату меншого розміру не бажають. Іншого житла
вона не має, та маючи на праві власності частину спірної квартири, не має
можливості розпоряджатися та користуватися нею.

В ході судового розгляду позивач відмовилася від своїх
позовних вимог відносно ОСОБА_5, ОСОБА_6., у
зв'язку з їх виїздом зі спірної квартири. Подала уточнену позовну заяву до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, КГЖЕП «Автозаводське», в якій посилаючись
на те, що в квартирі проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, просила суд постановити рішення яким вселити її, ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_2 кімнату пл.. 17,
4 кв. м. ,
а їй кімнату площею 15,9 кв. м. підсобні приміщення -
коридор, туалет, кухню, ванну кімнату залишити у спільному користуванні,
зобов'язати відповідача не перешкоджати їй користуватися виділеної їй кімнатою та підсобними приміщеннями
квартири., зобов'язати КГЖЕП «Автозаводське»
відкрити їй, ОСОБА_1, окремий рахунок користування кімнатою площею 15,9 кв. м. та відкрити ОСОБА_3 окремий рахунок

користування кімнатою площею 17,4
кв. м. у зазначеній квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, яка була об'єднана з первісним позовом, в якій зазначала, що їй на
праві власності належить 13 частини квартири
АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3
частину квартири, що складає 16,4
загальної площі, або 11,1 житлової площі
квартири.

Вважала, що реальній розділ спірної квартири практично
неможливий, так як згідно вимогам
пункту ДБН В.2.2.15-2005 «Житлові
будинки. Основні положення» квартири в багатоквартирному будинку проектуються
виходячи з їх заселення однією сім'єю.

На підставі закону України «Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя населення»
Кременчуцька СЕС листом від 26.07.06 року повідомляє, що фактичний розподіл двокімнатної
квартири між двома співвласниками неможливий.

Враховуючи, що їй на праві власності належить більша
частина квартири просила в позові про встановлення
порядку користування квартирою АДРЕСА_1, визнати за нею ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 із стягненням з неї на користь ОСОБА_1 вартості 13 частини квартири, визначеної судово-технічним експертом.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом, вона
же відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 свій
позов підтримала, просила його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

Пояснила, що їй на праві власності належить 1/3
спірної квартири, іншого житла вона
не має. Ця частка в квартирі є для неї значною, спільне володіння та
користування квартирою можливе, припинення права
власності на цю частку завдасть їй істотної шкоди, так як вона буде позбавлена єдиного місця проживання.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 позов свого довірителя підтримав. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідач за первісним позовом, вона же позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2 проти
первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала.

Пояснила, що в спірній квартирі вона проживає разом зі
своїми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4. Вважала, що сумісне проживання з ОСОБА_1
неможливе оскільки кухня в квартирі передбачена тільки для однієї сім'ї, а оскільки їй належить 2/3,
що в метричному вираженні складає 22,2
кв. м., то у випадку виділення ОСОБА_1 навіть
меншої кімнати площею 15,9 кв.
м. будуть порушені її, ОСОБА_2 права користування своєю власністю.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11 зустрічний позов підтримала, проти задоволення
первісного позову заперечувала. Пояснила, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, та листа
Кременчуцької СЕС розподіл в натурі квартири
АДРЕСА_1 не
можливий.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом КГЖЕП
«Автозаводське» в судове
засіданні не прибув. Адміністрація вказаної особи направила до суду листа з клопотанням розглянути позов без участі їх
представника. При розгляді спору покладаються на розсуд
суду.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування -
виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука -
Гордієнко Ю.А. вважав за можливе вселення ОСОБА_1 в спірну квартиру, оскільки їй
належить на праві власності 13
її частини та приймаючи те, що ОСОБА_2 на праві власності належить трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2.

Суд,   розглянувши
матеріали   справи,   заслухавши
пояснення   сторін,   їх представників,
оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до наступних
висновків.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/3
частина квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 на праві власності належить
2/3 вищевказаної
квартири.

Вказана квартира є двохкімнатною, загальною площею 49,4
кв. м,, житлова площа 33,3 кв.м. Має дві ізольовані кімнати площею 17,4
кв. м. та 15,9
кв.м. відповідно.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №
М-47-06 від 16.10.06
року розподіл в натурі квартири АДРЕСА_1
не можливий. Ринкова вартість
квартири складає 97952 грн.

ОСОБА_1 не належить на праві власності житлових
приміщень, окрім її частки у
спірній квартирі. ОСОБА_2 є власником трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми повнолітнім ОСОБА_3 та
неповнолітньою ОСОБА_4 з січня 2007 року проживає в квартирі №69.

Відповідно до ст. 356
ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Статтею 358
ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в
натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Конституція України в своїй статті 41
встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких
об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише
в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в
натурі;

2)
річ
є неподільною;

3)
спільне
володіння і користування майном є неможливим;

4)
таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на
частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

За таких обставин позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог
про вселення її у квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги, про встановлення порядку
користування квартирою, за яким ОСОБА_1 просить виділити їй кімнату площею 15.9
кв. м., суд вважає що в задоволенні необхідно відмовити виходячи з того,
що якщо порядок буде встановлений з відхиленням від розміру часток, будуть
суттєво порушені права ОСОБА_2 та членів її родини: повнолітнього ОСОБА_3, та неповнолітньоїОСОБА_4 на володіння та
користування частиною у розмірі 23 спірної квартири. А відповідно необхідно відмовити в задоволенні позову в
частині зобов'язання КГЖЕП

«Автозаводське» відкрити ОСОБА_1
окремий рахунок користування кімнатою площею 15,9 кв. м. та відкрити ОСОБА_3 окремий рахунок
користування кімнатою площею 17,4
кв. м. у зазначеній квартирі АДРЕСА_1.

Вимоги зустрічного позову не підлягають задоволення
виходячи з наступного. Судом робиться
висновок, про те, що частка у розмірі 13 квартири АДРЕСА_1
є для ОСОБА_1 значною оскільки вона
є пенсіонером, іншого житла на праві власності не має, вартість 13 частини
квартири згідно висновку судової будівельно-технічної
експертизи складає 32651
грн.

ОСОБА_2 не доведено факту неможливості спільного володіння і користування майном, не доведено того, що
припинення права власності на частку ОСОБА_1
не завдасть їй істотної шкоди, не доведено попередньої сплати вартості частки.

Суд критично оцінює письмовий доказ -
лист Кременчуцької міської
санітарно-епідеміологічної станції № 200/03-01 від 26.07.06 року, в якому посилаючись на вимоги пункту 2.21 ДБН В.2.2.15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення» та Закон України «Про
забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» головний держаний санітарний лікар робить висновок
про неможливість фактичного розподілу існуючої
квартири на двох власників.

Згідно пункту 2.21 розділу ДБН В.2.2.15-2005 «Квартири. Рівень їх
комфорту та параметри» одноквартирний житловий
будинок та квартиру в багатоквартирному будинку слід проектувати виходячи з умов їх заселення однією сім'єю. Однак
це стосується лише рівня комфорту.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Ні ДБН, ні Закон України «Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення» не містять норми, що регулюють право
спільної часткової власності та
не дають права санітарно-епідеміологічним службам робити висновки про
можливість розподілу квартир, що знаходяться у спільній частковій власності.

Необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково
сплачені судові витрати в сумі 18,50 грн.

Керуючись ст. ст. 57, 425 ЦК України в редакції 1963
року, ст. ст. 10, 11, 84, 88,
209,212,214,215,234 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині у задоволення позову
- відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частково сплачені нею судові витрати в сумі -18,50
грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного Суду
Полтавської області через Автозаводський
районний суд м. Кременчука шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20
днів апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.