Справа № 22-5635/2007
рік                          Головуючий у 1 інстанції
Категорія    36                                                 Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2007
року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючої
Шабанової В. О.

суддів Маширо
О.П.,  Ігнатової Л.Є.

при секретарі
Кошмак Т.С.  розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу по апеляції ОСОБА_1 на рішення
Слов"янського міськрайонного суду від 27 квітня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третя особа:
Слов"янський міський центр зайнятості населення про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку,  середнього заробітку за час затримки розрахунку,  моральної шкоди,  про внесення запису до трудового договору та
трудової книжки,

установив:

До
апеляційного суду звернулась ОСОБА_1  з
апеляційною скаргою на рішення суду,
яким їй було відмовлено у задоволенні її позовних вимог.

Суд
першої інстанції виходив з того,  що
ОСОБА_1  (після реєстрації шлюбу -
ОСОБА_1,  а.с. 182) за письмовим
безстроковим трудовим договором працювала у приватного підприємця ОСОБА_2

При
укладанні цього трудового договору їй був роз'яснений порядок оформлення
трудової книжки,  порядок звільнення
тощо,  про що в укладеному договорі є
власноручний підпис позивачки.

Зокрема,  ОСОБА_1 знала,  що трудова книжка зберігається у неї,  а для внесення запису про прийом на роботу та
звільнення вона має представити трудову книжку своєму роботодавцю. Проте
трудову книжку,  яка у неї начебто
була,  ОСОБА_1 не надала для внесення
відповідних записів,  а ту трудову
книжку,  яка була їй виписана на підставі
укладеного трудового договору,  відмовилась
одержати,  що підтверджується відповідним
актом.

Крім
того,  факт одержання позивачкою
заробітної плати підтверджується висновком судово-почеркознавчої
експертизи,  згідно з яким підписи у
відомості на виплату заробітної плати за спірний період - з липня по грудень
2004 року - виконані позивачкою власноручно.

На думку
суду позивачка також не надала ніяких доказів на підтвердження факту несплати
їй компенсації за невикористану відпустку.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити
нове,  яким задовольнити її позовні
вимоги у повному обсязі,  оскільки
вважає,  що суд першої інстанції порушив
вимоги процесуального і матеріального права та ухвалив незаконне рішення.

Зокрема,  суд не дослідив питання щодо нарахування їй
заробітку за невикористану відпустку у сумі 231 грн. 75 коп.,  не з"ясував,  чи були ці гроші їй сплачені.

Крім
того,  досліджуючи питання щодо
заборгованості по заробітній платі,  суд
обмежився вивченням відомостей на виплату заробітної плати,  ніякі інші докази досліджені не були,  хоча ці відомості оформлені з порушенням
діючих вимог.

Суд
також послався на висновок судово-почеркознавчої експертизи,  однак такий висновок не є обов'язковим для
суду,  він має оцінюватись нарівні з
іншими доказами.

Суд
також не врахував,  що при укладанні
трудового договору їй не був наданий екземпляр цієї угоди,  тому вона змушена була витребувати копію
договору у центрі зайнятості населення при зверненні з позовом до суду.

Суд не прийняв її докази про те,  що
відповідачка відмовилась зробити запис у її трудовій книжці як про прийняття на
роботу,  так і про звільнення,  а дослідив з цього приводу нову трудову
книжку,  яку відповідачка виписала на її
ім"я,  хоча у цій трудовій книжці
навіть немає її власноручного підпису.

Заслухавши
пояснення позивачки та представників відповідача,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційну скаргу слід відхилити,  рішення суду залишити без змін,  з таких підстав.

Згідно з
вимогами  ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

На думку
апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону,  тому підстав для його скасування немає.

Судом
першої інстанції було встановлено,  що
позивачка працювала за договором у приватного підприємця ОСОБА_2 з 14 липня
2003 року по 29 грудня 2004 року. Договір за НОМЕР_1 був укладений між
сторонами 14 липня 2003 року у трьох примірниках ( по одному екземпляру кожній
стороні: позивачці,  відповідачці,  центру зайнятості) та зареєстрований у державній
службі зайнятості.

За з цим
договором позивачка була ознайомлена з порядком реєстрації та зняття з
реєстрації у центрі зайнятості укладеного договору,  а також з порядком внесення відповідних
записів у її трудову книжку (а.с. 11).

У
відповідності до вимог п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників трудові книжки працівників,
які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб -
суб"єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з
правом найму ... зберігаються безпосередньо у працівників. Внесені фізичною
особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи
органу державної служби зайнятості,  який
зареєстрував договір,  і засвідчуються
його печаткою

З
позовної заяви та з пояснень позивачки у суді вбачається,  що вона начебто неодноразово зверталась до
відповідачки з питання внесення запису про прийняття на роботу,  а потім і про звільнення з роботи,  однак та безпідставно їй у цьому
відмовила,  однак достовірних доказів на
підтвердження таких своїх доводів позивачка до суду не надала.

До того
ж,  у разі відмовиОСОБА_2 зробити у
трудовій книжці відповідний запис про прийняття на роботу або про звільнення
позивачка мала б звернутись до контролюючого органу - центру зайнятості,  який згідно з Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок підтверджує внесені записи підписом посадової особи та

печаткою центру зайнятості.
Проте доказів щодо такого звернення позивачка до суду також не надала.

Оскільки
позивачка не надала свою трудову книжку для внесення відповідних записів,
ОСОБА_2 виписала їй нову трудову книжку (а.с. 45),  однак та відмовилась її отримати,  про що в матеріалах справи є відповідний акт
від 29 грудня 2004 року (а.с. 44).

Будь-яких
переконливих доказів на спростування наведеного ОСОБА_1 (Шевченко) до суду не
надала,  тому висновок суду першої
інстанції про безпідставність її вимог в цій частині позову є обґрунтованим.

Що
стосується вимог позивачки щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та
компенсації за невикористану відпустку,
то згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 3 травня 2006
року підписи від імені позивачки у відомостях на видачу заробітної плати
виконані нею самою,  тому підстав для
задоволення позову в цій частині також немає.

Апеляційний
суд не може прийняти доводи позивачки про неприйняття вказаного висновку
експертизи,  оскільки на спростування
цього висновку вона не надала ніяких достовірних доказів.

Апеляційний суд також не може прийняти довід позивачки,  наведений нею у засіданні апеляційного суду
про те,  що досліджені експертизою
відомості про виплату заробітної плати були сфальсифіковані,  а саме: відомості надані за інший період,  а не за 2004 рік,  а заголовок до цього документу підклеєний
(а.с. 103),  оскільки згідно із укладеним
трудовим договором заробітна плата була встановлена їй у розмірі 185 грн.
щомісячно,  але не менше розміру
мінімальної заробітної плати (а.с. 11).

У
дослідженій експертом відомості на видачу заробітної плати (а.с. 103)
вказано,  що заробіток позивачки за
липень і серпень становив 205 грн.,  а за
вересень-грудень - 237 грн.,  що
відповідає розмірам мінімальної заробітної плати,  встановленим Законом України „Про Державний
бюджет України на 2004 рік": січень-серпень 2004 року - 205 грн.,  з 1 вересня 2004 року - 237 грн.

З січня
по 1 грудня 2003 року мінімальний заробіток становив 185 грн. у відповідності
до Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на
2003 рік" від 26 грудня 2002 року № 372-ІУ,  у квітні-червні 2005 року - 290 грн.,  а у липні-грудні 2005 року - 332 грн. (Закон
України „Про внесення змін в Закон України „Про Державний бюджет України на
2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України від 25 березня 2005
року № 2505-ІУ).

Таким
чином,  цей довід позивачки є безпідставним
та необгрунтованим.

Інші
доводи апеляційної скарги також були предметом судового розгляду,  на висновки суду вони не впливають,  тому апеляційну скаргу слід відхилити,  оскаржуване рішення суду як таке,  що відповідає вимогам матеріального і процесуального
права,  залишити без змін.

Керуючись  ст.  ст.
308,  313, 315 ЦПК України,  апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Слов"янського міськрайонного суду від 27 квітня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути

оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом

двох
місяців з дня набрання нею законної сили.