АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19
червня 2007 року                                                                            м.  Дніпропетровськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:

Головуючого:                                                        Віхрова
В. В.,

Суддів;                                                                   Гайдук
В. І.,       Дерев'янка О. Г,

Козлова С.  П.,
Красвітної Т. П.

розглянувши
в касаційному порядку (відповідно до Закону України № 697-V від
22.02.2007) у судовому засіданні у місті Дніпропетровську касаційну скаргу
Казенного заводу порошкової металургії (далі КЗПМ) на рішення апеляційного суду
Київської області від 16 липня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  треті особи Казенний завод
порошкової металургії,  КЖВ Казенного
заводу порошкової металургії,  про
вселення до гуртожитку та про усунення перешкод у користуванні житлом та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Казенного заводу порошкової металургії,
третя особа КЖВ Казенного заводу порошкової металургії,  про визнання ордеру на жиле приміщення
недійсним,  -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про
вселення до гуртожитку та про усунення перешкод у користуванні житлом з тих
підстав,  що їй виданий ордер на
ліжко-місце у кімнаті гуртожитку для одиноких громадян,  але через дії ОСОБА_2,  яка перешкоджає підселенню і доступу до цієї
кімнати,  вона поселитися у цю кімнату не
має можливості.

Відповідачка
ОСОБА_2 проти позову заперечувала і звернулася до суду із зустрічною позовною
заявою,  в якій просила визнати недійсним
ордер №134 від 11.12.2002 p.,  виданий КЗПМ на
заселення ОСОБА_1 ,  на ліжко-місце в
кімнату АДРЕСА_1. з тих підстав,  що вона
користується і володіє всією кімнатою,  а
ОСОБА_1  має у спільній власності в порядку приватизації
квартиру,  у зв'язку з чим виданий ордер
на ім'я ОСОБА_1  порушує права ОСОБА_2 на
кімнату.

Справа
розглядалася судами неодноразово.

Останнім
рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2004
року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено,  а в задоволенні
зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Справа
№33ц-31кс/07    №6-19977 кс 04 Категорія: 10

Головуючий у
першій інстанції Авраменко М. Г. Доповідач
Гайдук В.І.

Рішенням колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Київської області від 16 липня 2004 року
скасовано рішення місцевого суду і ухвалено нове рішення,   яким ОСОБА_1   відмовлено в задоволені позову та задоволено
зустрічний позов ОСОБА_2 і визнано недійсним ордер №134 на право заняття
ОСОБА_1   ліжко-місця в кімнаті АДРЕСА_1.

У
касаційній скарзі КЗПМ просить скасувати рішення апеляційного суду від 16 липня
2004 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції,   посилаючись на порушення апеляційним судом
норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,   вивчивши матеріали справи
в межах доводів касаційної скарги та заявлених вимог,   колегія суддів дійшла висновку,   що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Вирішуючи
спір,   суди виходили з наступних
обставин справи.

Спірна
кімната АДРЕСА_1 м2) знаходиться у другому під'їзді багатоквартирного будинку
готельного типу,   гуртожитку для
проживання одиноких громадян,   по
АДРЕСА_2,   який перебуває на балансі у
відповідача КЗПМ,   відповідно до рішень
виконкому Броварської міської ради № 386 від 01.08.1972,   №665 від 27.11.1972р та№ 151 від 17.04.2001
р.(а.с.  44,  46,
47,  105).

За заявою
ОСОБА_2 їй,   згідно ордеру № 25
відповідача КЗПМ від

1997
p.,   було надано в
спірній кімнаті ліжко-місце (а.с.
20,  21). На час її поселення в
кімнаті проживала Карпова
О.А.,   яка виписалася з гуртожитку

1998
року,   і ОСОБА_2
залишилася проживати одна. В кімнаті вона зробила ремонт,   обставила її своїми меблями.

У грудні
2002 р. на розширеному засіданні профкому та адміністрації відповідача КЗПМ
було розглянуто квартирне питання ОСОБА_3 та ОСОБА_1   у зв'язку з розірванням їх шлюбу,   і видано останній спірний ордер № 134 на
заселення в гуртожиток на ліжко-місце в спірну кімнату (а.с.  7,
12). В однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 (загальна жила площа 17.9
кв.м.  ,
де на кожного припадає 4,  5
кв.м.   жилої площі),   яку ОСОБА_1
приватизувала разом із членами сім'ї,
залишилися проживати її колишній чоловік та двоє дітей.

Задовольняючи
первісний позов і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову,   суд першої інстанції виходив з того,   що другий під'їзд будинку АДРЕСА_5 згідно
рішення Броварської міської ради від 17.04.2001 за № 151 має статус гуртожитку
для проживання одиноких громадян,   ордер
ОСОБА_1  ,   виданий на підставі рішення компетентного
органу щодо кімнати в цьому гуртожитку,
яка за санітарними та іншими нормами жилої площі допускає проживання
двох осіб,   а факт тривалого проживання
у спірній кімнаті та проведення ремонту за власні кошти не дає підстав визнати
за ОСОБА_2 права користування кімнатою одноособово та створювати перешкоди для
доступу у кімнату особі,   яка має право
проживати в ній.

Скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення у справі,  апеляційний суд виходив з того,  що ОСОБА_2 набула права користування всією
спірною кімнатою,  оскільки вона з
01.12.1998 року за погодженням та з дозволу повноважних осіб КЗПМ користується
всім жилим приміщенням як однокімнатною квартирою з оплатою за користування
кімнатою в цілому,  оформленням субсидії
для оплати комунальних послуг,  а строк
використання другого під'їзду будинку АДРЕСА_5,
як гуртожитку,  закінчився,  у спірній кімнаті відсутнє належне меблювання
та друге ліжко-місце,  а тому виданий
ордер порушує права ОСОБА_2 на цю кімнату,
що є підставою для визнання такого ордеру недійсним за  ст.  59
ЖК України.

З таким
висновком апеляційного суду погодитися неможна.

За  ст.
ст.  15 ,  301,
302 ЦПК України (1963 р.) справа апеляційним судом розглядається в межах
заявлених у суді першої інстанції вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі,  коли обставини справи за  ст.
202 ЦПК України мають бути встановлені на підставі доказів,  що дослідженні у судовому засіданні.

Як
вбачається з матеріалів справи,  суд
апеляційної інстанції зробив висновок,
що ОСОБА_2 з дозволу КЗПМ набула права користування спірною
кімнатою,  як однокімнатною
квартирою,  однак обґрунтованим такий
висновок вважати неможна,  оскільки
доказів цьому судом не наведено.

Визначаючи
статус житла,  апеляційним судом не
застосовано ч. 2  ст.  127 ЖК України та п.п. 4-5 Примірного
положення про гуртожитки,  затвердженого
постановою РМ УРСР від 03.06.1986 за № 208,
відповідно до яких житло набуває статусу гуртожитку певного виду лише у
зв'язку з реєстрацією у виконкомі місцевої ради.

Таким чином,  суд першої інстанції правильно визначив,  що спірна кімната знаходиться у будинку,  що є гуртожитком для одиноких громадян,  у якому кімнати не надаються виключно у
відособлене користування громадян,  а
висновок суду апеляційної інстанції про закінчення строку використання будинку
під гуртожиток суперечить приведеним нормам матеріального права та
вищезазначеному рішенню Броварської міської ради від 17.04.2001 за № 151(а.с.
105),  яке не оскаржене.

Меблювання
кімнати,  оплата за проживання за п.п.
22,  27,
28,  38 вказаного вище Примірного
положення відносяться до змісту обов'язків власника гуртожитку та мешканця,  які мають зобов'язальний характер і не
відносяться до юридичного складу,  що
визначає відособлене користування жилим приміщенням.  Суд апеляційної інстанції в своєму рішенні не
заперечує того,  що ОСОБА_2 перешкоджала
доступу КЗПМ до спірної кімнати з метою меблювання її для проживання двох
осіб,  а тому висновки апеляційного суду
не відповідають зазначеним нормам матеріального права.

Відповідно до
п.12 Примірного положення про гуртожиток,
у гуртожитку надається жила площа не менше 6-ти м2 на особу,  через що у спірну кімнату можливе підселення
і проживання двох осіб.

Згідно з
ст.  8
Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на
повагу до свого житла,  а втручання
публічної влади у здійснення цього права допускається у виключних випадах,  в тому числі задля захисту прав та свобод
інших осіб.

Слідуючи
практиці тлумачення цих положень Європейським Судом з прав людини та визначаючи
співмірність вимог,  заявлених у
справі,  з метою,  яка досягається,  колегія суддів виходить з наявного конфлікту
інтересів між правом добросовісного користувача на недоторканість житла,  де він мешкає,  та правом користування цим житлом особи,  яка потребує поліпшення житлових умов.
Зазначені права є одного порядку,  як
похідні від прав власника.

З огляду
на це,  колегія суддів має визнати
виправданим втручання у права користувача житлом,  за якого забезпечення житлом ще однієї особи
і захист прав власника є більш вагомою користю,
а ніж шкода інтересам первісного відповідача. Отже,  апеляційний суд,  ухвалюючи своє рішення,  не застосував ч. 2  ст.  8
Конвенції,  внаслідок чого неправильно
вирішив справу.

За таких
обставин,  передбачених  ст.  59
ЖК України,  підстав для визнання ордеру
недійсним,  не встановлено.

Безпідставно
скасувавши законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції,  апеляційний суд порушив норми процесуального
закону -  ст.  ст.
301, 305 ЦПК України (1963р.),  у
зв'язку з чим рішення апеляційного суду відповідно до  ст.
339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись  ст.
ст.  336, 339 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
Казенного заводу порошкової металургії задовольнити.

Рішення
апеляційного суду Київської області від 16 липня 2004 року скасувати і залишити
в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня
2004 року.

Ухвала
оскарженню не підлягає.