УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 р.
листопада місяця «19» дня,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим,  в складі:

Головуючого:                                                 Синельщікової
О.В.

Суддів:                                                            Куриленка
О.С.

Шаповалової
О.А.

При секретарі:     Гончарук
В.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення
майна з акта опису,  визнання права
власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду
м.  Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 06 квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На
вказане заочне рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати рішення суду та
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,  заявлених у
суді першої інстанції,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду - залишенню
без змін,  з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того,  що із наданих позивачем доказів неможливо
визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільній сумісній власності
подружжя в натурі і зняти арешт.

Колегія
суддів погоджується з висновками суду першої інстанції,  виходячи з наступного.

Посилання
позивача на порушення судом вимог процесуального права під час ухвалення
заочного рішення не є таким,  що
ґрунтується на вимогах чинного цивільного процесуального законодавства України.
Зокрема,  дотримання судом вимог  ст.
ст.  224,  225 ЦПК
України підтверджується протоколом судового засідання (а.с.  104),
іншими матеріалами справи.

Щодо
посилання в апеляційній скарзі на неправильне визначення предмету судового
розгляду,  колегія суддів не знаходить
підстав для висновку щодо порушення чинного законодавства судом першої
інстанції або щодо підтвердження зазначених доводів позивача.

Суд
повністю відмовивши в задоволенні позову,
повно та всебічно розглянув питання щодо усіх позовних вимог,  як то виключення майна із опису або визнання
права власності на долю в спільній сумісній власності подружжя.

Справа
№22-ц-4707/2007               Головуючий в
суді І інстанції: Малухін В.В.

Доповідач:
Куриленко О.С.

Колегія
суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення прав
власності позивача на частку квартири.

Враховуючи
приписи  ст.  ст.
70-73 СК України,  пункту 6
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.09.1976 року № 6 „Про судову
практику про виключення майна з опису",
пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №
20 для правильного вирішення справи щодо виключення майна з опису суд має
встановити,  чи виділена в натурі частка
в спільному майні подружжя,  за яку
накладено стягнення (або яка піддана обмеженню цивільно-правового характеру);
якщо ні,  потрібно встановити розмір
часток кожного із подружжя із урахуванням всього нажитого майна. Під час
врахування розміру часток встановлюються усі обставини,  які можуть вплинути на відхилення від
принципу рівності часток. Для визначення можливості накладення стягнення на
спільне майно враховується чи не був договір укладений в інтересах сім'ї,  або одержане за таким договором не було
використано на її потреби та з'ясовуються інші обставини.

Тобто
фактично,  розгляд справи в частині
позовних вимог про визнання права власності на ідеальну долю квартири не є
можливим в інакшій формі ніж розгляд вимог про поділ в натурі майна,  що є у спільній власності подружжя. Визнання
права власності на ідеальну долю в спільній сумісній власності (без врахування
всього нажитого подружжям майна та інших суттєвих обставин справи),  суперечило б вимогам  ст.
ст.  69-71 СК України.

Разом з
тим,  розгляд вимог щодо поділу
майна,  що є у спільній сумісній
власності потребує надання суду доказів щодо усього нажитого подружжям майна за
час перебування у шлюбі. Потрібно визначити варіанти можливого поділу або,  якщо речі є неподільними,  встановити порядок користування ними або
розмір можливої компенсації. Жодної з таких вимог не заявлялось позивачем,  не надавалось і відповідних доказів.

Відповідно
до  ст.
11,  60 ІЩК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  поданим відповідно до цього Кодексу,  в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб,  які беруть
участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно
до  ст.
392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,  якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою,  а також у разі втрати ним
документа,  який засвідчує його право
власності.

Право
спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру на даний час не є
таким,  що оспорюється відповідачем у
справі,  а вимог про поділ в натурі
майна,  що є у спільній сумісній
власності подружжя не заявлялось під час судового розгляду.

Від
так,  відсутні підстави виникнення права
приватної власності позивача на 1/2 частку спірної квартири.

Крім
того,  позивач вказує в позовній
заяві,  що вона перебуває у шлюбі з
відповідачем з 21.10.1998 року,  а згідно
із рішенням Центрального районного суду АР Крим від 26.05.2004 року (а.с.  18) договір позики укладено відповідачем
24.08.1999 року,  внаслідок невиконання
умов якого був виданий виконавчий лист суду,
а спірна квартира піддана арешту. На думку колегії суддів,  враховуючи,
що договір укладено майже через рік після укладання шлюбу,  це є вагомою підставою вважати що він
укладений в інтересах сім'ї і одержане за цим договором було використано на
потреби подружжя.

Інші
доводи апеляційної скарги не надають підстав для висновку щодо порушення судом
норм матеріального та процесуального права.

Суд
повно та всебічно з'ясував фактичні обставини і ухвалив рішення у відповідності
з нормами діючого законодавства.

Справа
№22-ц-4707/2007               Головуючий в
суді І інстанції: Малухін В.В.

Доповідач:
Куриленко О.С.

У
зв'язку з цим,  апеляційна скарга
підлягає відхиленню,  а рішення
Центрального районного суду м.  Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 06 квітня 2007 року - залишенню без змін.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  319 Цивільного
процесуального кодексу України,  колегія
суддів судової палати у цивільних справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим від 06 квітня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в порядку та строки,  встановлені
ст.  ст.  325,
327 ЦПК України.

Справа
№22-ц-4707/2007              Головуючий в
суді І інстанції: Малухін В.В.

Доповідач:
Куриленко О.С.