АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-490                                                         Головуючий
2007 рік                                                                            інстанції
Суддя доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 квітня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області
в складі

головуючого
судді Лобова О.А.,

суддів
Новохатньої В.А.,  Петренка В.М.

при секретарі
Зеленській О.І.

за участю
позивача

адвоката ОСОБА_1

представника
відповідача

представника
особи,  яка подала апеляційну
скаргу,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_2

представника
третьої особи

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького міського
об'єднання дитячо-юнацьких клубів за місцем проживання на рішення Крюківського
районного суду м.  Кременчука від 12 травня 2006 року в справі за
позовом ОСОБА_5 до виконкому Кременчуцької міської ради про визнання права
власності на вбудовано-прибудоване приміщення.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідь судді
доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Крюківського районного суду м.
Кременчука від 12
травня 2006 року
позов ОСОБА_5 задоволений: за позивачем визнане право власності на
вбудовано-прибудоване приміщення по АДРЕСА_1,
яке складається з семи кімнат та зали,
загальною площею 382
м. кв.

Ухвалою
Крюківського районного суду м.
Кременчука від 01
серпня 2006 року
виправлена арифметична помилка в рішенні від 12 травня 2006

2

року:
вказано про те,  що за ОСОБА_5 визнане
право власності на вбудовано-прибудоване приміщення по АДРЕСА_1,  яке складається з семи кімнат та зали,  загальною площею 297 м. кв.

Рішенням
Крюківського районного суду м.
Кременчука від 12
травня 2006 року
встановлено,  що вбудовано-прибудоване
приміщення по АДРЕСА_1 з 1993
року належало на праві власності ТОВ «Пульсар Ко ЛТД».

В 1996 році ліквідаційна
комісія ТОВ «Пульсар Ко
ЛТД» передала ОСОБА_5,  як одному із
засновників,  вказані
вбудовано-прибудовані приміщення в якості компенсації вартості його частки у
статутному фонді.

З того
часу ОСОБА_5 відкрито безперервно володіє і користується вбудовано-прибудованим
приміщенням.

Не
погодившись з рішенням Крюківського районного суду м.  Кременчука від 12 травня 2006
року,  його оскаржило Кременчуцьке
міське об'єднання дитячо-юнацьких клубів за місцем проживання (надалі -«Об'єднання
клубів») та,  посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального права,
просило рішення місцевого суду скасувати,  а справу направити на новий розгляд до того ж
суду.

В
обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено,  що з 1993
року Об'єднання клубів орендує вбудовано-прибудоване приміщення,  яке є предметом спору,  у Кременчуцької міської ради. Суд,  розглянувши позов ОСОБА_5,  не залучив до участі в справі Об'єднання
клубів,  отже вирішив питання про його
права та обов'язки без його участі.

Окрім
того,  задовольняючи позов,  суд першої інстанції не врахував,  що відповідно до пункту восьмого Прикінцевих
та перехідних положень ЦК
України правила  ст.  344
цього Кодексу поширюються на випадки,
коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим
Кодексом.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 стверджував,  що місцевий суд ухвалив законне рішення,  тому просив залишити судове рішення без змін.

Колегія
суддів,  перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  заслухавши пояснення осіб,  які беруть участь в справі,  дійшла висновку,  що апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав:

Відповідно
до  ст. 307 ч.1 п.1),   ст. 308 ЦПК України апеляційний суд за
результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
і процесуального права.

Судом
першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи,  що з лютого 1996 року вбудовано-прибудоване приміщення по вул.

3

Сербіченка,  7
в м.  Кременчуці перебувало на
балансі ТОВ «Пульсар Ко
ЛТД».

Згідно
рішення ліквідаційної комісії від 11
березня 1996 року
майно,  належне ТОВ «Пульсар Ко ЛТД»,  розподілене між засновникам відповідно до їх часток у
статутному фонді,  зокрема позивачу
ОСОБА_5,  як одному із засновників,  передане вбудовано-прибудоване приміщення по
АДРЕСА_1,  яке складалося із семи кімнат
і однієї зали.

З
вказаного часу позивач ОСОБА_5 відкрито володіє і користується вказаним
приміщенням.

14 травня 1996 року скасована
державна реєстрація ТОВ «Пульсар Ко
ЛТД».

Встановивши
наведені обставини,  місцевий суд з
дотриманням вимог процесуального закону дійшов правильного висновку про
те,  що позивач ОСОБА_5 добросовісно
заволодів нерухомим майном та відповідно до положень  ст.  344 ЦК України набув
право власності на це майно.

Тлумачення
Об'єднанням клубів положень пункту восьмого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
суперечить змісту цієї норми закону.

Положення
пункту восьмого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід
розуміти таким чином,  що правила  ст.  344 ЦК України в
частині набувальної давності щодо нерухомого майна застосовуються також в тому
разі,  якщо особа за станом на 31 грудня 2000 року відкрито і
безперервно володіла нерухомим майном,  а
до набувальної давності зараховується весь строк добросовісного володіння.

Твердження
в апеляційній скарзі про те,  що суд не
притягнув Об'єднання клубів до участі в справі і вирішив питання про його права
та обов'язки є безпідставним.

Відповідно
до ч.3  ст.  827
ЦК України до договору позички,  тобто
передачі у безоплатне користування в тому числі і нерухомого майна,  застосуються положення глави 58 цього Кодексу.

Згідно
ч.1  ст.
770 ЦК України
у разі зміни власника речі,  переданої у
найм (безоплатне користування),  до
нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

4

Отже,  зміна власника речі,  в тому числі і об'єкту нерухомого майна,  не впливає на договір найму або безоплатного
користування.

Визнання
судовим рішенням права власності за ОСОБА_5 на нерухоме майно автоматично не
тягне за собою недійсність або скасування договору безоплатного користування
вказаним приміщенням.

Таким
чином,  рішення суду першої інстанції є
законним,  підстави для його зміни чи
скасування відсутні.

Керуючись  ст.  303,
ст. 307 ч.1
п.1,   ст. 308,   ст.  315 ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Кременчуцького міського об'єднання дитячо-юнацьких клубів за місцем
проживання відхилити.

Рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука від 12
травня 2006 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до виконкому Кременчуцької міської ради про
визнання права власності на вбудовано-прибудоване приміщення залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної інстанції.