Справа N 2-1604/2007p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
квітня 2007 року  Джанкойський
міськрайонний   суд  Автономної
Республіки Крим у складі: головуючого - судді Глєбова О.А., при секретарі  Виговської О.О.,

розглянувши у
попередньому судовому засіданні в м. Джанкой справу за позовом ОСОБА_1 до   Джанкойської міської ради про визнання права
власності  на самочинне будівництво,

УСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся   до суду з позовом   й просить визнати його   право самочинне збудоване нерухоме майно,
розташоване   за адресою:      АДРЕСА_1, тобто: магазин літер «А» площею
внутрішньої поверхності 101,2 кв.м.

Позовні вимоги
мотивує тим,   що він на земельній
ділянці, що перебуває в    його
постійному   користуванні, самочинно
побудував ці будівлі.   Це не порушує прав
іншої особи - відповідача Джанкойської міської ради, яка є розпорядником
земель, що перебувають в комунальній власності. Представник  відповідача позов визнає по викладених в
позовній заяві підставах. З пояснень позивача, представника відповідача, матеріалів
справи суд установив наступні
обставини. Позивач ОСОБА_1  є
власником нерухомого майна, розташованого за адресою:    АДРЕСА_1.
Ця обставина підтверджується: договором купівлі-продажу    на бланку серії НОМЕР_1,
посвідченим державним нотаріусом Джанкойської
міської  державної нотаріальної
контори   15.06.2006 року; Витягом   з
державного реєстру   правочинів   на бланку серії НОМЕР_2, виданим
позивачеві державним нотаріусом Джанкойської міської   державної нотаріальної контори    15.06.2006
року; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно на бланку
серії НОМЕР_3, виданим
позивачеві Джанкойським МБРТІ 30.06.2006
року;   Інвентаризаційною справою,
виготовленою Джанкойським МБРТІ   за
станом   на 21.03.2007 року.

Земельна
ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,0538 га перебуває в постійному користуванні позивача.

Право
користування позивача на зазначену земельну ділянку підтверджується договором
купівлі-продажу на бланку серії НОМЕР_1, посвідченим державним нотаріусом Джанкойської
міської державної нотаріальної контори 15.06.2006 року, у якому зазначене, що
нерухоме майно, яке придбав позивач, розташоване на земельній ділянці.

Нерухоме
майно     за адресою: АДРЕСА_1, позивач придбав
в ОСОБА_3 та ОСОБА_2на підставі зазначеного договору.

До ОСОБА_3 та
ОСОБА_2право власності на нерухїоме майно та право користування земельною
ділянкою перейшло з 21.09.1982
року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.09.1982 року за
реєстровим №4988 та
свідоцтва про право на спдщину від 05.10.1982
року за реєстровим №3544.

Таким чином,
право користування земельною ділянкою, на який розташоване нарухоме майно,
набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі ст. 30
Земельного Кодексу України 1990
року, зберігалося й гарантоване також і після набрання чинності Земельним
Кодексом України 2001 року. А
після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна у власність позивача
право користування земельною ділянкою, на який розташоване нарухоме майно,
перейшло до позивача.

Згідно
із рішенням Конституційного Суду України N
5-рп/2005 (v005p710-05 ) від 22.09.2005), кожний
громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу
відповідно до закону (частина друга статті 13 Конституції України (
254к/96-ВР ). До таких
об'єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції
України ( 254к/96-ВР
) громадяни для
задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та
комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може
тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав
громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав
землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час
законодавства. Таким чином, стосовно права постійного користування земельними
ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції
України ( 254к/96-ВР
). Тому суд
погоджується з тим, що земельна ділянка, на який розташоване нерухоме майно, знаходиться
в постійному користуванні позивача.

2

Позивач,
самочинно, тобто з без відповідного дозволу на будівництво (будівельного
паспорту) збудував на земельної ділянці, що є в його користуванні, наступні
спорудження й будови: самочинне збудоване нерухоме майно, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, тобто: магазин літер «А» площею внутрішньої поверхності   6,3 кв.м. - загалом 101,2 кв.м.

Ці обставини підтверджуються: Інвентаризаційною справою, виготовленою
Джанкойським МБРТІ за станом на 21.03.2007
року, технічним висновком на магазин за адресою:АДРЕСА_1,       виготовленим Джанкойською проектною
майстернею Державного проектно-дослідницького інституту
«Крьімпроектреконструкція».

Відповідно до
зазначеного технічного висновку самочинне збудовані будови й спорудження - магазин літер
«А» площею внутрішньої поверхності 101,2
кв.м. відповідають будівельним нормам і правилам СРСР і  державним будівельним нормам України.

Відповідно до
висновку Джанкойської районної санепідстанції, та експертному висновку
відділення з питань наглядово-профілактичної діяльності Джанкойського району ГУ МНС України в АР
Крим самочинне збудований магазин літер «А»
відповідає санітарним нормам та противопожежним правилам України.

Суд вважає, що позов про визнання права власності на самочинно зведене
нерухоме майно підлягає задоволенню по наступних підставах.

У відповідності зі ст. 376 ч. 5
ГК України 2003 року на
вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, самочинно побудоване на ньому, якщо це не порушує прав інших
осіб.

Самочинне   будівництво   (зазначена
перебудова) позивачем нерухомого майна
не порушує прав інших осіб,
тобто     відповідача,     що є власником   нерухомого майна, розташованого     на
суміжній земельній ділянці,
тому   суд вважає за можливе
визнати право власності     позивача   на це самочинно перебудоване нерухоме майно,
оскільки, згідно із законом це майно не потрібно здавати в експлуатацію. На
підставі викладеного, ст. 376         ч. 5     Цивільного
Кодексу України   2003 року,     керуючись
ст.ст. 15,30,62,203,
п. 2 ст. 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати право власності   ОСОБА_1 на     самочинне збудоване   нерухоме майно, розташоване за адресою:    АДРЕСА_1.
тобто:

магазин літер «А» площею внутрішньої поверхності    101,2
кв.м., який складається з: торговельного залу 1 площею
внутрішньої поверхності   40,0 кв.м. підсобного
приміщення 2 площею
внутрішньої поверхності   7,7 кв.м. санвузла 3 площею
внутрішньої поверхності    1,6 кв.м.
торговельного залу 4 площею
внутрішньої поверхності   39,4 кв.м. коридору 5 площею
внутрішньої поверхності   6,9 кв.м. санвузла 6 площею
внутрішньої поверхності   2,2 кв.м. підсобного
приміщення 7 площею
внутрішньої поверхності   7,1 кв.м. підсобного
приміщення 8 площею
внутрішньої поверхності   6,3 кв.м. -загалом
101,2 кв.м.

Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд Автономної Республіки Крим через
Джанкойський міськрайонний суд відповідно до вимог ст. 294 ЦПК України 2004 року. Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Рішення надруковане суддею в нарадчій кімнаті.