Справа № 22ц-561/2007 р.                   Головуючий у І
інстанції - Карапута
Категорія - цивільна                             Доповідач
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27.04.2007 р.                    Апеляційний
суд Чернігівської області

у
складі:

головуючого - судді    Євстафіїва O.K.,

суддів:                               Лакізи
Г.П., Редьки А.Г.,

при секретарі                   Рябчук
С.В.,

за участю:                         ОСОБА_2
та її  представників  -  ОСОБА_3,

прокурора
відділу прокуратури Чернігівської області Кушнір Л.В., ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16.01.2007 р. по справі за позовом ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Комунальне підприємство
„Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації", виконавчий комітет
Чернігівської міської ради, про визнання права власності на частину квартири та
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - Перша чернігівська
державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне
значення, визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2005 р.
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_4, у якому просив
визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги
він обґрунтовував тим, що її синові ОСОБА_6 за життя належала на праві
власності 1/2 частина цієї квартири. Після його смерті, що мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_1, вона у
встановлений законом строк звернулася до держнотконтори про прийняття спадщини,
але до цього часу не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на
спірну частину квартири, оскільки для його отримання необхідно провести
інвентаризацію квартири Чернігівським МБТІ. Провести ж таку інвентаризацію
перешкоджає ОСОБА_4

2

В січні 2006 р. ОСОБА_1 як третя особа з
самостійними вимогами на предмет спору предявив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, у якому просив,
після уточнення позовних вимог, встановити факти, що він проживав однією сім'єю
з ОСОБА_4 та ОСОБА_6, і що він
перебував на утриманні в ОСОБА_6,
в період з квітня 1994 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1. (по момент смерті останнього) і
визнати за ним право власності на вищевказану частину квартири. Свої вимоги
ОСОБА_1 мотивував тим, що протягом 6 років, а саме з 1994 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1,
він проживав однією сім'єю з ОСОБА_4, яка є його матір'ю, та ОСОБА_6. Останні
перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою. Протягом всього цього часу
він (ОСОБА_1) перебував
на утриманні ОСОБА_6. Отже,
згідно з чинним законодавством, він, як неповнолітня особа, яка перебувала на
утриманні ОСОБА_6, має
право на спадкування належного йому майна. Він (ОСОБА_1) після смерті
останнього фактично прийняв спадщину, оскільки як до його смерті, так і в

момент смерті, і
по даний час він мешкає у спірній квартирі,1/2 частина якої належить його
матері ОСОБА_4, а 1/2 її частина належала ОСОБА_6.

Оскаржуваним
рішенням позов ОСОБА_2задоволено, а у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вищевказане рішення місцевого суду, відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позову та задовольнити його позов. Доводи скарги зводяться до того, що:

·
він належними й допустимими доказами довів свої вимоги,
але їм суд І інстанції не дав належної оцінки, що спричинило постановления необ'єктивного
рішення по справі,

·
висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_2 прийняла
спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, і що він цієї спадщини не
прийняв, суперечить ст. 549 ЦК УРСР, 1963 р. Саме ця правова норма регламентує
спірні правовідносини, а не ст. 21 СК України і ст.ст. 1258, 1261, 1264, 1268,
1269 ЦК України, на які суд послався як на підставу відхилення його вимог,
оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до
набрання чинності СК України та ЦК України,

·  ОСОБА_2
слід відмовити у позові також і в зв'язку з пропуском нею строку позовної
давності.

•У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та її
представники апеляційну скаргу не визнали. Сенс їхніх заперечень зводиться до
того, що постановлене по справі рішення є законним і обґрунтованим.

ОСОБА_4
апеляційну скаргу визнала і вважає її доводи такими, що дають підстави для
задоволення вимог ОСОБА_5

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані по
справі докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд І інстанції виходив з того, що
його позовні вимоги є недоведеними, що він у встановлений

3

чинним
законодавством строк не вчинив дій, спрямованих на прийняття спадщини, що
відкрилася після смерті ОСОБА_6. Задовольняючи вимоги ОСОБА_2, місцевий суд
послався на те, що вона є матір'ю ОСОБА_6,
а отже, і спадкоємцем першої черги після його смерті, що остання у
встановлений чинним законодавством строк прийняла спадщину після смерті сина
шляхом подання заяви відповідного змісту до держнотконтори. Але з такими
висновками і мотивами оскаржуваного рішення не в повній мірі погоджується
апеляційний суд.

Так, по справі встановлено і ніким
не оспорюється, що:

-      ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Це

підтверджується копіями свідоцтв про народження і про смерть останнього

(а.с. 23, 23 (зв.)),

-      до смерті ОСОБА_6 він перебував
у фактичних шлюбних відносинах з

ОСОБА_4 з 1994 р. по день смерті. Протягом всього цього часу вони, а

також ОСОБА_1, який на
той час був неповнолітнім і навчався у школі,

проживали за адресою: АДРЕСА_1

53. Після смерті ОСОБА_6 і по даний час ОСОБА_4 та ОСОБА_1

продовжують проживати в цій квартирі. Викладене підтверджується

повідомленням КП „Чернігівське МБТІ" від 29.11.2005 р. № 8147 та
копією

довідки цього підприємства від 13.12.2005 р. № 1324 (а.с. 30, 43), копіями

довідки ЖБК № 117 від 17.01.2006 р. і акту даного кооперативу від

04.01.2006 р. (а.с. 71, 72), копіями свідоцтва про народження ОСОБА_5

довідки Чернігівського міського колегіуму № 11 від 25.01.2006 р. № 12 (а.с.

42, 73), довідкою ОЖБК від 10.04.2007 p., копією атестату
про повну

загальну середню освіту ОСОБА_5 від 21.06.2000 p., що виданий

вищезгаданим колегіумом,

-      після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина у вигляді 1/2 частини

названої вище квартири. ОСОБА_2 25.09.2000 р. до держнотконтори подано

заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на

спадщину за законом. Таке свідоцтво ОСОБА_2 по даний час не видане.

Викладене підтверджується копією спадкової справи № 876, розпочатої

25.09.2000 р. І чернігівською державною нотаріальною конторою (а.с. 21-24).

З вищеописаного
апеляційний суд робить наступні висновки. Виходячи з норм п. п. 4, 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої („Спадкове
право") даного Кодексу застосовуються до спадщини, що відкрилася після
01.01.2004 р., та до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із
спадкоємців до цієї дати. Після смерті ОСОБА_6. спадщина відкрилася до
01.01.2004 р. Оскільки ОСОБА_2 25.09.2000 р. подала державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття даної спадщини заяву про її прийняття, то в силу ч.
1 ст. 549, ст. 529 ЦК УРСР, 1963 p., вона як
спадкоємець першої черги за законом прийняла цю спадщину. Таким чином, для
вирішення спору між сторонами підлягають застосуванню норми ЦК УРСР, 1963 р.

Згідно з ст. 531 вищезазначеного Кодексу, до числа
спадкоємців за законом   належали   непрацездатні   особи,
які   перебували   на
утриманні

4

спадкодавця не
менше одного року до його смерті. За наявності інших спадкоємців вони
успадковували нарівні з спадкоємцями тієї черги, що закликалася до
спадкоємства. Таким чином, для задоволення вимог ОСОБА_5 суд повинен мати
належні й допустимі докази того, що він протягом одного року до смерті ОСОБА_6
перебував на його утриманні. Проте, таких доказів у ході судового розгляду
справи не здобуто.

Так, згідно з
довідками прокуратури Чернігівської області № 156 (без дати видачі) і ЗАТ
„Ресторан „Градецький" № 6 від 26.01.2006 р. (копії яких на а.с. 74, 140),
протягом березня - травня 1999 р.
ОСОБА_6 мав дохід, що в середньому вдвічі перевищував дохід
ОСОБА_4 Це підтверджує факт перебування ОСОБА_5 на утриманні
останнього в березні - травні 1999 р. Згідно з цією ж довідкою прокуратури
Чернігівської області та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською
діяльністю, що видане 15.09.1994 р. Чернігівською кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури за № 135, а також згідно з поясненнями сторін, ОСОБА_6 з 22.05.1999 р. по момент смерті не
працював у прокуратурі Чернігівської області, а займався приватною адвокатською
практикою. Отож, для підтвердження факту перебування на утриманні останнього
ОСОБА_1 мав
надати суду документальні підтвердження того, що дохід ОСОБА_6 в період заняття
адвокатською практикою (з червня 1999 р. по дату його смерті) був значно
більший, ніж дохід його матері, з якою він також проживав протягом спірного
періоду. Але таких підтверджень (довідок) він суду не надав. Жоден з наданих
останнім доказів, на які він посилається як на підставу правомірності своїх
позовних вимог, а саме: копії довідки ЖБК № 117 від 17.01.2006 р. і акту даного
кооперативу від 04.01.2006 p., довідка Чернігівського міського колегіуму № 11 від
25.01.2006 р. № 12, довідка Чернігівської обласної організації Всеукраїнської
профспілки працівників і підприємців торгівлі, громадського харчування та
послуг № 12 від лютого 2006 р. та протокол загальних зборів трудового колективу
ЗАТ „Ресторан „Градецький" від 25.01.2006 p., що
маються у оглянутій судом справі Деснянського районного суду м. Чернігова №
2-0-57/2006 р. за заявою ОСОБА_5
про встановлення факту, що має юридичне значення, показання всіх допитаних
по справі свідків, надані апеляційному суду договори про надання ОСОБА_6
юридичних послуг від 01.06.1999 p.,

15.07.1999 p., 01.10.1999 р,
довідка ГШ „Алетон" від 20.04.2006 р. № 1,

письмові пояснення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та копія
видаткового

касового ордеру № 26 від 05.10.1999 р.,
не є такими з наступних причин. Всі

ці докази не містять інформації про те, що ОСОБА_1 з червня 1999 р.
по

09.04.2000   р. або перебував на
повному утриманні спадкодавця, або

отримував від останнього таку допомогу, що була для нього основним чи

постійним джерелом засобів до існування. До того ж, факт перебування

ОСОБА_5 на
утриманні ОСОБА_6
категорично заперечує ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_5 про те, що висновок місцевого суду про прийняття ОСОБА_2
спадщини, яка відкрилася після смерті її сина, суперечить ст. 549 ЦК УРСР, 1963 p., що останній слід
відмовити у позові

5

також і в зв'язку з пропуском нею строку позовної
давності, не ґрунтується ні на чинному законодавстві, що регламентує спірні
правовідносини, ні на фактичних обставинах справи.

Тож виходячи з вищенаведених правових норм, висновок суду
І інстанції про те, що за ОСОБА_2 як за спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_6. належить визнати право власності на */г частину спірної квартири, а у
задоволенні позову ОСОБА_1
необхідно відмовити за недоведенням позовних вимог, є вірним.

Вимоги ОСОБА_5 про встановлення факту проживання його, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 однією сім'єю місцевий суд теж законно не задовольнив. Цей висновок
ґрунтується на тому, що для вирішення спору між сторонами з приводу права
власності на спірне спадкове майно даний факт не має юридичного значення,
оскільки ст. 531 ЦК
УРСР, 1963 р., не ставила
в залежність право на спадкоємство осіб, які перебували на утриманні
спадкодавця, від факту проживання з ним однією сім'єю.

ОСОБА_6 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належала на
підставі договору міни від 25.07.1995 p., укладеного
між ним та ОСОБА_9, що посвідчений держнотаріусом II
чернігівської держнотконтори (реєстровий № 5-1065 від 25.07.1995 p.; копія
даного договору на а.с. 49). Згідно з змістом цього договору та реєстраційного
напису Чернігівського МЕТІ на ньому, йому належала 1/2 ідеальна частина цієї
квартири.

Узагальнюючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за
необхідне оскаржуване рішення змінити в частині підстав та мотивів задоволення
вимог ОСОБА_2 та відхилення вимог ОСОБА_5,
а також в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину
квартири, що є предметом спору по справі, шляхом доповнення резолютивної
частини рішення вказівкою про визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну
її частину.

Апеляційний суд Чернігівської області вважає за необхідне
постановити дане рішення як на наданих до суду 1 інстанції доказах, так і на
доказах, наданих до апеляційного суду, так як попередній розгляд справи
місцевий суд провів з явними порушеннями ст.ст. 130 ч. 6 п.п. 3,4, 131, 183 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч.1 п. 4, 316 ЦПК України,
ст.ст. 525-527, 529, 531, 548, 549 ЦК
УРСР, 1963 р., ст. 48
Закону України „Про власність", суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.01.2007 р. змінити в частині
підстав та мотивів задоволення вимог ОСОБА_2 і відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_1. Вважати такими підставами й мотивами ті, що викладені у даному
рішенні.

Резолютивну частину цього рішення щодо визнання права
власності на частину спірної квартири за ОСОБА_2 викласти у такій

6

редакції:
„Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині дане рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але воно може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання ним законної сили.