СПРАВА № 22ц- 2391 від 2007 р.                             Головуючий у І Інстанції Полубан
Категорія 19-21                                                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
квітня 2007 року                                                                                     м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого
Осіяна О.М. Суддів Басуєвої ТА, Красвітної Т.П. при секретарі Качур Л.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Відділення ВД Фонду ССНВВ ПЗУ
в м. Петропавілівському районі про стягнення страхових виплат,-

встановив:

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2006
року, яким з нього на користь позивача стягнута моральна шкода у сумі 25 000 грн. за
отримання ним у 2003 році
профзахворювання та втрату 55%
профпрацездатності -
з тих підстав, що докази про спричинення позивачу моральної шкоди ним не
надано. ОСОБА_1 звернувся до суду з пропуском трьохмісячного строку з дня
встановлення йому органами МСЕК ступеню втрати профпрацездатності; також 01.01.2006 року, згідно ст.
77 Закону "Про
державний бюджет на 2006
рік" було накладено мораторій на виплату моральної шкоди потерпілим та
членам їх сімей.

Суд 1 -ї інстанції
встановив, що висновком МСЕК 18
листопада 2003 року
позивачу встановлено 55
% втрати профпрацездатності, третя група інвалідності - від професійних
захворювань. Ця обставина спричинила йому моральну шкоду, яку суд стягнув у
сумі 25 000 грн. з
відповідача.

Апеляційний суд вважає за необхідне рішення міського суду змінити в частині
розміру стягнутої суми.

Встановлений факт отримання позивачем в результаті роботи на шахтах
професійних захворювань у 2003
році, третьої групи інвалідності, втрати 55 % профпрацездатності. В матеріалах справи маються висновки
медичних органів та свідоцтво Дніпропетровського обласного МСЕК від 30 жовтня 2003 року про
наявність захворювання та втрату працездатності ( ас. 9).

В зв'язку із захворюванням позивач поніс моральну шкоду, тому висновок суду
1-ї інстанції
про стягнення останньої з відповідача відповідає встановленим обставинам,
доказам та вимогам ст.ст. 21,
28 Закону № 1105-XIV
від 23.09.1999 р.

Однак апеляційний суд вважає, що сума шкоди, стягнута
міським судом є завищеною, а тому зменшення її до розміру 16 000 грн. буде
відповідати обставинам, характеру та тяжкості понесених позивачем моральних
переживань та принципу розумності.

Довод скарги
про те, що дія норм закону про стягнення моральної шкоди - призупинена не
заслуговує на увагу, оскільки захворювання і встановлення ступеню
профпрацездатності мали місце у 2003
році - до
такого призупинення, яке діє з січня 2006
р.

Необгрунтованим є твердження у скарзі про відсутність доказів про отримання
ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки уже самим фактом отримання ним професійного
захворювання йому спричинена така шкода.

Посилання
відповідача на пропуск позивачем трьохмісячного строку з дня встановлення йому
органами МСЕК ступеню втрати професійної працездатності слід вважати
безпідставним, оскільки згідно ст. 268
ЦК України на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав
позовна давність не поширюється.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 307,309,316
ЦПК України, апеляційний суд,-

ви рішив:

Апеляційну
скаргу - частково
задовольнити.

Рішення
Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2006 року  змінити, зменшивши суму стягнутої моральної
шкоди до 16 000 грн. В
решті - рішення
залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржено
у 2-місячний строк у касаційному порядку.