overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа 2-46207 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 травня
2007 року                                                                               м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді- Яворської Н.І. при секретарі - Себестьянській
І.П., відповідача -
ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка
цивільну справу за позовом Комунального
підприємства (надалі КП) "Джерело" м.Снігурівка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання
послуг по водопостачанню та водовідведенню -  126,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007
року позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з  ОСОБА_1, заборгованість за користування водою в розмірі -126.44
грн. Свої вимоги обґрунтовує тим,що відповідач користується послугами мережі
централізованого водопостачання КП "Джерело"  і в порушення порядку оплати послуг не
проводив розрахунки з січня 2006 по 1 січня
2007 року.
Абонент добровільно відмовився провести розрахунки тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В судове засідання представник позивача не явився, причину неявки суду не повідомив. Про день і час слухання справи був
повідомлений належним чином. Відповідач
просив слухати справу у відсутності представника КП "Джерело" з постановлениям
рішення у попередньому судовому
засіданні, позов не визнав, суду показав що борг за спожиту воду сплачено, що
стверджує ксерокопія квітанції, у зв"язку з таким просив не залишати позов без розгляду, а відмовити в позові.

Дослідивши докази у справі та пояснення відповідача суд прийшов слідуючого:
Позивачем не надано доказів про наявність
боргу за спожиту воду відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Посилання позивача на те, що абонент має заборгованість за водопостачання
та водовідведення, згідно розрахунку КП" Джерело" не мають правового значення по суті заявлених вимог, оскільки позивачем не виконано
вимоги закону та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селах
України. Виходячи з указаних обставин позов не підлягає
задоволенню.

Спір вирішено на підставі ст.ст. 509,526,610,611, ЦК України, Законом України №
2196-1У
"Про питну воду та питне водопостачання" із змінами і доповненнями.

Відповідно до ст.88  ЦПК України суд
покладає сплату судового збору на сторону позивача.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК
України суд,-

ВИРІШИВ:

В позові
Комунального підприємства "Джерело" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг по
водопостачанню та водовідведенню в розмірі 126.44 грн.-відмовити.

Стягнути з КП "
Джерело "
- 51 грн. судового збору в користь
держави, та 30 грн.,
на інформаційно технічне забезпечення .

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення.Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки передбачені ст.294 ЦПК України.
АПЕЛЯЦІЙНИЙСУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

10
вересня 2007 року                                                                                    м.  Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі: Новосядлої В.М. ,  Новодворської О.І.,  Олєйникової Л.С. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності,  за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Шевченківського районного суду міста Києва від 16 серпня 2002 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2005 року,

встановила :

В травні
2002 року ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2

про
захист честі і гідності.

Зазчила,  що 07 грудня 2000 року у приміщенні
Печерського районного суду м. Києва громадянка ОСОБА_2, використовуючи службове
положення судді, поширила неправдиві відомості, ніби вона не з'явилась на всі
призначені

судові засідання по справі і не повідомила причини неявки.

Неправдиві
відомості поширені ОСОБА_2 в письмовому вигляді у судовому документі-ухвалі
Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2000 року .Вважає відомості
викладені неправдиво,  не відповідають
дійсності

Ухвалою
Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2002 року у прийнятті
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності відмовлено.

Ухвалою   Апеляційного   суду
м. Києва   від   17
травня   2005   року
ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2002 року
залишена без змін.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1   просить скасувати ухвали
судів ,  посилаючись на порушення норм
процесуального права.

Справа №
33ц-1961кс 07                                       Категорія-14

Головуючий у
першій інстанції        Марчук И.О.

Суддя-доповідач   Олєйникова
Л.С.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи,  що
ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм
процесуального права та відсутні передбачені
ст.  342 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування ухвали суду.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки судів не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня
2002 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2005 року залишити
без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.
Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Черемиської М.
Є.,  Лоленко А.В.,  Біляєвої
О.М. ,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
Київського підприємства швейного об'єднання "Україна" про
відшкодування шкоди в зв'язку з втратою годувальника за касаційною скаргою
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду
м.  Києва від 24 серпня 1990 року,

встановила:

Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 24 серпня 1990 року позовні вимоги задоволені.

Ухвалою
Київського міського суду від 03 жовтня 1990 року рішення залишено без змін.

У касаційній
скарзі,  яка подана протягом трьох
місяців з дня набрання чинності Закону України № 2540-Ш від 21 червня 2001
року,  позивачка ОСОБА_1  та її представник ОСОБА_2 просять скасувати
рішення суду першої інстанції в частині визначення осіб,  що мають право на відшкодування шкоди в
зв'язку з втратою годувальника,  та
стягнути відповідні суми,  посилаючись на
неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія
суддів вважає,  що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Справа №
33ц-2102кс 07                                      Категорія
ЦП: 38

Головуючий
у першій інстанції   Слюсар Т.Д..

Суддя-доповідач                            Біляєва О.М.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів відновленого втраченого повністю судового
провадження у цивільній справі,  що
справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог щодо відшкодування шкоди на
непрацездатну позивачку; судове рішення постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відсутні
передбачені  ст.  338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  337 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 24 серпня 1990 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

27
вересня 2007 року                                                                                    м.  Донецьк

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в
складі: Червинської М. Є.,  Лоленко А.В.,  Біляєвої О.М. ,  -

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 06 квітня
2005 року,

встановила:

У липні
2004 року ОСОБА_1  пред'явила в суд даний
позов,  посилаючись на те,  що 20 листопада 2002 року на перехресті
вул.  Тальнівська - вул.  Дніпровська набережна в м.  Києві з вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода,  в якій був
пошкоджений належний їй на праві власності автомобіль,  що завдало збитків в сумі 38546 гр. 33 коп.

Рішенням
Дарницького районного суду м.  Києва від
25 жовтня 2004 року позов задоволено частково. З ОСОБА_2 стягнуто на користь
ОСОБА_1  в відшкодування матеріальної шкоди
25296 гр. 33 коп.,  на користь держави
державне мито 252 гр. 96 коп.

Ухвалою
Апеляційного суду м.  Києва від 06 квітня
2005 року рішення змінено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки в
відшкодування матеріальної шкоди 14004 гр. 16 коп.,  на користь держави державне мито 140 гр. 04
коп.

У
касаційній скарзі ОСОБА_1  просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи ,  та залишити в силі рішення суду першої
інстанції,  що помилково скасовано.

Справа №
33ц-2082кс 07                                      Категорія
ЦП: 40

Головуючий
у першій інстанції    Сухомінов С. М

Суддя-доповідач                            Біляєва O.М.

Згідно
із ч. 2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно
до вимог  ст.  335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,  що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним,  вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи,  що
ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм
процесуального права та відсутні передбачені
ст.  342 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи
наведене,  колегія суддів вважає за
необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись
статтями 332,  336,  342 ЦПК України,  колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу
Апеляційного суду м.  Києва від 06 квітня
2005 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не піддягає.
Справа № 2-804/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2007р.
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Костюченка
Г.С., при секретарі - Ордановій М.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Миколаєва справу за позовом Відкритого акціонерного товариства
«Миколаївська Теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1про стягнення боргу за теплову
енергію,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні
2006р. ВАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулося в суд з
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ними - з одного боку та ОСОБА_1 - з
іншого боку, 01.11.2005р. був укладений договір про постачання теплоенергії для
опалення і гарячого водопостачання. Відповідно до умов договору позивач взяв на
себе зобов'язання по постачанню теплоенергії і гарячого водопостачання, а
відповідач зобов'язався вчасно оплачувати надані послуги. ВАТ
«Теплоелектроцентраль» свої зобов'язання за даним договором виконали, а за
ОСОБА_1 утворилася заборгованість за спожиту теплоенергію в сумі 399 грн. 54
коп.

Посилаючись
на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на користь ВАТ
"Миколаївська Теплоелектроцентраль" зазначену суму боргу і сплачені
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У судовому
засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач
в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки
суду не повідомив.

Відповідно до
ухвали суду провадитися заочний розгляд цивільної справи.

Заслухавши
пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив
наступне.

У
судовому засіданні встановлено, що, відповідач є абонентом «Миколаївської
Теплоелектроцентралі». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за
ОСОБА_1 станом на 01.10.2006р. складає 399 грн. 54 коп.

Відповідно
до умов договору № 574015 від 01.11.2005р. «оплата за використану протягом
розрахункового періоду теплоенергію провадиться не пізніше 10 числа наступного
місяця» Відповідач дані умови не виконав.

Таким чином, суд
вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На
підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в
сумі30грн. .

На
підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК
України, ст.ст. 10, 30, 62, 212-214, 226 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська
Теплоелектроцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 406
грн. 96 коп.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська
Теплоелектроцентраль» витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільної справи -30грн.

Стягнути з
ОСОБА_1на користь держави судовий збір у сумі 51 грн.

Заява
про перегляд заочного рішення може бути подана на протязі 10 днів з моменту
одержання його копії.
Справа №2-157
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 травня 2007 року. Путивльський районний суд, Сумської
області у складі:

головуючого - судді Литовки М.І.

при секретарі - Ковальовій К.В. Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Путивль цивільну справу за позовом   ОСОБА_2
до   ОСОБА_1   про виключення відомостей про батьківство з
акту запису про народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що з грудня 1991 року знаходився з
відповідачкою у шлюбі.

Починаючи з 2000
року, шлюбні стосунки між ними були припинені і рішенням Путивльського
районного суду, від 20.08.2002 року, шлюб між ними було розірвано, але
свідоцтво про розірвання шлюбу відповідачкою було отримано лише у серпні 2006
року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
відповідачка народила сина ОСОБА_3 і при реєстрації дитни, позивач був
записаний як батько дитини, хоча він ніякого відношення до народження дитини
немає, тому просить постановити рішення суду яким виключити запис про нього як
батька, в актовому записі № 23, від 07.03.2007 року, про народження ОСОБА_3.

В судовому
засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги відповідно викладених в своєму
позові.

Відповідачка позов визнала.

Відповідно до ч.
4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для
того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до
вимог ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини
відповідно до ст.ст. 122, 124, 126, і 127 цього Кодексу, має право оспорювати
своє батьківство, пред,явивши позов про виключення запису про нього як батька з
актового запису про народження дитини.

Судом
встановлено, що дійсно у 2000 році позивач з відповідачкою припинили шлюбні
стосунки і 20.08.2002 року, за рішенням суду, шлюб між ними було розірвано.

Але само
свідоцтво про розірвання шлюбу, відповідачка отримала лише у серпні 2006 року,
тому після народження відповідачкою сина, позивач і був записаний як батько
дитини.

Також судом
встановлено, що позивач дійсно не має ніякого відношення до народження дитини і
батьком останнього являється зовсім інший чоловік, чого в судовому засіданні не
заперечувала і сама відповідачка, тому позовні вимоги ОСОБА_2 обгрунтовані і
визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 11, 130, 174 ЦПК України, ст. ст. 122, 124, 126,
127, 136 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Виключити запис
про ОСОБА_2, як батька з актового запису № 23, від 07.03.2007 року, відділу
реєстрації актів цивільного стану Путивльського

2

районного управління
юстиції, Сумської області, про народження ОСОБА_3.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області
через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти
днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або у
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

24
травня 2007
року.                                                      Острозький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді                     Гуца Ф.Л.

при секретарі                                              Ковальчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Острозі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив;

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2
про розірвання шлюбу звернулась ОСОБА_1 мотивуючи тим, що шлюбне життя не склалось
через подружню невірність відповідача.
В сім'ї склались такі стосунки при яких сумісне проживання стало неможливим.
Все це привело до того, що сім'я розпалась.

В суді позивачка позов підтримала і просить шлюб
розірвати. Після розірвання шлюбу має намір створити іншу сім'ю, а перебування в шлюбі з відповідачем, з яким
разом не проживає, не дає змоги їй це зробити.

Відповідач позов визнав, згоден на
розірвання шлюбу.

Сторони не заперечували щодо
розгляду справи в попередньому судовому засіданні.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає,
що позов підлягає задоволенню,
оскільки в суді встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Суд вважає, що неповнолітніх дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, слід залишити з позивачкою, згідно заявлених вимог, оскільки вони
не заперечуються відповідачем.

Суд вважає, що витрати пов'язані з реєстрацією розірвання
шлюбу в органах РАЦС слід покласти на
відповідача, оскільки це ним не заперечується.

Керуючись ст.ст. 110
Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,60,130,212
ЦПК України, суд ,-

вирішив:

Розірвати   шлюб
між                ОСОБА_1
та   ОСОБА_2 зареєстрований в Мощаницькіфй сільській раді
Острозького району Рівненської області, 10 березня 1996
року, актовий запис № 2.

Неповнолітніх - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, залишити на вихованні ОСОБА_1.

Витрати пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в
органах РАЦС покласти на ОСОБА_2 в розмірі одного неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, звільнивши від них ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного
суду через Острозький районний суд
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження цього рішення в десятиденний строк з наступним поданням апеляційної скарги в
двадцятиденний строк. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження якщо вона буде подана в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

В разі неподання заяви про апеляційне оскарження в десятиденний строк,
рішення набуває

законної сили після закінчення
цього строку.

Якщо таку заяву буде подано, але апеляційна скарга не надійде протягом
двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, - рішення набуває законної сили після закінчення цього строку.
Справа №2о-112/2007р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючої судді
Саган В.М. при
секретарі       Макоди Ю.Ф.

розглянувши
у відкритому судовому засідання в м. Борисполя цивільну справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересована особа - Любарецька сільська рада про встановлення факту
смерті

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1
звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в своєму будинку АДРЕСА_1. Документів, які б підтверджували даний
факт не існує , а встановлення даного факту необхідно для отримання спадщини.

Заінтересована особа Любарецька сільська рада проти встановлення вказаного
факту не заперечує та просить слухати справу без їхнього представника.

Суд, вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи знаходить,
що заява підлягає задоволенню.

Із пояснень і матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, який проживав
АДРЕСА_1. Мати померлого про смерть сина дізналась в день його поховання
03.01.2005 року, але не звернулась вчасно до Любарецької сільської ради за
реєстрацією смерті. По тій же причині довідка про причину смерті не видавалась,
розтин трупу не проводився. Свідоцтво про смерть також не видавалось. Після
смерті ОСОБА_2 відкрилась
спадщина. Єдиним спадкоємцем майна померлого є його мати ОСОБА_3. Згідно її
заяви від 27.04.2006 року вона відмовилась від спадкового майна сина на користь
заявника.

Ту обставину, що ОСОБА_2
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

Із довідки Любарецької сільської ради (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 у своєму власному будинку АДРЕСА_1, в якому проживав по день
смерті. Реєстрація смерті ОСОБА_2 в Любарецькій сільській раді відсутня у
зв"язку з тим, що до сільської ради ніхто не звертався з рідних, щоб
зареєструвати смерть.

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.01.2005
року(а.с.9) вбачається, що в порушенні кримінальної справи за фактом смерті
ОСОБА_2 відмовлено за відсутності події злочину.

Таким чином, у суду не виникає сумніву що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому заяву необхідно задовольнити.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.6,10,11, 60,208,209,212-215,218,256
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву
задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с Любарці,
Бориспільського району.

Факт
встановлюється для отримання спадщини.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду
Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення суду подається протягом 10
днів з дня проголошення рішення.