Справа № 22 ц/809                            Головуючий у 1-й інст. Коренюк В.П.
Категорія 40                                       Доповідач Омельчук М.І.
Ухвала

Іменем   України

8
травня 2007
року                                                    м.
Житомир

Апеляційний суд                                                   Житомирської області

в складі:                      головуючого                     Омельчука М.І.

суддів:                            Кашапової Л.М.

Плотіциної Н.А.

при секретарі           Константіновій І.А.

з участю апелянта

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом
ОСОБА_1до Коростенського комунального підприємства «Водоканал» про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1. на рішення. Коростенського міськрайсуду від
14 лютого 2007
року,

встановив:

23 жовтня 2003
року ОСОБА_1. звернувся з вказаним позовом до суду.

Зазначив, що      працював
у   Коростенському  комунальному
підприємстві

«Водоканал»
диспетчером. Наказом №75-к від 3.09.2003 року його звільнено з
роботи за систематичне невиконання службових обов'язків покладених трудовим
договором (п.З ст. 40
КЗпП Украни). Посилаючись на те , що попередні накази від 14.02.2003 та 4.08.31003 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не законні,
акт про вчинення ним дисциплінарного проступку 27.08.2003 року є фіктивним, просив поновити його на
попередньому місці роботи, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду, яку
оцінив у 30000
грн.

Рішенням Коростенського міськрайсуду від 14 лютого 2007
року у задоволенні позову ОСОБА_1відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі він просить скасувати рішення суду першої інстанції,
ухвалити нове про задоволення його позову. Вважає, що рішення ухвалено на
неповно з'ясованих обставинах справи, суперечить нормам матеріального,
процесуального права.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, апеляційний     суд  вважає,
що  скарга  не
підлягає  задоволенню  виходячи
з

наступного.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року №9
«Про практику розгляду судами трудових спорів», за
передбаченими п. З ст. 40
КЗпП України підставами працівник може бути звільнений
лише за проступок на роботі вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку. При цьому враховуються ті заходи дисциплінарного
стягнення, які встановленні чинним законодавством і не втратили юридичної сили
за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача
диспетчером. За самовільне залишення місця роботи 10 лютого 2003
року наказом відповідача №7 від 14.02.2003
року на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді
догани. При перевірці виконання ОСОБА_1. 27.08.2003 року службових обов'язків, комісією відповідача було встановлено , що під час нічної зміни він спав на робочому місці, тобто вчинив
дисциплінарний проступок, про що був складений акт.

Наказ №7
від 14.02.2003 року про накладення на
позивача дисциплінарного стягнення в установленому законом порядку ним не
оскаржений, відповідно до ст. 151 КЗпП України дане
стягнення юридичної сили не втратило, достроково не знято.

Посилання позивача на те, що складений відповідачем документ про вчинення
ним 27.08.2003
року дисциплінарного проступку не відповідає дійсності, є
фіктивним, не може бути прийняти до уваги. Факт фіктивності видачі документу,
підробки не може бути предметом дослідження в цивільній справі. Для цивільної
справи достатньо його наявності. Факт фіктивності документа підлягає
встановленню в кримінально-процесуальному порядку з винесенням відповідного
рішення. Такого рішення на спростування вищевказаного документа позивач суду не
надав, а навпаки підписав його, висловивши зауваження до нього.

Наведене свідчить про те, що в діях позивача вбачаються ознаки
систематичного невиконання ним трудових обов'язків без поважних причин
покладених трудовим договором.

З огляду на викладене, суд вірно визнав безпідставними вимоги позивача про
поновлення його на роботі, відмовив у задоволенні позову. Враховуючи, що інші
вимоги позивача є похідними від вимог щодо поновлення його на роботі, то і
позов в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Суд повно з'ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку доказам, доводам, запереченням сторін і
ухвалив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, не свідчать про
порушення судом норм матеріального чи процесуального права, підстав для
скасування рішення першої інстанції апеляційний суд не вбачає, залишає його без
змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1. відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303,304,308,313-315,324,325,209,218
ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Коростенського міськрайсуду від 14
лютого 2007
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.