Справа № 3742           Головуючий у 1
інстанції Івашура В.О.
30                             Доповідач Шабанова В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня  2007
року            Апеляційний суд
Донецької області

в складі:

Головуючого
Шабанової В.О. Суддів: Стратіло В.І.,
Резникової Л.В. при секретарі Кошмак Т.С.

Розглянувши   у
відкритому  судовому        засіданні   в
місті   Донецьку апеляційну скаргу
ОСОБА_2.,  ОСОБА_3

на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька   від 15 січня 2007 року
в   справі   за
позовом      ОСОБА_1до   ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод  у
користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку

та за  позовом
ОСОБА_2,  ОСОБА_3до ОСОБА_1про
визнання права користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 15 січня 2007 року задоволений позов ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3про усунення перешкод у
користуванні приміщенням та виселення з гуртожитку.

ОСОБА_2.
таОСОБА_3  з малолітньою дитиною
зобов"язані не чинити перешкоди в користуванні приміщенням та виселені з гуртожитку
без надання іншої жилої площі.

В
задоволені позову ОСОБА_2,  ОСОБА_3до
ОСОБА_1про визнання права користування жилим приміщенням відмовлено.

На дане
рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_2. та ОСОБА_3,  в якій йдеться про його скасування рішення..

Апелянти
вважають,  що рішення суду постановлено з
порушенням норм Конституції,
матеріального та процесуального законодавства.

Підстави
виселення з гуртожитку передбачені
ст.  132 ЖК України.
ОСОБА_1 ,  ставлячи питання про виселення
їх з гуртожитку,  не послався на жодну з
підстав,  передбачених даною нормою
закону.

Зміна власника
приміщення не може тягнути виселення мешканців з нього.

Суд належним
чином не повідомив їх про час та місце розгляду справи.

2

Заслухавши
доповідача,  представника ОСОБА_1  за дорученням ОСОБА_4. ,  перевіривши матеріали справи,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  рішення суду підлягає
залишенню без змін,  виходячи з
наступного.

Відповідно
до змісту  ст.  127
ЖК України,  пунктів 1, 2.9, 10, 40, 41 Примірного
положення про гуртожитки,  затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986
р. № 208,  діючого на даний час,
право на вселення в гуртожитки,
які належать підприємству,  мають
працівники даного підприємства..

Приміщенння
гуртожитків є тимчасовим житлом,
передбачені для забезпечення місцем проживання робітників,  які не мають жилої площі,  на період їх роботи на підприємстві.

Надання
жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі відповідного рішення
адміністрації підприємства,  та
профспілкового органу .

Для вселення на
жилу площу видається ордер.

Розглядаючи
справу по суті,  суд першої інстанції
встановив,  що гуртожиток за адресою
АДРЕСА_1належав Акціонерному товариству закритого типу „Першому Донецькому
авторемонтному заводу" на підставі свідоцтва про право власності на
нерухоме майно,  видане управлінням
комунального господарства Донецької міської ради від 19.09.2005 року.

ОСОБА_3
та ОСОБА_2. не були працівниками авторемонтного заводу і не працюють на
підприємстві на даний час.

Вони
вселені в гуртожиток у 2000
році,  на підставі листів-клопотань
адміністрацій тих підприємств та установ,
на яких вони працювали.

Зокрема,
ОСОБА_3 ( до шлюбу ОСОБА_5) вселена в гуртожиток тимчасово за клопотанням
ректора Донецької державної академії Управління.

ОСОБА_2.- за
клопотанням директора Рекламного Агенства „Креатин".

В
наступні роки адміністрація вказаних установ систематично зверталась до
директора авторемзаводу з проханням продовжити прописку та проживання
зазначених осіб в гуртожитку,  який
належав заводу.

Ордер на
заселення кімнат гуртожитку НОМЕР_1
таНОМЕР_2,  де проживали відповідачі,
ОСОБА_3.  та ОСОБА_2не видавався.

27 січня 2006 року Акціонерне
товариство закритого типу „Перший Донецький авторемонтний завод"
продало,  а ОСОБА_1придбав вказаний вище
гуртожиток.

Договір
купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу,  зареєстрований в
бюро технічної інвентаризації м.
Донецька 8 лютого 2006 року за № 12097068.

В червні
2006 року
ОСОБА_1  звернувся з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користування приміщенням та виселення з
гуртожитку,  в тому числі і з тих
підстав,  що відповідачі не є
працівниками авторемзаводу і вселені в гуртожиток не у встановленому законом
порядку.

В жовтні
2006 року
ОСОБА_2звернулись з позовом до ОСОБА_1
про визнання за ними права користування жилою площею в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку,  посилаючись на те,  що в гуртожитку вони були прописані,  про що свідчать штампи в їх паспортах.. Хоча
строк тимчасової реєстрації сплинув 13.06.2006
року,  вважають,  що мають право користування гуртожитком,  оскільки проживають в ньому з 2000 року.

Вказані вище
встановлені судом обставини підтверджуються поясненнями сторін по справі,  а також документами,  зокрема: Договором купівлі-продажу гуртожитку
від 27.01.2006 року,  витягом з Державного реєстру правочинів,  витягом про реєстрацію права власності,  витягом з реєстру прав власності на нерухоме
майно,  листами-клопотаннями про вселення
та надання прописки ( а.с.  77-80,
23-29).

3

Встановивши
вказані вище обставини,  суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що ОСОБА_2підлягають виселенню з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку (
в якій вони проживали на час розгляду справи),  оскільки ,  не
працюючи на авторемзаводі,  були вселені
в гуртожиток цього підприємства без законних підстав і не мають право на
користування жилою площею гуртожитку..

Даний
правовий висновок суду відповідає обставинам справи та вказаним вище нормам
матеріального законодавства.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що підстави
для виселення з гуртожитку передбачені
ст.  132 ЖК України,  і жодна з них по даній справі не мала
місця,  не можна прийняти до уваги.

Вказана
норма закону передбачає можливість виселення з гуртожитку робітників
підприємства,  які були вселені в нього у
встановленому законом порядку,  (зокрема
вселені в гуртожиток робітники підприємства підлягають виселенню: у разі
звільнення з підприємства за власним бажанням; закінченням строкового договору,  тощо).

ОСОБА_2вселені
в гуртожиток авторемзаводу не у встановленому законом порядку,  оскільки не являлись працівниками заводу.

Вказана
вище норма закону не може поширюватись на правовідносини,  які виникли між власником гуртожитку та
ОСОБА_2.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_2повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом
порядку (  ст. 74 ЦПК України а.с- 97.102,  104-106, 124-127).,  тому доводи скарги в цій частині свого підтвердження не
знайшли.

Рішення
суду відповідає вказаним вище нормам матеріального права,   ст.
ст.  10, 11,  213-215 ЦПК України і
підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги,  немає.

Керуючись  ст.
ст.  307,
308,  313-315 ЦПК
України,  апеляційний суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення Ворошиловського
районного суду м.  Донецька від 15 січня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
її проголошення.