Справа № 22-893                                     Головуючий
у 1-й інстанції - Береза
44                                           Доповідач
в апел. інстанції: Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня
2007 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого -
Кота І.Н.

суддів -
Штефаніци Ю.Г.,  Мойсюка М. І.,

при секретарі -
Щербатій І.М.

за
участі представника Рава-Руської митниці ОСОБА_1,  прокурора відділу представництва інтересів
громадян і держави в судах прокуратури Львівської області ОСОБА_2 ,  відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Рава-Руської
митниці на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17
січня 2007 року,  -

встановила :

В червні
2006 року начальник Рава-Руської митниці звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3,  співвідповідачів ТзОВ «Вітан»
та ПП «Константа» зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати позивачу витрати по зберіганню товарів та
транспортного засобу на загальну суму 135 049 грн. 93 коп. та 180 грн. за
проведення експертизи товару,
посилаючись на те,  що за
постановою Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2005 року
останній був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення
за  ст.
352 Митного кодексу України,  яке
полягало в наданні митному органу,  як
підставу для переміщення через митний кордон України вантажним автомобілем
стінових панелей 140 L 100NL,  неправдивих
документів щодо вартості цього товару.

Рішенням
Миколаївського районного суду Львівської області від 17 січня 2007 року у
задоволенні даного позову Рава-Руської митниці до ОСОБА_3. відмовлено за
безпідставністю позовних вимог,  так-як
питання відшкодування судових витрат,
яке повинно було розглядатись у справі про адміністративне
правопорушення ОСОБА_3.,  в
адміністративному провадженні Рава-Руською митницею не ставилось і судом не
розглядалось,  строки для проведення
адміністративних стягнень,  згідно  ст. 328 МК України минули,  а витрати,
зазначені в позовних вимогах не є майновою шкодою в розумінні  ст. 1166 ЦК України.

Не
погоджуючись з даним рішенням суду,
голова комісії з питань ліквідації Рава-Руської митниці оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він вказує на неправильне
застосування судом матеріального права та,
посилаючись на вимоги  ст.
384,  385 Митного кодексу України,  стверджує про підставність позовних вимог
щодо покладення обов'язку про відшкодування витрат по зберіганню товарів та
транспортного засобу,  понесених митницею
саме на ОСОБА_3.,  який визнаний судом винним в порушенні митних
правил,  та про обґрунтованість розміру
відшкодувань.

Вважаючи
рішення суду незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням судом всіх обставин
справи,  невідповідністю висновків
суду,  викладених у рішенні,  встановленим обставинам справи та
неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права,  апелянт просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,  яким
повністю задоволити позовні вимоги Рава-Руської митниці.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення представника
ОСОБА_1 та прокурора ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги,  заперечення ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4 щодо обґрунтованості скарги,
перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги,  колегія суддів не знаходить достатніх підстав
для її задоволення.

Суд
першої інстанції,  в супереч доводам
апелянта,  з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами докази,
вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову.

Та
обставина,  що ОСОБА_3 постановою
Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2005 року притягнутий
до адміністративної відповідальності за порушення  ст. 352 Митного кодексу України зі сплатою
штрафу в розмірі 8500 грн.,  знайшла своє
підтвердження в суді і сторонами не спростовується.

Як
встановлено судом,  адміністративне
правопорушення полягало в тому,  що
ОСОБА_3,  як водій фірми «Вітан» 23
квітня 2005 року ввіз на митну територію України через Рава-Руську митницю
автомобілем марки «Рено Магнум АЕ 390» р.н. НОМЕР_1 з причепом марки « SCHMITZ
SPR 27» р.н. НОМЕР_2 для фірми ПП «Константа» в м.  Одесі товар - стінові панелі утеплені мін
ватою 140 L в кількості 24 шт. та 100 NL в
кількості 40 шт.,  подавши документи,  що містили неправдиві дані щодо вартості
цього товару.

На
виконання рішення суду,  транспортний
засіб з причепом та товар були повернуті їх власникам,  відповідно фірмі«Вітан» та ПП «Константа».

Рава-Руська
митниця звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3. у відповідності
до ч.1  ст. 385 Митного кодексу
України,  як особи,  що притягнута до адміністративної
відповідальності,  витрат у справі про
порушення митних правил,  які полягали у
відшкодуванні митних зборів за зберігання на складі митниці товарів,  вилучених по справі та транспортного
засобу,  який використовувався для
переміщення через митний кордон даного товару.

У
відповідності ж до вимог  ст.  ст.
352,  385 МК України ,   ст.
ст. 283,  284 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,  питання
щодо відшкодування витрат у справі про порушення митних правил вирішуються
безпосередньо при розгляді даної справи в порядку вирішення питання про
адміністративну відповідальність.

Разом з
тим,  як вбачається з матеріалів даної
цивільної справи,  та адміністративної
справи №3-3728/05 щодо притягнення ОСОБА_3. до адміністративної
відповідальності за  ст. 352 МК
України,  питання щодо відшкодування
витрат у справі в порядку  ст. 385 МК
України митним органом хоча і ставилось,
однак в адміністративному провадженні,
в супереч  ст. 283 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
судом вирішено не було. Проте,
дана

постанова
з цих підстав не оскаржувалась та набула чинності.

Суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність застосування у
вирішенні спірних правовідносин  ст. 1166
ЦК України,  оскільки вказана правова норма передбачає
загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду при виникненні
деліктних правовідносин,  які в даному
випадку,  стосовно відшкодування витрат
на зберігання товару та транспортних засобів відсутні.

Таким чином,  вирішуючи
дане питання в межах позовної заяви,  суд
першої інстанції дійшов   вірного
висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в даному судовому
провадженні,  а доводи апеляційної скарги
не спростовують правильності висновків суду.

Трактування
судом вказаних витрат у справі про адмінправопорушення,  як вид адміністративного стягнення є
помилковим,  однак не впливає на
правильність прийнятого по суті рішення.

Разом з
тим,  з матеріалів справи
вбачається,  що вилучені Рава-Руською
митницею в порядку  ст. 377 МК України
транспорт,  який на правах власності
належить фірмі «Вітан»,  з якою ОСОБА_3 перебував в
трудових правовідносинах,  та товар -стінові
панелі 140 L
100NL - що є власністю ПП «Константа»,  фактично знаходились на зберіганні даного
митного органу та повернуті за належністю відповідним власникам,  а отже між даними юридичними особами та
позивачем виникли договірні правовідносини щодо зберігання майна за
законом,  відповідно до  ст. 954 ЦК України,  у зв'язку з чим,  суд першої інстанції вірно зауважив про
можливість звернення позивача,  у випадку
наявності спору щодо відшкодування витрат по зберіганню даного майна,  до господарського суду.

За таких
обставин,  колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду першої інстанції,  яке ґрунтується на повно і всебічно
з'ясованих обставинах справи про дійсні права і обов'язки сторін та ухвалене на
основі правильно застосованих норм матеріального і процесуального закону.

З урахуванням
зазначеного та керуючись  ст. 303,  п.1 ч.1
ст.  307,  ст. 308,
п.1 ч.1 ст. 314 та  ст.  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу голови комісії з питань ліквідації Рава-Руської митниці -відхилити.

Рішення
Миколаївського районного суду Львівської області від 17 січня 2007 року -
залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.