АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 травня 2007 року                                                                                                 м. Феодосія

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим у м. Феодосії у складі:

головуючого
судді:   Притуленко О.В., суддів   Іщенка В.І.,

Мудрової В.В.,
при секретарі:   Цендра О.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Феодосії справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1до виконавчого комітету Керченської міської ради АР Крим та Верховної
Ради АР Крим про визнання дій протиправними та зобов'язання виконання певних
дій, за апеляційною скаргою ОСОБА_1на постанову Керченського міського суду
Автономної Республіки Крим від 13
квітня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Виконкому Керченської міськради АР Крим про
визнання дій протиправними та зобов'язання виконання певних дій. Позовні вимоги ОСОБА_1. мотивовані тим, що
Виконком Керченської міськради АР Крим, посилаючись на отриману заяву
позивача про передачу земельної ділянки від 31 серпня 1993
p., прийняв неправомірне рішення № 590 від 22 квітня 1994 р. "Про
передачу земельної ділянкиАДРЕСА_1". На думку ОСОБА_1. неправомірність
такого рішення полягає в наступному: по-перше, відповідачем не був зафіксований
стан земельної ділянки, на якому на час прийняття оскаржуваного рішення
знаходилося незавершене будівництво; по-друге, за заявою ОСОБА_1. від 31 серпня 1993 р. відповідачем
прийнято рішення 22 квітня 1994 p., тобто з
пропущенням строку розгляду заяви про передачу земельної ділянки; по-третє, на
час звернення до суду рішення Виконкому Керченської міськради АР Крим належним
чином не доведено до відома ОСОБА_1. Позивач просить суд визнати незаконним та
неправомірними вказані дії відповідача, скасувати рішення Виконкому Керченської міської ради АР Крим № 590 від 22 квітня 1994 р. та поновити дію рішення Виконкому
Керченської міської ради АР Крим в частині надання земельної ділянки ОСОБА_1.
від 27 грудня 1991 р. № 2077.

Згодом, ОСОБА_1.
доповнив свій позов вимогами щодо притягнення у якості співвідповідача по
справі Верховної Ради АР Крим. Крім того, у доповнення своєї позовної заяви
ОСОБА_1., як на підтвердження неправомірності дій відповідачів посилається на
те, що Виконкомом Керченської міської ради АР Крим не провів вилучення  земельної ділянки,  відведеної у
постійне  користування  ОСОБА_1

Справа № 22-а-938-Ф/07р.                          Головуючий у першій інстанції

Белоусов
Е.Ф.

Суддя-доповідач
Іщенко В.І.

рішенням Виконкому № 2077 від 27 грудня 1991 р. і прийняв
рішення № 590 від 22 квітня 1994 р. без підтвердження
земельно-кадастрової документації і відомостей БТІ м. Керч. Також
ОСОБА_1. вважає, що постановою Верховної Ради АР Крим від 22 листопада 2006 р. порушено його
право на житло і він, батько трьох дітей, на даний момент знаходиться на території
України без реєстрації і позбавлений можливості отримати громадянство України і житло, тому і просить зобов'язати
відповідачів надати йому та його родині з п'яти людей житло, яке
відповідає нормам житлового законодавства України ї міжнародного права.

Постановою
Керченського міського суду АР Крим від 13
квітня 2007 р. у задоволенні
позову ОСОБА_1. було відмовлено.

ОСОБА_1., не
погодившись з вказаним судовим рішенням, подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить оскаржувану ним постанову скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В обгрунтування своїх вимог
апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права, неповне з'ясування суттєвих обставин по справі і надання
неналежної правової оцінки доказам, які надавалися апелянтом.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи
постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1., судом першої інстанції
було встановлено, що спірна земельна ділянка перейшла до позивача за заявою
ОСОБА_3. відповідно до рішення виконкому Керченської міської ради від 27 грудня 1991 р. № 2077. Згодом земельна
ділянка за заявою ОСОБА_1. рішенням того ж органу від 22 квітня 1994 р. № 590 була передана
його батьку ОСОБА_2. Прав власності на спірну земельну ділянку і тим більше на
споруду на неї ні за ким не зареєстровано, тому суд прийшов до висновку щодо
правомірності дій відповідачів і необхідності відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони
зроблені на підставі ретельно досліджених доказів, яким надана
належна правова оцінка. Судом правильно встановлені фактичні обставини справи,
характер спірних правовідносин і постановлене рішення, яке відповідає вимогам
матеріального і процесуального закону.

Відповідно до
ст. 140 п.
„а" Земельного Кодексу України однією з підстав припинення права власності
на землю є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку.

Згідно зі ст.331
ч.2 п.1 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_1 власноручно була написана заява про передачу
земельної ділянки ОСОБА_2. та включення його у список будівників по АДРЕСА_2, і її
передача була затверджена рішенням виконкому Керченської міської ради АР Крим № 590 від 22 квітня 1994 р. Права
власності ніхто на незавершене будівництво на даній земельній ділянці у
встановленому законом порядку не набули, як це передбачено вимогами цивільного
законодавства, тому Постанова Верховної Ради АР Крим від 22 листопада 2006 р. № 265-5/06, якою об'єкт
незавершеного будівництва по АДРЕСА_2  був включений до складу майна, який належить
АР Крим, та згодом переданий до комунальної власності територіальної
громади м. Керчі, є правомірною.

Що
стосується посилання ОСОБА_1. на неправомірну тривалість розгляду виконкомом
Керченської міської ради АР Крим його заяви про передачу спірної земельної
ділянки ОСОБА_2. від 21
серпня 1993 р., по якій
рішення було прийнято через 8
місяців, то в даному випадку ОСОБА_1. у відповідності до вимог ЦПК

України (у ред.
1963 p.) був вправі оскаржувати бездіяльність відповідача, що ним
зроблено не було.

Колегія суддів вважає також необгрунтованим твердження апелянта про те, що
він не знав про переоформлення прав на земельну ділянку на ОСОБА_2., оскільки таке твердження
спростовується вироком Керченського міського суду АР Крим від 11 вересня 2006 p., який набрав законної сили 21 жовтня 2006 p., і яким встановлено, що позивач
задовго до звернення до суду з позовом до виконавчого комітету Керченської
міської ради АР Крим та Верховної Ради АР Крим знав про те, що право на
земельну ділянку набув ОСОБА_2.

Таким чином,
колегія суддів, вважаючи постанову суду першої інстанції правильною,
обгрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, з урахуванням всіх суттєвих обставин по справі та
наданням належної правової оцінки доказам по справі, не вбачає підстав для
скасування даного судового рішення та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1.

На підставі
наведеного і, керуючись ст.ст. 303,
307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
судової палати по цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим у м. Феодосії,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Постанову Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 квітня 2007
року - залишити
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.