УХВАЛА

іменем    України

2007 р.   травня місяця "10" дня, колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим в складі:

Головуючого:        Філатової Є.В.

Суддів:        Кателіна В.П., Євдокимової В.В.

При секретарі:        Войциховській Е.В.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Бахчисарайського районного суду від 10 січня 2007
року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та їх
виселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням та їх виселення.

Вимоги
мотивував тим, що з 2003 року проживав однією сім'єю з ОСОБА_5, яка померла в
січні 2005 року. За час сумісного проживання вони придбали автомобіль ВАЗ-2107.
Крім того, за свої кошти він проводив ремонт квартир та дачного будинку, які на
праві власності належали ОСОБА_5 Тому просив визнати за ним право власності на
12 частку квартири АДРЕСА_1, на 12 частку квартири АДРЕСА_2, на 1/2 частку
дачного будинку по АДРЕСА_3 та усунути перешкоди в його користуванні шляхом
виселення відповідачів з нього. Також просив визнати за ним право власності на
1/2 частку автомобілю ВАЗ-2107. В подальшому позивач, уточнивши вимоги, просив
стягнути з відповідачів кошті у розмірі 28000 грн., які належали йому, і на
день смерті ОСОБА_5 знаходилися у квартирі АДРЕСА_2.

В
судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання за
ним права власності на 1/2 частку автомобілю ВАЗ-2107.

Представник
відповідачів позов не визнав, посилаючись на те, що під час сумісного
проживання позивачем і ОСОБА_5 не було набуте спільного майна, тому вважав
вимоги позивача незаконними, просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням
суду від 10.01.2007 року прийнята відмова ОСОБА_2 від позову в частині визнання
за ним права власності на 1/2 частку автомобілю ВАЗ-2107. Провадження по справі
в цій частині закрито. В решті позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача просить рішення скасувати, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для розгляду справи.
Рішення суду містить висновок про відмову відповідача від позову про визнання
права власності на 1/2 частку автомобілю, що не відповідає дійсним обставинам.

У
судовому засіданні Апеляційного суду АР Крим представник апелянта - ОСОБА_6 відмовилася від
скарги у частині закриття провадження по вимогам про визнання права власності
на 1/2 частку автомобілю, мотивуючи тим, що її довіритель не має інтересу у
цьому майні. Скаргу на рішення суду в частині відмови визнати за ОСОБА_2 права
власності на частку в об'єктах нерухомості підтримала.

Справа
№22-2296/2007р.                                Головуючий
в 1 інстанції Атаманюк Г.С.

Доповідач
Філатова Є.В

Заслухавши
доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія дійшла
таких висновків.

Відповідно
до ч.4 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право
протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково.

Діючи у
межах своїх повноважень, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 частково
відмовилася від своєї скарги в частині вимог щодо визнання права власності на
частку автомобілю. Колегія не знаходить правових підстав для відмови у
задоволенні цього клопотання, приймає відмову та закриває апеляційне
провадження у зазначеній частині.

В решті
доводів апеляційна скарга є необгрунтованою і не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно
до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ти обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відмовляючи
у позові, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності позовних
вимог. Колегія погоджується з таким висновком.

Зі
справи та пояснень представника позивача убачається, що всі спірні об'єкти
нерухомості, на частку яких претендує позивач, були придбані ОСОБА_5 до початку
спільного життя з позивачем, тому є її особистою власністю.

Згідно
зі ст.17 Закону „Про власність" майно, що набуто внаслідок спільної
діяльності членів сім'ї, є їх сумісною власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними. У п.5 Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991
року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок" зі змінами та доповненнями
роз'яснено, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний
спільним майном, якщо в період спільного життя істотно збільшилася його
цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Тягар
доказування таких обставин лежить на позивачеві. Але ж він не надав ніяких
доказів про характер і розмір свого внеску у поліпшення нерухомості своєї
жінки. З матеріалів справи убачається, що позивач вкладав особисті гроші більш
в утримання сім'ї та лікування доньки ОСОБА_5 По справі не встановлено і
позивачем та його представником не наведено які саме поліпшення та прибудови
зроблені у будинку і квартирах померлої, яка їх вартість, яку частку від
загальної ціни нерухомого майна це становить.

Голослівні
та неконкретні доводи скарги про те, що ОСОБА_2 брав участь у ремонті,
побудував паркан та ворота на садовій ділянці не можуть бути взятими до уваги,
оскільки не дають підстав для визнання за ним права власності на це майно. Інші
доводи скарги також не мають правового значення. Підстав для скасування рішення
не має.

Керуючись
ч.4 ст.300, ст.ст.308, 315 Цивільного процесуального кодексу України колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Прийняти
відмову представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення
Бахчисарайського районного суду від 10 січня 2007 року в частині закриття
провадження за вимогами про визнання права власності на 1/2 частку автомобілю.
Апеляційне провадження в цей частині закрити.

В іншій
частині апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відхилити, рішення
Бахчисарайського районного суду від 10 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набуває чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційну
інстанцію до Верховного Суду України протягом двох місяців зі дня проголошення.