Справа
№22-а-39/07                                                  Головуючий
у 1-й інстанції Савлук Т. В.
Доповідач Волошина В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

06
вересня 2007 року                        Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду міста Києва в складі:

Головуючого                               Волошиної В.М.

Суддів                                           Кухарської
Т.Г.,  Олійник А.С.

при
секретарі                               Сльозко
Ю.

Розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.  Києва від 30 травня 2006р. в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  Товариства з
обмеженою відповідальністю „Комерсант - Україна",  ОСОБА_4 про захист честі і гідності.

Заслухавши
доповідь судді Волошиної В.М. ,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,  -

встановила:

В
березні 2006р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення
недостовірності інформації наступного змісту: „...Господин ОСОБА_1 утверждает,  что ОСОБА_2 через „свого ставленника" ОСОБА_5 незаконно
вмешивается в работу
ФВУТ и тендерной комиссии... „Выполняя указания ОСОБА_2,  руководство ФВУТ получило крупные откаты от
санаториев,  выигравших тендер",  - заявил
господин ОСОБА_1....",  яка була
опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1.
в газеті „КомерсантЪ
Украина" за НОМЕР_1 в
статті журналіста ОСОБА_6.
під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_2"
та зобов'язати ОСОБА_3 спростувати цю недостовірну інформацію у той самий
спосіб у який вона була поширена.

Під час
розгляду справи в суді першої інстанції в якості співвідповідачів було залучено
ТОВ „Комерсант - Україна",  як
засновника видання та журналіста ОСОБА_6.,
як автора статті під назвою „ІНФОРМАЦІЯ_2",  що була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1. в газеті ^.КомерсантЪ Украина" за НОМЕР_1.

В
подальшому представником позивача були доповнені позовні вимоги,  відповідно до яких позивач просив суд визнати
недостовірною і такою,  що зачіпає
честь,  гідність і ділову репутацію ОСОБА_2.
інформацію,  опубліковану 16 лютого
2006р. в статті журналіста ОСОБА_6. „ІНФОРМАЦІЯ_2"
зі слів ОСОБА_3 в газеті „КомерсантЪ Украина" за №
24,  а саме: „...Господин ОСОБА_1 утверждает,  что ОСОБА_2 через „свого ставленника" ОСОБА_5 незаконно
вмешивается в работу ФВУТ и тендерной комиссии... „Выполняя
указания ОСОБА_2,  руководство ФВУТ
получило крупне откаты
от санаториев,  выигравших
тендер",  - заявил господин ОСОБА_1...." та зобов'язати
відповідачів спростувати цю недостовірну інформацію і вважати її такою,  що зачіпає честь,  гідність та ділову репутацію ОСОБА_2. у той
самий спосіб,  у який вона була поширена.

Рішенням
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 30 травня 2006р. в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  Товариства з

обмеженою
відповідальністю „Комерсант - Україна",
ОСОБА_4 про захист честі і гідності відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивача просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,  яким
позов задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те,  що оскаржуване
рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і
процесуального права,  так на думку
представника позивача судом не були враховані положення  ст.
277 ЦК України,  не надано належної оцінки доказам та
поясненням позивача,  відповідно до
вимог  ст.  57 ЦПК України,  а також те,
що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку,  що розповсюджена недостовірна інформація є
оціночним судженням і тому не підлягає спростуванню та доведенню її
правдивості.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і обгрунтованість ухваленого в цій частині рішення,  колегія суддів приходить до висновку,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Згідно  ст.
47-1 Закону України « Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за
винятком образи чи наклепу,  є
висловлювання,  які не містять фактичних
даних,  зокрема критика,  оцінка дій,
а також висловлювання,  що не
можуть бути витлумачені як такі,  що не
містять фактичні дані,  з огляду на
ОСОБА_1 використання мовних засобів,
зокрема вживання гіпербол,
алегорій,  сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У
відповідності до вимог  ст.  60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини ,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.
При цьому суд дійшов висновку,  що
викладена відповідачем інформація під час інтерв'ю з кореспондентом
«КоммерсантЪ»,  яка в подальшому
опублікована в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» є критичною оцінкою діяльності позивача як
посадової особи,  яка викладена
відповідачем на підставі матеріалів,  які
були предметом розгляду Комітету з питань соціальної політики та праці
Верховної Ради України при розгляді питань,
щодо діяльності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності та вивчення дій Кабінету Міністрів України на предмет втручання
у роботу Фонду,  внаслідок чого до
Верховної Ради України було подано проект Постанови про звільнення ОСОБА_2. з
посади В.О. Віце-прем'єр-мшістра України та В.О. члена Кабінету Міністрів
України,  який офіційно зареєстрований у
Верховній Раді України та розміщений на офіційному сайті Верховної Ради
України,  тобто є загальнодоступним для
ознайомлення широкого кола громадян.

Таких
висновків суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства  щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних
обставин справи,  прав та обов'язків
сторін в даних правовідносинах,  належної
правової оцінки зібраних в справі доказів та вищезазначених вимог  ст.
47-1 Закону України «Про інформацію».

Суд
першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини
спору,  дав належну оцінку зібраним по
справі доказам і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного
висновку про те,  що позовні вимоги не
підлягають задоволенню,  оскільки
інформація,  яка надрукована в статті
журналіста ОСОБА_6. „ІНФОРМАЦІЯ_2"
є оціночним судженням.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги є не
суттєвими,  висновків суду не
спростовують,  на їх правильність не
впливають і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення цієї справи.

Оскільки
рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального
закону,  то підстав до його скасування та
задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись
ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  313,
314,  315,  317, 319 ЦПК України,  колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Дніпровського районного суду м.  Києва
від 30 травня 2006 р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.