УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
травня 2007 року                                                                                        м.
Харків

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого     Луспеника Д.Д.,

суддів:                    Коваленко І.П.,                                 Яцини В.Б.,

Ларенка В.І.,                                      Швецової
Л.А.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської
ради, третя особа -управління земельних ресурсів виконавчого комітету Одеської
міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та
знесення кам'яного забору і скасування рішення міської ради, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня
2003 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2004
року,

встановила:

ОСОБА_1 у лютому 2003 р. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення кам'яного
забору. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що являються власником
64/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1), який побудований на земельній
ділянці, виділений її батьку ОСОБА_3, розміром 412 кв.м. Весною 2002 р.
ОСОБА_2, захвативши частину вказаної земельної ділянки, побудувала кам'яний
забір, позбавивши її можливості обслуговувати свій будинок та користуватися
земельною ділянкою. Тому просила позов задовольнити.

У жовтні 2003 р. позивач доповнила позовні вимоги і
просила скасувати рішення Одеської міської ради від 15.10.2002 р. № 628, яким
затверджений проект відводу і передачі земельної ділянки у приватну власність
ОСОБА_2, площею 0,0432 га по провулку АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування
жилого будинку і господарських будівель, посилаючись на те, що дане рішення

Справа №
19-кс-07

Головуючий у
першій інстанції: Борисенко П.Т.

Доповідач:
Луспеник Д.Д.

суперечить іншому рішенню Іллічівського РВК м. Одеси від 20.03.2001 p.,
згідно з яким відповідачці виділялась земельна ділянка, площею 0,0401 га.
Оскільки збільшення розміру земельної ділянки відбулося на рахунок земельної
ділянки, який належить їй на праві користування, просила про задоволення
позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2003 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 березня
2004 року, позов ОСОБА_1 задоволений. Зобов'язано ОСОБА_2 знести кам'яний забір
та не перешкоджати позивачу користування земельною ділянкою, поновити межу між
суміжними земельними ділянками, скасовано рішення Одеської міської ради від
15.10.2002 р. № 628, вирішене питання про розподіл судових витрат.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені судові рішення та
закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У поясненні на касаційну скаргу Одеська міська рада погодилась з доводами
касаційної скарги, зазначаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанції
ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 просила відхилити касаційну
скаргу та залишити рішення судів без змін, вважаючи, що вони ухвалені з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що
відповідач ОСОБА_2 самовільно захватила
частину земельної ділянки, на якій побудований жилий будинок позивачки,
позбавивши її можливості належним чином користувати ним, а рішення міської ради
про виділення відповідачці земельної ділянки більшого розміру, ніж їй було
раніше виділено, здійснено за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 та без
погодження з нею, як власником суміжного будинковолодіння.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки до
них суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 336 ЦПК України (у редакції 1963 року) і п. 4
ст. 338 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з
передачею справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до
ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем  документа,
що  посвідчує  право
власності  чи  право
постійного

користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати
до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Ухвалюючи рішення по суті спірного земельного суміжного землекористування,
суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_1, побудувавши без належного дозволу
жилий будинок, ставши його власником лише на підставі рішення суду, не набула
права власності чи користування спірною земельною ділянкою, яка була виділена
рішенням виконкому її батьку ОСОБА_3,
яке на даний час є чинним і саме він є належним користувачем вказаної
земельної ділянки.

Не притягши до участі у справі ОСОБА_3,
належного землекористувача спірної земельної ділянки, суд тим самим вирішив
питання про його права та обов'язки, оскільки зазначив у рішенні суду, що
позивачці повинно належати 64/100 частини тієї ж земельної ділянки. Проте між
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 порядок користування земельною ділянкою встановлений не був.

На зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального та
матеріального права не звернув уваги й апеляційний суд, залишаючи таке рішення
суду без змін.

Оскільки допущені судом порушення вимог процесуального та матеріального
права призвели до неправильного вирішення справи, постановлені судові рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що рішення є законним годі,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши
обставини, вирішив спір у відповідності до норм матеріального права, а
обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки
є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Також районному суду необхідно вирішити питання про склад осіб, які беруть
участь у справі, встановити дійсні права та обов'язки сторін і в залежності від
встановленого вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 336, п. 4 ч. 1 ст. 338, ст. 345 ЦПК України, колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області,

ухвалила :

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2003 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2004 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.