Справа №2-2152/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 червня 2007
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого - судді -
Пушкарчук В.П. при секретарі -        Тростянчук Т.В.,

з участю
позивача - ОСОБА_1,
представників відповідача ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства
(ПОСГП) «Агрофірма «Лан» про стягнення заборгованості з заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,  не виплаченої
компенсації за невикористану відпустку та виплату вихідної допомоги і
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2007 р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ПОСП «Агрофірми «Лан» про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
компенсації за невикористану відпустку,
компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її
виплати,  суму індексації заробітної
плати, ,  вихідної допомоги і відшкодування моральної шкоди.

Позивач
зазначає,  що працював у відповідача
юрисконсультом з 17.10.2005
року по 10.11.2006 року за
сумісництвом,  здійснюючи юридичне
супроводження діяльності підприємства з обумовленою сумою оплати праці 700 грн. Наказом № 92 від 10 листопада 2006 року був
звільнений з роботи за власним бажанням,
відповідно до  ст.  38
КЗпП. Всупереч  ст. 116 КЗпП України
при звільненні з роботи відповідач не виплатив позивачу заборговану заробітну
плату,  вихідну допомогу у розмірі 2 100, 00 грн.,  не виплатив грошову компенсацію  за
невикористану  щорічну  відпустку...
і  не  видав
позивачеві  письмове повідомлення
про нараховані суми,  належні при
звільненні.

Зазначені суми
позивач просив стягнути на свою користь.

Також
позивач посилався на те,  що невиплатою
заробітної плати йому завдані страждання та нервові переживання,  оскільки він був вимушений докладати
додаткових зусиль для організації свого життя і просить відшкодувати йому
моральну шкоду у розмірі 15
000 грн.

У
судовому засіданні позивач позов уточнив,
збільшивши розмір позовних вимог,
просив стягнути в його користь 7653,  10 грн. боргу по зарплаті,  4200
грн. середньої зарплати за час затримки розрахунку при звільненні,  486,
20 грн. компенсації за невикористану відпустку,  2100
грн. вихідної допомоги,  3775,
80 грн. суму втрати частини доходів і 15 000 грн. моральної
шкоди.

Представник
відповідача в судовому засіданні,
визнавши позов частково,
пояснив,  що заробітна плата
позивачу нараховувалась за фактично виконану роботу,  а саме за 4 місяці,  що
підтверджується розрахунками по нарахуванню заробітної плати та згідно яких
залишок по заробітній платі на день подачі позовної заяви становить 179, 54 грн.

2

Стосовно
індексації заробітної плати,  представник
відповідача пояснив,  що оскільки позивач
на агрофірмі працював за сумісництвом,
крім того є працюючим пенсіонером,
згідно із  ст. 10 З/У "Про
індексацію грошових доходів населення" індексація заробітної плати не
проводиться.

Щодо
компенсації невикористаної відпустки відповідач вважає за необхідне обчислювати
компенсацію згідно розрахунку бухгалтера підприємства.

Оскільки позивач працював за сумісництвом,  відповідач вважає за доцільне

регулювати відносини Позивача з Відповідачем згідно
Положення „Про умови роботи за

сумісництвом працівників державних підприємств,  установ і організацій",  затвердженого

Наказом Міністерства праці України,  28.06.1993
N 43,  застосовуючи
аналогію закону. Згідно

з п.8 Положення звільнення з роботи за сумісництвом
провадиться з підстав,  передбачених

законодавством  ,  без
виплати вихідної допомоги.

З
приводу компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку,  відповідач пояснив,  що при звільненні позивач вказав невірний
рахунок для перерахування заборгованості по заробітній платі,  а тому у відповідача не було можливості
вчасно перерахувати позивачу належні йому кошти.

Щодо
моральної шкоди,  відповідач вважає,  що вимоги позивача необгрунтовані Позивач
взагалі не послався на правову норму,
тому в цій частині позову позивачеві належить відмовити,  оскільки позивачем не заявлялись вимоги про
відшкодування моральної шкоди за нормами КЗпП України

Заслухавши
пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,  суд
вважає,  що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав :

Заробітна
плата - це
винагорода працівникові за виконану роботу -  ст. 94 КЗпП
України. Працівник,  що працює за
сумісництвом,  має право на оплату своєї
праці за фактично виконану роботу на підставі
ст.  102 і КЗпП.

Згідно
наказу по "Агрофірмі "Лан" від 27 жовтня 2005
року ОСОБА_1 прийнято на роботу за сумісництвом на посаду юрисконсульта.
Позивачу встановлено посадовий оклад в розмірі 700 грн. на місяць.

Згідно
із  ст.
60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно
до  ст.
83 КЗпП
України при звільненні з роботи працівника йому виплачується грошова
компенсація за невикористану щорічну відпустку. Оскільки позивач був на роботі
лише 4 місяці,  компенсація відповідно нараховується за
відпрацьований період і становить 186,
62 грн.

Позивач
подав докази,  що він до листопада 2006 року виконував
обов'язки юрисконсульта в ПОСГП "Агрофірма "Лан",  а саме: рішення господарських судів,  відрядні посвідчення,  що суд розцінює як належні докази і
підтвердження того,  що позивач виконував
покладені на нього обов'язки до 10
листопада 2006 року.
Отже до стягнення підлягає 5600
грн. за квітень-жовтень 2006
року ( 700х 8),
233 грн. за 10
днів листопада 2006 року,  179,
54 грн. невиплачених за листопад 2005
року - березень
2006 року,  і 186,
62 грн. компенсації за невикористану відпустку,  всього 6199,  16 грн. (5600 + 233 + 179,
54 + 186, 62).

Згідно
із  ст.
117 КЗпП за
невчасну виплату належних звільненому працівникові сум у строки,  зазначені в статті 116 КЗпП власник або
уповноважений ним орган,  повинен
виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку за наявності вини.

Правила
статей 116,  117 КЗпП України про строки розрахунку
при звільненні та відповідальність за його затримку стосуються припинення
трудового договору. На випадки звільнення члена КСП або колгоспу чи іншого
кооперативу,  а також звільнення з
військової служби,  служби в органах МВС
чи з іншої аналогічної служби їхня дія не поширюється. Отже вимоги позивача про
виплату середньої зарплати за час затримки розрахунку при звільненні,  вихідної допомоги,  суми втрати частини доходів до задоволення не
підлягають.

з

Згідно
Положення „Про умови роботи за сумісництвом працівників державних
підприємств,  установ і організацій"
Затвердженого Наказом Міністерства праці України,  28.06.1993
N 43,  звільнення з
роботи за сумісництвом провадиться з підстав,
передбачених законодавством без виплати вихідної допомоги.

Відповідно
до ч.4  ст. 2 Закону України "Про
індексацію грошових доходів населення",
індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового
мінімуму,  встановленого для відповідних
соціальних і демографічних груп населення. Враховуючи те,  що Позивач на агрофірмі працював за
сумісництвом,  крім того є працюючим
пенсіонером,  згідно із Закону України
"Про індексацію грошових доходів населення" індексацію заробітної
плати проводити не потрібно.

Проте,  відповідач не обгрунтував розміру шкоди,  що йому завдана,  в обгрунтування завданої шкоди не навів
доказів які б підтверджували завдання шкоди в такому розмірі.,  а тому вимога про стягнення моральної шкоди
також до задоволення не підлягає.

Керуючись  ст.
ст.  6,
8, 10, 14,  15,  60, 212, 213, 215,  ЦПК України,
ст.  ст.  38,  83,
94, 102і,  116 КЗпП
України,  Положенням „Про умови роботи за
сумісництвом працівників державних підприємств,
установ і організацій",  суд,
-

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1а до ПОСГП «Агрофірма «Лан»,
про стягнення заборгованості з заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,  невиплаченої
компенсації за невикористану відпустку та виплату вихідної допомоги і
відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ПОГСП ««Агрофірма «Лан» р/р 2001
в КБ "Приватбанк"
м.  Луцьк,  МФО
303440,  ,  на користь ОСОБА_1а заборгованість з заробітної плати у
розмірі 5600 грн. за
квітень-жовтень 2006 року,  233
грн. за 10 днів
листопада 2006 року,  179,
54 грн. невиплачених за листопад 2005
року - березень
2006 року,  і 186,
62 грн. компенсації за невикористану відпустку,  всього 6199,  16 грн. ( шість тисяч сто дев"яносто дев"ять грн.. 16 коп.).

В решті позовних
вимог відмовити із-за безпідставності.

Стягнути
з ПОГСП ««Агрофірма «Лан» р/р 2001
в КБ "Приватбанк"
м.  Луцьк,  МФО
303440,  в доход держави 61,
90 грн. (
шістдесят одну грн.. 90
коп.) судового збору і 30
грн. ( тридцять
грн.) витрат за ІТЗ до Луцького міськрайонного СУДУ ( р/р № 0002,  одержувач м. Луцьк 22050000,  ГУДКУ у Волинській області,  ,  МФО
803014).

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
через суд першої інстанції,  який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою,  яка її подає,  до суду апеляційної інстанції.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги,  рішення,
якщо його не скасовано,  набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.