УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року   лютого
«14»   дня      Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючий Карташов О.Ю.

Члени суду     Савченко
В.О., Свинцова Л.М.

при секретарі Малошонок О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську

цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_1на рішення місцевого
Кремінського районного суду Луганської області від 9 жовтня 2006р.

за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
визнання дійсним договору, відшкодування матеріального збитку та моральної
шкоди

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування матеріального збитку
та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням місцевого Кремінського районного суду Луганської
області від 9 жовтня 2006 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2
задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди суму 1626грн., у рахунок відшкодування
моральної шкоди суму 500грн., а з ОСОБА_1 стягнути на користь ОСОБА_2 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди суму 11465,50грн., у рахунок відшкодування
моральної шкоди суму 1700грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погодившись із судовим
рішенням, просить рішення суду скасувати, як постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права і передати справу на новий розгляд.

Справа № 22ц-160/2007р.

Категорія 23.

Головуючий в інстанції Косгроба
Ю.Ю.

Доповідач
Карташов О.Ю.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду
вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового
рішення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, у лютому 2005р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в
якому зазначала, що уклала з ним усну угоду про спільну діяльність щодо
купівлі-продажу непродовольчих товарів, при цьому останній зобов'язувався
внести грошові кошти на закупівлю товару, а вона брала на себе обов'язок
купівлі та продажу товару. Посилаючись на те, що у жовтні 2004р., внаслідок
суперечок, які виникли через розподіл прибутку, який вони домовлялися розділити
порівну, їх спільна діяльність була припинена, позивачка просила суд визнати
таку діяльність спільною угодою, стягнути з відповідача на її користь понесені
збитки у сумі 26635грн., у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 13497грн.
та моральної шкоди - 5000грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за період з
23.12.2003р. по 21.10.2004р. ОСОБА_2 вніс грошові кошти в розмірі 8500грн.,
вона внесла 45795грн., тому його частка доходу складає 15,65%, її частка
84,35%. За весь час роботи спільний дохід склав суму - 23287грн., спільні
витрати суму 14112грн. ОСОБА_2 вилучив з обороту 4680грн. спільних коштів, а
22.10.2004р. із критого ринку м. Кремінна відібрав у неї товар на суму
12837грн. та пошкодив її шкіряну куртку вартістю 1040грн., чим заподіяв їй «
матеріальну шкоду. Крім того, через розірвання відповідачем угоди про спільну
діяльність, вона зазнала збитки - 2455грн. за оплату торгівельного місця,
180грн. по сплаті податку та втратила вигоду на суму 24000грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, зазначав,
що 23.12.2003р. він і ОСОБА_1 домовились про підписання угоди про огільну
торговельну діяльність, торгівлю весільним вбранням. Але до складання угоди він
передав ОСОБА_1 грошові кошти 24.12.2003р. - 2000грн., 28.12.2003р. - 500грн.,
12.01.2004р. - 2000грн., 22.02.2004р. -2000грн., 15.03.2004р. - 1000грн.,
19.04.2004р. - 1000грн, а всього суму - 8500грн., та дав у борг суму 3605грн. У
квітні 2004р. він зрозумів, що ОСОБА_1 укладати договір не збирається, для
закупівлі товару використовує тільки його кошти, завищує закупівельні ціни, сплачує
із спільного прибутку свої борги фізичним особам та фінансовим установам,
замість весільного вбрання закуповує товар, яким торгує на своїй торгівельній
точці, при цьому, він від вкладених коштів ніякого прибутку не отримував, у
зв'язку з чим, він став вимагати у ОСОБА_1 повернути йому вкладені гроші, але
відповідачка відмовилась сплачувати гроші, тому він з її торгівельної точки на
ринку м. Кремінна забрав товар на суму 1626грн. Позивач просив суд стягнути з
відповідачки грошову суму майнової шкоди 23997грн. та у відшкодування моральної
шкоди 1700грн., мотивуючи свої вимоги тим, що має право на отримання суми
2175грн. доходу від торгівлі з грудня 2003р. по квітень 2004р., суми 1808грн.
від продажу весільного вбрання, суми 7536грн. вартості залишку весільного
вбрання, частки кредиту, отриманого ними у банку, у сумі 2500грн., а також на
повернення вкладених ним грошових коштів 8500грн. та 3605грн.

Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні ОСОБА_1
визнала факт отримання від ОСОБА_2 суми - 8670грн., факт їх домовленості на
отримання кожним по 1/2 частки чистого прибутку від продажу товару, який склав
суму - 5591грн., з того, що ОСОБА_2 у судовому засіданні визнав, що забрав у
ОСОБА_1 товар на суму 1626грн., а таким чином суд дійшов до висновку про
стягнення у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 суми
1626грн. і на користь ОСОБА_2 суми 11465,50грн.

Крім того, судом встановлено намір сторін укласти договір про спільну
діяльність з внесенням кожним суми в розмірі 10000грн., що перевищує 20
розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян на 1.01.2004р. Однак, у
зв'язку з тим, що сторони договір не уклали, суд згідно ст. 208 ч. 1 п. З ЦК України дійшов
висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо визнання дійсним договору про
спільну діяльність.

На підставі викладено, суд також дійшов до висновку про
стягнення у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 500грн.,
на користь ОСОБА_2 1700грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що
висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме, що між нею та ОСОБА_2
було фактично укладено договір про спільну діяльність, а тому їх відносини
регулюються главою 77 ЦК
України, що 22.10.2004р. ОСОБА_2 забрав у неї товар вартістю 12837грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що
місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і
закон, який їх регулює.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються
судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і

на підставі
наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду
ґрунтується на обставинах визнаних сторонами у судовому засіданні, щодо розміру
грошових сум внесених для купівлі товару, щодо розміру чистого прибутку і які
були підтверджені показаннями свідків.

Водночас, вирішуючи спір, суд обґрунтовано не прийняв до
уваги письмові матеріали додані сторонами до справи, як такі, що не
підтверджені документально, а також правильно дійшов висновку про заподіяння
сторонами їх взаємними діями певної моральної шкоди.

За таких
обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 307, 308, 313,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення
місцевого Кремінського районного суду Луганської області від 9 жовтня 2006р. за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання дійсним договору, відшкодування
матеріального збитку   та   моральної
шкоди,   за   зустрічним
позовом   ОСОБА_2до ОСОБА_1про
відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна
скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.