УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
серпня 2007 р.                                                                                    м.  Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Бідочко
Н.П.,  Шишка А.І.,  Меленко О.Є.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м.
Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Берегівська державна нотаріальна контора про
визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 18
жовтня 2005 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25
січня 2006 року, -

встановила:

ОСОБА_1
звернулась з позовом в суд до ОСОБА_2,
третя особа Берегівська державна нотаріальна контора про визнання
недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом.

Рішенням
Берегівського районного суду від 18 жовтня 2005 р. позов задоволено. Визнано
недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом,  видані Берегівською державною нотаріальною
конторою 03 березня 2000 р. на ім"я ОСОБА_2 на будинковолодіння в АДРЕСА_1,  а також свідоцтво про право на спадщину за
законом,  видане на ОСОБА_1 на
спадкування земельного паю в КСГП "Верке"
в с Яноші 1, 7 умовних кадастрових га та майнового паю в тому ж КСГП на 3150
грн.

Визнано
право власності за ОСОБА_1 на підставі права спадкування за заповітом після
батька ОСОБА_3 - 1/2 частину будинковолодіння у АДРЕСА_1,  1/2 частину будинковолодіння у АДРЕСА_1; 1/2 частину -
земельної частки (паю) у КСГП "Верке"
с Яноші Берегівського району розміром 1, 7 ум.  кадастрових га; 1/2 частину майнового паю у
КСГП "Верке" с
Яноші.

Рішенням
Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2006 p.,
рішення Берегівського районного суду від 18 жовтня 2005
року змінено.

В
задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  третьої особи Берегівської державної нотаріальної контори
про тлумачення заповіту відмовлено.

Справа
№33-ц-536кс/07 р.                                            Головуючий
у І інстанції Ільтьо І.І.

Категорія
34                                                                    Доповідач
Бідочко Н.П.

її вимоги про
визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права на частину
спадкового майна задоволено.

Визнано
частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 березня
2000 р. та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2000 p.,
видані Берегівською державною нотаріальною конторою на
спадкове майно померлого Шаркаді Федора Карловича.

Визнано
за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом та за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за заповітом право за кожним на 54 частину спадщини після смерті
ОСОБА_3: по 54 частини жилого будинку АДРЕСА_2 з надвірними спорудами,  по 54 частини жилого будинку АДРЕСА_1 з
надвірними спорудами,  по 54 частини
земельного та майнового паїв у колективному сільськогосподарському підприємстві
"Верке" с Яноші
Берегівського району,  що складається з
0, 85 га кад. га землі вартістю 2791, 5 грн. кожному та майна вартістю 1575
грн. кожному.

Посилаючись
на порушення судами норм матеріального і процесуального права,  Уйварві К.К. просить скасувати судові,  ухвалити нове рішення,  яким в позові ОСОБА_1відмовити.

Колегія
суддів вважає,  що підстави для перегляду
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Змінюючи
рішення місцевого суду,  та відмовляючи в
позові ОСОБА_1 в частині тлумачення заповіту,
Апеляційний суд виходив з того,
що  ст.  213 чинного ЦК України,  яка передбачає можливість тлумачення
заповіту,  розповсюджує свою дію лише на
правочини,  вчинені після 01 січня 2004
р. і зворотньої сили немає. Крім того,
Апеляційний суд прийшов до правильного висновку про те,  що в силу вимог ч.1  ст.
554 ЦК України
(в редакції 1963 р.) частка спадкоємця,
що її не прийняв,  переходить до
спадкоємкців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Судом
встановлено,  що частка ОСОБА_1 у
спадковому майні ОСОБА_3 становила 54 частку. Окрім позивачки,  спадкоємцями першої черги за законом є її
брат ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_5,  які
спадщину не прийняли. Відповідно до вищезазначеної норми ця частина відійшла до
позивачки,  яка прийняла спадщину після
смерті батька. У зв"язку з викладеним,
застосування Апеляційним судом ч.1
ст.  554 ЦК (в редакції 1963 p.),
а не ч.2 цієї статті є обгрунтованим.

Відповідно
до ч.2  ст.  324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Згідно  ст.
335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
вважати доведеними обставини,  що не були
встановлені в рішенні суду,  чи відкинуті
ним,  вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,  про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи,  що
судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та
процесуального права,  а також відсутні
передбачені ч.1  ст.  338 ЦПК України підстави для
обов"язкового їх скасування.

Отже,  колегія судців вважає,  що доводи касаційної скарги висновків судів
не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  332,  336 ЦПК України,  колегія суддів судової палати в цивільних справах
по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області, -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення   Берегівського   районного
суду   від   18
жовтня   2005   року,
рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 25 січня 2006
року,  залишити без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.