Справа №22-6177-2007 р.                               Головуючий
в 1 інстанції Кобаль М. І.
18                                                     Доповідач   Звягінцева О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області в складі:

головуючого   Стельмах Н.С.

суддів   Звягінцевої О.М. ,  Могутової Н.Г.

при секретарі
Андрусь B.C. розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом   ОСОБА_1
до   ОСОБА_2   про стягнення суми боргу і

ВСТАНОВИВ:

в
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 оспорює обгрунтованість рішення
суду,  яким частково задоволено
позов,  і ставить питання про його
скасування,  ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову за порушенням судом норм матеріального та
процесуального права,  посилаючись на
те,  що суд не дав належної правової
оцінки поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
факту наявності протирічь в цих поясненнях,  вважає,
що належним чином не оцінено і інші досліджені судом докази.

В
засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник-адвокат ОСОБА_5
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили про її задоволення,
скасування рішення суду,
ухвалення нового про відмову в задоволенні позову,  а позивачка ОСОБА_1 заперечувала проти
доводів скарги,  просила її
відхилити,  рішення суду залишити без
зміни.

4.12.2000
року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до
відповідача,  зазначала,  що він є її знайомим,  вони підтримували відношення з грудня
1996р.,  мали намір створити сім'ю,  зареєструвати шлюб,  але відповідач просив зачекати,  посилаючись на різні причини.

У 20-х
числах березня 2000р. відповідач звернувся до неї з проханням позичити 800
доларів СІЛА,  які зобов'язався повернути
до 1.07.2000р.,  і 25.03.2000р. позичив у
неї ці гроші у присутності свідків; строк повернення грошей сплинув,  але він борг їй не повернув.

З
4.10.2000р. відповідач уникав її,  а
потім став погрожувати їй фізичною розправою з метою неповернення боргу.

Тому
вона просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь 4349
грн. 28 коп.3а договором позики від 25.03.2000р.

27.12.2000р.
позивачка звернулась до суду з додатковим позовом до відповідача,  зазначала,
що на початку червня 2000р. він звернувся до неї з проханням позичити
1500 доларів США для придбання
будинку для дочки та ремонту будинку,
зобов'язавшись повернути гроші на першу її вимогу.

6.06.2000 р. у присутності
свідків вона передала ОСОБА_2 1500 доларів США,  про що
він видав їй боргову розписку.

Раніше
25.03.2000р. відповідач позичав у неї 800 доларів США,
але розписку не писав.

Коли
відповідач просив позичити йому 1500 доларів США,  між ними
було досягнуто домовленість про те,  що
він поперше поверне їй 800 доларів США,  а потім буде повертати 1500 доларів США,
так тривало до 4.10.2000р.

З цього
часу відповідач уникав її,  після бесіди
в суді 25.12.2000р. заперечував позику 800 доларів США,
посилаючись на відсутність доказів укладення цієї угоди;
вона зрозуміла,  що він не збирається
повертати і борг в сумі 1500 доларів США.

Тому
просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь 8154 грн. 90
коп.3а договором позики від 6.06.2000р.

Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 5 червня
2007 року частково задоволено позовні вимоги,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7575 грн. за договором позики від
6.06.2000 року,  в задоволенні решти
вимог-ві дмовлено.

Додатковим
рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2007
року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73, 89 грн. судового збору,  500 грн.- витрат за надання правової допомоги
та на користь держави- 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим,  ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  що міститься в п. 1 постанови „Про судове
рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року,
рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для справи,  висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

Всупереч
доводів скарги суд першої інстанції повно,
всебічно,  об'єктивно дослідив
обставини справи,  встановленим фактам і
доказам надав належну правову оцінку,
застосувавши матеріальний закон,
правильно вирішив спір,  висновки
суду відповідають обставинам справи.

Відповідно
до вимог  ст.  374 ЦК
України (в редакції до 1.01.2004р.) за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в
оперативне управління) гроші або речі,
визначені родовими ознаками,  а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну
кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики
вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Відповідно
до вимог  ст.  375 ЦК
України (в редакції до 1.01.2004р.) договір позики 'на суму понад п'ятдесят
карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Відповідно
до вимог  ст.  376 ЦК
України (в редакції до 1.01.2004р.) позичальник вправі заперечувати договір
позики за його безгрошевістю,
доводячи,  що гроші або речі в
дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій
кількості,  ніж зазначено в договорі.

В тих
випадках,  коли договір позики повинен0
бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу),  заперечення його за безгрошевістю шляхом
свідоцьких показань не допускається,  за
винятком випадків кримінально карних дій.

Судом
встановлено,  що 6 червня 2000р.
відповідач позичив у позивачки в її квартирі за АДРЕСА_1 в присутності двох
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1500 доларів США,
про що склав боргову розписку,
яку підписали сторони та вказані свідки (а.с.  12).

Допитані
в суді першої інстанції у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили факт
укладення сторонами договору позики.

Відповідач,  заперечуючи проти
позову,  стверджував,  що у позивачки ніяких грошей він не
позичав,  а боргову розписку написав
внаслідок застосованого до нього в присутності позивачки фізичного насильства з
боку невстановлених осіб,  вказані дії
організувала сама позивачка.

Відповідно
до вимог  ст.  60 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою
надано переконливі докази того,  що між
нею та відповідачем був укладений у письмовій формі договір позики на суму 1500
доларів США.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині,
суд першої інстанції виходив з наявних доказів в обгрунтування цих
вимог.

А
відповідачем не доведено тих обставин,
на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Відповідно
до вимог  ст.  61 ЦПК України вирок у кримінальній справі
,  що набрав законної сили,  або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення обов'язкові для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду,  з
питань,  чи мали місце ці дії та вчинені
вони цією особою.

Судом
встановлено,  що 5.03.2004р. за
матеріалами перевірки заяви ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за
ознаками злочину,  передбаченого ч. 2  ст.
355 КК України,  відповідача
визнано потерпілим.

Постановою  ст.
слідчого СВ Шахтарського МРВ ГУМВС України в Донецькій області від
25.07.2006р. провадження у кримінальній справі зупинено на підставі п.3  ст.
206 КПК України,  оскільки не
встановлено осіб,  які вчинили злочин.

Оскільки
відповідачем на надано обвинувального вироку на підтвердження наявності
кримінально карних дій,  апеляційний суд
вважає,  що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог
про стягнення суми боргу за договором позики від 6.06.2000р.

Доводи
скарги не спростовують правових висновків суду,
тому апеляційний суд вважає їх неспроможними.

Оскільки
апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді
цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної
оцінки досліджених по справі доказів,  то
підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду немає.

Керуючись п. 1 ч. 1  ст.  307,   ст.
ст.  308,  313,  п. 1 ч.1  ст.  314,   ст.  315 ЦПК України,  апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну   скаргу
ОСОБА_2    відхилити,        рішення   Шахтарського міськрайонного суду Донецької
області від 5*червня 2007 року залишити без зміни. Ухвала   набирає
законної   сили
з   моменту  її
проголошення,    може   бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.