Справа № 22ц - 894/07                               Головуючий у 1
інстанції - Шарунович
41                                               Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2007 р.
жовтня 30                                                                                                        місто
Луцьк

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
судді Данилюк В.А.

суддів Осіпука В.В.,
Здрилюк О.І.

при секретарі
Тарасюк Ю.А.

з участю
позивача ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

представника
відповідача Шевчука В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства «Ковельський м'ясокомбінат» про стягнення
заробітної плати,  компенсації за
затримку розрахунку та моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача
відкритого акціонерного товариства «Ковельський м'ясокомбінат» на рішення на
Ковельського міськрайонного суду від 7 серпня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до відкритого акціонерного товариства «Ковельський м'ясокомбінат»
(далі - ВАТ «Ковельський м'ясокомбінат») про стягнення заборгованості по
заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим,  що
працював робочим у ВАТ «Ковельський м'ясокомбінат». За 2003 рік отримав
заробітну плату в сумі 246, 21 грн.,  а
за 2004 рік - 8, 18 грн.,  тоді як з
урахуванням мінімального розміру заробітної плати та виплачених сум у 2003 році
мав отримати 1973 грн. 73 коп.3аробітної плати,
а у 2004 році - 1426 грн. 82 коп.,
а всього 3400 грн. 61 коп.,  які
просить стягнути з відповідача.

Вважає,  що виплатою мізерної заробітної плати йому
було завдано моральної шкоди,  а тому
просить стягнути 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Під час
розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги,  покликаючись на те,  що за 2004-2007 роки в Україні виріс рівень
інфляції,  а тому з врахуванням
щомісячних індексів інфляції відповідач повинен виплатити йому 5099, 04 грн.
заборгованості по заробітній платі,  а
враховуючи,  що він був звільнений з
роботи

2

з 22.09.2004 p.,
і при розрахунку йому не виплачено усіх належних
сум,  то просив стягнути середньомісячний
заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7175 грн.

Рішенням
Ковельського міськрайонного суду від 7 серпня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Постановлено
стягнути з ВАТ «Ковельський м'ясокомбінат» в користь ОСОБА_1 5099 грн. 04
коп.3аборгованості по заробітній платі,
7175 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні та 450 грн.
моральної шкоди.

Стягнути
з ВАТ «Ковельський м'ясокомбінат» в доход держави 139 грн. 74 коп. судового
збору та 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не
погоджуючись із зазначеним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
у якій вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального і процесуального
права,  а тому просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В даному судовому засіданні представник відповідача Шевчук В.В. апеляційну
скаргу підтримав,  позивач та його
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнають.

Заслухавши
пояснення осіб,  які беруть участь у
справі,  перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги,  колегія
суддів приходить до висновку,  що
апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З
пояснень сторін та матеріалів справи,
зокрема,  копії наказу про
прийняття на роботу (а.с. 5),  копії
наказу про звільнення з роботи (а.с. 120),
довідок про заробітну плату позивача (а.с. З,  4,  11)
вбачається,  що позивач ОСОБА_1 з 1978 р. по 22
вересня 2004 р. працював у ВАТ «Ковельський м'ясокомбінат»,  за 2003 рік отримав заробітну плату у розмірі
246 грн. 79 коп.,  а за період з січня по
травень 2004 р. у розмірі
8, 18 грн.

Відповідно
до наказу №70 від 26.11.2002 року на підприємстві відбулися зміни істотних умов
праці і з 1 січня 2003 року встановлено неповний робочий місяць з
відпрацюванням однієї години на місяць (а.с. 16).

Вказані
зміни в організації виробництва і праці були обговорені і погоджені з
колективом на загальних зборах трудового колективу ВАТ «Ковельський
м'ясокомбінат»,  які відбулися 28
листопада 2002 року,  що підтверджується
копією протоколу (а.с. 127).

Під час
розгляду справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив,  що
виходив на роботу один раз на місяць відповідно до нових умов праці,  що підтверджується протоколом судового
засідання (а.с. 22-23,  154-155),  крім того,
вказана обставина підтверджується довідкою ВАТ «Ковельський
м'ясокомбінат» за №297 від 30.08.2004 року (а.с.  13) та частково копіями табелів виходу на
роботу (а.с.  137-144).

Відповідно
до  ст. 95 КЗпП України мінімальна
заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за
просту,  некваліфіковану працю,  нижче якого не може провадитися оплата за
виконану працівником місячну,  погодинну
норму праці (обсяг робіт).

Як
вбачається з довідок про заробітну плату позивача,  оплата праці проводилася позивачу у
відповідності до фактично відпрацьованого робочого часу,  а тому висновок суду першої інстанції про
те,  що відповідач повинен

сплатити
позивачу  заробітну  плату з врахуванням      розміру      мінімальної заробітної плати за 2003 та
2004 роки зроблено передчасно.

Задовольняючи
в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1,  суд виходив з того,  що наказ №70 від 26.11.2002 року не
відповідає чинному законодавству і порушує права позивача. При цьому судом не
враховано,  що даного наказу позивач не
оскаржував,  фактично погодившись з
передбаченими наказом умовами праці.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992
р. №9 (зі змінами,  внесеними постановами
від 1 квітня 1994 р. №4,  від 26 жовтня
1995 р. №18 та від 25 травня 1998 р. №15) «Про практику розгляду судами трудових
спорів» якщо при розгляді трудового спору буде встановлено,  що зміну істотних умов трудового договору
проведено не у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на
підприємстві,  в установі,  організації,
то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом
неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку
поновити працівникові попередні умови праці.

Враховуючи
ту обставину,  що позивач при зверненні
до суду вимог про поновлення попередніх умов праці не заявляв і не вказував на
дані обставини як на підставу своїх вимог,
то позовні вимоги про оплату невідпрацьованого робочого часу є
безпідставними і до задоволення не підлягають.

Відповідно
до ч.2  ст. 117 КЗпП України при
наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в
тому разі,  коли спір вирішено на користь
працівника.

Таким
чином,  враховуючи безпідставність вимоги
про стягнення заробітної плати,  слід
відмовити у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та у
відшкодуванні моральної шкоди.

Отже,  через неправильне застосування судом норм
матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,  як це передбачено  ст. 309 ЦПК України.

На
підставі  ст.  ст. 95,
116,  117 КЗпП України,  керуючись
ст.  ст. 307,  309,
313,  316,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача - відкритого акціонерного товариства «Ковельський
м'ясокомбінат» задовольнити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 7 серпня 2007 року у даній справі
скасувати.

В позові
відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців після
набрання ним законної сили.