Справа №33-ц - 2834 кс/ 2007р.
Головуючий у першій інстанції Обущак Н.В.
Доповідач Краснощокова Н.С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007
року                                                                                   м.
Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області

в складі:

Краснощокової
Н.С., Шевченко В.Ю., Осипчук О.В.,

розглянувши в
попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Управління служби
безпеки України в Чернігівській області, Державного казначейства України про
відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів слідства, за
касаційною скаргою Державного казначейства України на рішення Апеляційного суду
м. Києва від 15 березня 2004р.,

встановила:

У жовтні 2002р.
позивач звернувся до суду з позовом до Управління служби безпеки України в
Чернігівській області, Державного казначейства України про відшкодування
збитків, завданих незаконними діями органів слідства.

Зазначав, що
12.03.2000р. він придбав у державі Кувейт два джипи „Міцубіші - Паджеро",
автомобілі були доставлені в порт „Одеса", а він був направлений у
Київську регіональну митницю для проведення розмитнення. Допомогу в розмитненні
автомобілів йому надававОСОБА_2, якому він передав правовстановчі документи на
автомобіль та кошти. ОСОБА_2провів розмитнення, при цьому один з автомобілів
оформив на ім'я ОСОБА_3., а другий на ім'я ОСОБА_4., пояснивши, що це було
необхідно для прискорення розмитнення, а згодом він переоформить автомобілі на
позивача. 30.06.2000р. автомобілі, які знаходились на стоянці біля будинку
позивача, були вилучені співробітниками УСБУ України в Чернігівській області і
зв'язку з порушенням кримінальної справи за ст. 70 КК України. Він почав
розшукувати ОСОБА_2, але не знайшов його, тому звернувся в органи внутрішніх
справ із заявою про злочин, на підставі якої було порушено кримінальну справу
за ст. 143 КК України. Після цього він неодноразово звертався в УСБУ в
Чернігівській області про повернення йому автомобілів, але його прохання
задоволені не були. За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області
від 31.05.2001р. автомобілі були конфісковані, як предмети контрабанди, згодом,
на виконання вироку, вони були продані на аукціоні. Ухвалою Верховного Суду
України від 8.01.2002р. із вироку було виключено вказівку про конфіскацію
автомашин. Порушена відносно нього кримінальна справа за ст. 70 КК України
16.07.2001р. була закрита на підставі п.2 ст. 6 КК України. За цією ж підставою
закрита 19.09.2001р. порушена відносно нього кримінальна справа за ст.ст.
212,358 КК України. Дії відповідача щодо вилучення і реалізації автомобілів є
незаконними, тому просив відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі реальної
вартості автомобілів в сумі 479655 грн. Крім того, для проведення розрахунку за
придбані автомобілі позивач змушений був продати належну йому квартиру нижче
ринкової вартості за 53075 грн., тоді як ринкова вартість складала 150 233 грн.
Уточнивши в ході розгляду справи вимоги, позивач просив стягнути у
відшкодування матеріальної шкоди 788 195, 36 грн. та моральної шкоди 500 000
грн.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 17.07.2003р. позов задоволено
частково, стягнено з Державного бюджету України на користь позивача заподіяну
незаконними діями органів слідства матеріальну шкоду в сумі 586 270, 36 грн.,
50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 500 грн. у відшкодування витрат,
пов'язаних з наданням юридичної допомоги.

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2004р. апеляційні скарги УСБУ в
Чернігівській області та Державного казначейства України задоволені частково,
рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 липня 2003р. в частині
стягнення на користь позивача 500 грн. у відшкодування витрат, пов'язаних з
наданням юридичної допомоги скасовано та у задоволенні цієї вимоги відмовлено.
Рішення в частині стягнення коштів на відшкодування матеріальної і моральної
шкоди змінено. Зменшено суму, стягнену у відшкодування матеріальної шкоди до
394 642 грн. 56 коп., моральної шкоди до 5 000 грн. В іншій частині рішення
залишено без зміни.

У касаційній
скарзі Державне казначейство України просить скасувати рішення апеляційного
суду в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 394 642 грн. 56 коп.,
постановивши рішення про стягнення на користь позивача вартості конфіскованого
майна у розмірі сум коштів, що надійшли від реалізації цього майна, посилається
на порушення   судами вимог
матеріального   права.

Згідно із ч. 2
ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це
вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги його
висновків не спростовують.

Відсутні й
передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового
рішення.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
Державного казначейства України
відхилити.

Рішення
Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2004р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.