Справа
№ 22ц-1504/2007    Головуючий у першій інстанції АЛЕКСЄЄВА
Категорія - цивільна                                                               Доповідач ШЕВЧЕНКО В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2007 року                                                                                                         м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді:     ІШУТКО В.М.

судді:          ШЕВЧЕНКО В.М., ГОРОБЕЦЬ Т.В.

при секретарі:
ГАВРИЛЕНКО Ю.В.

за участю:                 ОСОБА_1, ЙОГО ПРЕДСТАВНИКА
ОСОБА_2, ОСОБА_3ТА ПРЕДСТАВНИКА ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 01 серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2007 р.
ОСОБА_3звернулась до суду з позовом, в якому просила розділити майно нажите з
ОСОБА_1 під час шлюбу, визнавши за нею право власності 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартість 1/2
частини автомобіля марки „Mitsubishi
Pajero 3.0 GLS"
1998 року випуску, д.н. НОМЕР_2. № кузова НОМЕР_1,
виділивши автомобіль відповідачу посилаючись на те, що вони проживали з ОСОБА_1
в зареєстрованому шлюбі з 1985 р. по 2005 p., і під
час шлюбу придбали квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки „Mitsubishi Pajero 3.0 GLS"
1998 року випуску, д.н. НОМЕР_2 № кузова НОМЕР_1.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2007 року позов
задоволено, поділено між ОСОБА_3і ОСОБА_1 майно, придбане в період шлюбу,
виділено ОСОБА_31/2 частину квартири АДРЕСА_1 і визнано за нею право власності
на дану частину квартири, виділено ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 і
визнано за нею право власності на дану частину квартири, стягнуто з ОСОБА_1 1/2
частини автомобіля марки „Mitsubishi Pajero 3.0 GLS"
1998 року випуску, д.н. НОМЕР_2 № кузова НОМЕР_1. в сумі
46 775 грн. 62 коп., сплачені за надання правової допомоги судові витрати в
сумі 1 200 грн., судовий збір в сумі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 30 грн., а всього 48 056 грн. 62 коп. стягнуто з ОСОБА_1 в
дохід держави судовий збір у сумі 1543 грн. 40 коп.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просив вказане рішення скасувати та направити справу на новий
розгляд посилаючись на те, що рішення суду є незаконним і необгрунтованим.
Вказував на те, що судом були порушені норми

2

матеріального та процесуального
права, а саме ст.ст. 22, 30 КпШС України, ст.ст. 60, 70, 71 СК України та
неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Вказував, що майно,
яке просила поділити позивачка не було набуте самим подружжям і не за спільні
кошти, а за кошти сторонніх осіб, про що свідчить розписки, які залучені до
матеріалів справі, тому відповідно ч. 7 ст. 57 СК України його частка у
спільному майні повинна бути збільшена. Вказувала, що експерт мав реальну
можливість зробити реальну оцінку автомобіля, хоча цього він не зробив. Суд
розглянув справу за його відсутності та відсутності його представника.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги апеляційний суд приходить до
висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін з таких
підстав.

Як вбачається з
рішення, судом на підставі матеріалів справи встановлено, що сторони перебували
в зареєстрованому шлюбі з 1985 по 17.11.2005 року. Згідно свідоцтва про реєстрації Т/3, виданого МРЕВ ДАІ
14.12.2004 року, ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля підвищеної
прохідності „Мітсубісі Паджеро", 1998
року випуску, трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 157,7
кв.м. на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.2005 року (а.с. 9,
14).

Відповідно до
положень ч.2 ст. 60 СК України встановлено, що кожна річ, набута за час шлюбу,
крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, і не має значення на ім'я кого з подружжя оформлене майно,
набуте за час шлюбу.

Виходячи з
положень ст. 57 СК України належних доказів, які б підтверджували те, що спірна
квартира була придбана ОСОБА_1 хоч і під час шлюбу, але за кошти, що належали
йому особисто, суду не надано. Заперечення відповідача проти заявленого позову
ґрунтуються на тому, що ним були взяті, відповідно до копій розписок на (а.с.
56, 58), в позику грошові суми, еквівалентні 33 000 дол. США, які були ним
використані для купівлі квартири.

Однак сам факт
отримання відповідачем в борг грошей від різних осіб для придбання квартири по
АДРЕСА_1, заперечуються позивачкою, і про існування такого їй нічого невідомо.
Крім того, спірна квартира була придбана сторонами як подружжям за час шлюбу,
для потреб сім'ї і спільне сімейне життя сторін в цей час не припинялось, як і
спільність їх сімейних інтересів.

Відповідачем не
надано доказів, що спірна квартира була придбана ним за кошти, що належали йому
особисто. І не спростовані пояснення позивачки, що це були їх спільні сімейні
кошти.

Виходячи з наведеного
та фактичних обставин справи і суті спірних правовідносин, суд правильно визнав
спільну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і,
виходячи з положень ст. 70 СК України, визнав за кожною з сторін право
власності по 1/2 частині квартириАДРЕСА_1.

Суд обгрунтовано
також задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3про стягнення з ОСОБА_1 на її користь
1/2 вартості автомобіля „Мітсубісі Паджеро", який теж є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя. При цьому визначаючи розмір грошової
компенсації вартості зазначеного автомобіля, суд   обґрунтовано   взяв
до   уваги   висновок
спеціалістів КНДІСЕ   №43 3 ц   від

3

27.06.2007 року, які визначили середньоринкову вартість
зазначеного автомобіля в 93551 грн. 25 коп. (а.с. 167-169).

Доводи
апеляційної скарги, що судом були порушені процесуальні норми при проведенні
зазначеної експертизи тому, що експертами визначена вартість в порівняному
варіанті, не оглядаючи автомобіль, не дають підстав для задоволення апеляційної
скарги. Тому що зазначена експертиза про визначення вартості транспортного
засобу була проведена на підставі судової ухвали і, перевіряючи зазначений
експертний висновок колегія суддів приходить до висновку, що як при
призначенні, так і при проведенні експертизи були додержані вимоги
законодавства про проведення експертних досліджень. Доводи ОСОБА_1 та його
представника про неогляд експертами автомобіля не дають підстав для висновку
про неповноту експертного висновку. Тому що як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 та його представникові неодноразово пропонувалося надати для огляду
експертам автомобіль, що ними було проігноровано, і в судовому засіданні 31
травня 2007 року представник ОСОБА_1 не заперечував проти проведення експертизи
автомобіля за реєстраційними даними (а.с. 114,168).

Виходячи з
положень п. 3,7 розділу 3 Науково-методичних рекомендацій з питань проведення
авто товарознавчої оцінки транспортних засобів, затверджених Наказом
Міністерства юстиції України від 01 жовтня 1999 року за №60/5, допускається
визначення вартості Т/3 з розрахункового показника залишкової вартості за
даними свідоцтва про реєстрацію, коли орган, який призначив експертизу, не може
представити об'єкт дослідження.

Наданий в
засідання апеляційного суду відповідачем висновок авто-товарознавчого
дослідження від 17 жовтня 2007 року колегією суддів не може братися до уваги,
як допустимий доказ, виходячи з положень ст. 59 ЦПК України. Тому, що він не
може розглядатися як висновок експерта, оскільки не було додержано вимог
процесуального законодавства - ст. 143 ЦПК України при призначенні та
проведенні такої експертизи. І правовою підставою для проведення експертизи є
ухвала суду, в якій експерт попереджається про відповідальність за завідомо
неправдивий висновок.

Доводи
апеляційної скарги про проведення 01 серпня 2007 року судового засідання як без
відповідача, так і без його представника, не дають підстав для скасування
рішення суду. Тому що, як вбачається з матеріалів справи, про виклик на
засідання суду ОСОБА_1 був повідомлений відповідно до ст. 74 ЦПК України
судовою повісткою-повідомленням, яка йому була вручена завчасно для своєчасної
підготовки для справи (а.с. 176), і дані обставини, вручення судової повістки
про виклик в судове засідання на 01 серпня 2007 року не заперечував в засіданні
апеляційного суду і сам ОСОБА_1 Таким чином ОСОБА_1 повідомлявся належним чином
про час та місце розгляду справи, і тому порушення його права на участь в
судовому засіданні не було, бо це його право брати участь особисто в судовому
засіданні чи ні. Неповідомлення ж представника відповідача про час і місце
розгляду справи за належного повідомлення ОСОБА_1 не є підставою для скасування
рішення суду.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають
підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний

суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 серпня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців
з моменту її проголошення.