Справа №
22ц-1508/ 2007р.                               Головуючий
1-ї інстанції: Костюченко  Г.С.
43                                                        Суддя-доповідач апеляційного суду:
РІШЕННЯ

іменем України

21
серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного

суду
Миколаївської області в складі:

головуючої   Вовненко Г.Ю.,

суддів:  Колосовського С. Ю.,

Лівінського І.В.,
при секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,
за участю позивачки ОСОБА_1,  розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.  Миколаєва від 28 травня 2007 року

за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємця (далі - ПП) ОСОБА_2 про розірвання договору
купівлі-продажу,  стягнення матеріальних
збитків та компенсацію моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

8 липні
2006 року ОСОБА_1
звернулась до суд з позовом до ПП ОСОБА_2
про розірвання договору купівлі-продажу,
стягнення матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди.

Позивачка
зазначала,  що 13 травня 2006 року
придбала в магазині ПП ОСОБА_2  босоніжки
та уплатила за них
180 грн. При цьому продавець гарантував їй,
що вони належної якості. Однак,
проносив зазначені босоніжки два дня,
на третій день у них відклеїлась підошва та відірвалися лямки.

Посилаючись
на те,  що відповідач порушив її права
споживача,  позивачка просила суд
розірвати вказаний договір купівлі-продажу та стягнути з відповідача на її
користь 180 грн. сплачених нею за босоніжки,
24 грн. транспортних витрат та компенсацію моральної шкоди у розмірі 300
грн.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 28 травня 2007 року у задоволені позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального
права,  просила рішення скасувати та
ухвалити нове,  яким задовольнити її
вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
позивачки,  дослідивши докази по справі в
межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволені
позовних вимог,  суд виходив з того,  що позивачкою не доведено факт купівлі
неякісного товару. Тому,  на думку суду,  їй слід відмовити в задоволенні позову.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки він не відповідає
обставини справи.

Так,  із матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1 13 травня 2006 року придбала у
магазині № 23,  який належить ПП ОСОБА_2
,  босоніжки вартістю 180 грн. При
цьому,  продавець надав місячний
гарантійний строк на проданий товар (ас.
17).

Але вже
через шість днів,  а саме 19 травня цього
ж року,  позивачка звернулася до
відповідача зі скаргою на істотні недоліки товару та вимагала повернути
сплачені нею гроші.

Однак
відповідачка,  визнавши наявність
вказаних недоліків,  відмовилась
повертати гроші запропонувавши при цьому безплатний ремонт босоніжок (ас.  9,
17).

Згідно  ст.  8
Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону від 1 грудня
2005 року) споживач,  при виявленні
протягом гарантійного строку істотних недоліків товару,  має право вимагати від продавця розірвання
договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар суми.

На
зазначені обставини та вимоги Закону суд не звернув належної уваги. Хоча це має
суттєве значення для вирішення даного спору,
так як на відповідача покладений обов'язок продажу товару належної
якості,  а на товари,  що мають гарантійний строк,  розповсюджується презумпція неналежної
якості. Тобто,  саме продавець повинен
довести належну якість товару.

Отже,  колегією суддів встановлено,  що позивачу продано товар неналежної
якості,  а тому її вимоги щодо розірвання
договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар суми обгрунтовані та
підлягають задоволенню.

Водночас,  судова колегія вважає,  що придбанням товару неналежної якості,  позивачці було завдало душевних страждань. У
зв'язку з чим,  на підставі  ст.
ст.  4,  16 вказаного вище Закону та роз'яснень
виписаних в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995
року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»,  їй підлягає відшкодуванню
моральна шкода.

Визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди,
суд враховує конкретні обставини справи,
характер та обсяг заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань,  ступінь їх доведеності та вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь позивачки 100 грн.

Таким
чином,  рішення суду,  як таке,
що постановлене в порушення вимог п.3 ч.1  ст.
309 ЦПК України,  підлягає
скасуванню з постановлениям
нового рішення про часткове задоволення вимог позивачки.

Доводи
апелянта про те,  що нею були зроблені по
даній справі транспортні витрати,  не
заслуговують на увагу,  оскільки не
підтверджуються доказами,  зібраними по
справі. А відповідно до вимог ч. 1 ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

Оскільки
такої ж думки дійшов і місцевий суд,  то
у цій частині його рішення є обгрунтованим та законним.

Керуючись  ст.
ст.  303,  309,
314,  316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 28 травня 2007 року,  в частині вимог
про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди,  скасувати,
ухваливши в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Розірвати
договір купівлі-продажу босоніжок вартістю 180 грн.,  укладений 13 травня 2006 року між ПП ОСОБА_2
та ОСОБА_1.

Стягнути
з ПП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 180 грн. вартості босоніжок та 100 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язати
ОСОБА_1 повернути ПП ОСОБА_2босоніжки,
придбані за вказаним вище договором.

Стягнути
з ПП ОСОБА_2 на користь держави 74 грн. судового збору та 60 грн. витрат на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але протягом двох місяців може бути оскаржене
в касаційному порядку до Верховного Суду України.