РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7      листопада 2007р.                                                                                               м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської

області у
складі:

Головуючого:                    Градовського Ю.М.

суддів :                               Артеменко І.А.

Суворова В.О.

при
секретарі:                    Ксендзюк
І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси
від 18 червня 2007року по справі за позовами ОСОБА_3 до Державного підприємства
„Одесазовніштранс" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу,  заступника прокурора
Одеської області в інтересах Держави в особі Одеської обласної державної
адміністрації та Управління охорони нерухомих пам'яток культурної спадщини
Одеської обласної державної адміністрації до Державного підприємства
„Одесазовніштранс",  ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2004р. ОСОБА_3 звернувся в суд із
позовом до Державного підприємства „Одесазовніштранс" та ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В      обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те,  що він є
одним з засновників

та членом Колективного підприємства „Одесазовніштранс". 6 вересня
2004р. на підставі

договору купівлі-продажу Державне підприємство „Одесазовніштранс"
продало

ОСОБА_2 частку будинку,  право
власності на яку оспорює Колективне

підприємство „Одесазовніштранс",
вважаючи,  що воно мало переважне
право на її

придбання,  окрім цього при укладанні
вищезазначеного договору були порушені норми

чинного законодавства.

У жовтні
2005р. прокуратура Одеської області в інтересах Держави в особі Одеської
обласної державної адміністрації та Управління охорони нерухомих пам'яток
культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації звернулась в суд
із позовом до Державного підприємства „Одесазовніштранс",  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 6 вересня 2004р. 1/2 частини домоволодіння,  що знаходиться АДРЕСА_1.

Справа
№22ц-4187/2007                                                                          Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те,  що спірний договір укладений з порушенням
вимог чинного законодавства.

Рішенням
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 18 червня 2007року в позові ОСОБА_3 до Державного підприємства    „Одесазовніштранс" та ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 6 вересня 2004р. 1/2   частини домоволодіння ,  що знаходиться АДРЕСА_1 було відмовлено.

Позов
заступника прокурора Одеської області в інтересах Держави в особі Одеської
обласної державної адміністрації та Управління охорони нерухомих пам'яток
культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації до Державного
підприємства „Одесазовніштранс",
ОСОБА_2,  ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від 6 вересня 2004 р. 1/2 частини
домоволодіння ,  що знаходиться АДРЕСА_1
задоволено повністю.

Визнано
недійсним договір купівлі-продажу від 6 вересня 2004р. 1/2 частини
домоволодіння ,  що знаходиться АДРЕСА_1
і складається з літ. „А" нежилих приміщень на 1-3 поверхах загальною
площею 1171, 45кв.м. ,  укладений між
Державним підприємством „Одесазовніштранс" (продавцем) та ОСОБА_2
(покупцем),  посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського округу ОСОБА_5.

Зобов'язано
Державне підприємство „Одесазовніштранс" повернути ОСОБА_2 5 050
ОООгривень.

Зобов'язано
ОСОБА_2 повернути Державному підприємству „Одесазовніштранс" 1/2 частину
домоволодіння,  що знаходиться АДРЕСА_1 і
складається з літ. „А" нежилих приміщень на 1-3 поверхах загальною площею
1171, 45кв.м.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради державне мито у сумі 1700гривень.

В
апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати,  прийняти по справі нове рішення про відмову у
позовних вимогах ОСОБА_3 та прокуратури Одеської області,  посилаючись на порушення норм права.

ОСОБА_4
подав заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2,  просить рішення суду в частині задоволення
позовних вимог прокуратури Одеської області скасувати,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального права.

Розглянувши
матеріали справи,  заслухавши доповідь
судді доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  пояснення на неї,  перевіривши законність та обгрунтованність
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає необхідним скаргу
задовольнити.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задовольняючи позовні вимоги
прокуратури Одеської області суд першої інстанції виходив з того,  що будинок АДРЕСА_1 перебуває на державному
обліку,  як пам'ятник архітектури та
містобудування національного значення відповідно до Постанови Ради Міністрів
УСРС №970 від 24 серпня 1963р. (охоронний №543) (т.1 а.с. 51-51, 70-72). Згідно
свідоцтва про право власності від 16 жовтня 2000р. виданого виконавчим комітетом
Одеської міської ради 82100 частин вказаного приміщення належить на праві
власності ДП"Одесазовніштранс",
що складається в цілому з літери „А, Б, В, Г, Д" загальною площею
2364, 01кв.м.  На підставі наказу №10 від
28 липня 2004р. (т.1а.с. 36) директором ДП"Одесазовніштранс" була
організована підготовка до відчуження нежилих приміщень підприємства,  за погодженням Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції України та Державної служби охорони культурної
спадщини. Продаж спірного приміщення

Справа
№22ц-4187/2007                                                                          Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

відбувся на
підставі аукціону. Згідно протоколу аукціону від 4 вересня 2004р. та відомості
в аукціоні брали участь три особи,
переможець аукціону ОСОБА_2 запропонував найбільшу продажну ціну,  а саме 5050000грн. (т.1 а.с. 39-40),  за яку і було продано спірне приміщення.
Враховуючи,  що вказане нежитлове
приміщення є пам'яткою архітектури та містобудування національного
значення,  його продаж було проведено з
порушення діючого законодавства без погодження з відповідними державними
органами,  а тому суд вважав необхідним
вказаний договір визнати недійсним,  та
зобов'язати ДП «Одесазовніштранс» повернути ОСОБА_2 сплачену суму грошей.

Проте з
таким висновком суду не може погодитись судова колегія,  оскільки висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи,  суд першої
інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Судова
колегія вважає,  що вказані порушення
норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи по
суті,  а тому суд апеляційної інстанції
відповідно до  СТ. 309ЦПК України рішення
суду скасовує,  приймає по справі нове
рішення про відмову у позовних вимогах ОСОБА_3 та прокуратурі Одеської
області,  з наступних підстав.

Так,  судом встановлено,  що відповідно до свідоцтва про право
власності №010071 від 16 жовтня 2000р. (т.1 а.с. 161) Державному підприємству
„Одесазовніштранс" належить 82М00 частин приміщення АДРЕСА_1,  що складається з літ."А, Б, В, Г,
Д" загальною площею 2364, 01кв.м.
Свідоцтво про право власності видане на підставі рішення виконавчого
комітету Одеської міської ради №556 від квітня 2000р. Відповідно до п.п.7.4,
7.5 Статуту Державного Підприємства „Одесазовніштранс" (далі ДП),  затвердженого Наказом №175 від 12 жовтня
1993р. Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України (т.1 а.с.  158-160) підприємство має право
продавати,  передавати безоплатно,  обмінювати,
здавати в оренду громадянам засоби виробництва та інші матеріальні цінності,  які знаходяться в його віданні. Безоплатна
передача і надання підприємством матеріальних цінностей громадянам,  здійснюється з дозволу власника.

Цивільним
кодексом України встановлені порядок укладення правочинів та загальні
вимоги,  додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Договори купівлі-продажу пам'яток архітектури та
містобудування національного значення,
укладаються за правилами,
встановленими саме Цивільним кодексом України та іншими
нормативно-правовими актами.

Діючи на
підставі цивільного законодавства,
статуту і враховуючи,  що
приміщення потребує комплексної реконструкції та капітального ремонту,  у зв'язку з відсутністю на ці потреби
фінансових можливостей,  14 липня 2004р.
керівництво ДП звернулось з листами до Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України,
Державної служби охорони культурної спадщини про надання згоди на
відчуження нежилого приміщення,  яке
належить на праві власності підприємству.

27 липня
2004р. на адресу ДП надійшов лист №72-5 01,  підписаний Міністром економіки та з питань
європейської інтеграції України Деркачем І.М.
про надання згоди на відчуження на конкурентних засадах нежилих
приміщень загальною площею 1171, 45кв.м. АДРЕСА_1,  у тому числі споруд загальною площею 1192,
56кв.м. ,  огорожі площею 20, 7кв.м.  із зобов'язанням спрямувати кошти одержані
від продажу на інвестування виробничої діяльності (т.1 а.с. 35, 36 т.2 а.с.  126). 4 серпня 2004р. ДП отримало лист
№22-124824 підписаний головою Державної служби охорони культурної спадщини
Кучеруком М. М.  про погодження
відчуження вказаних нежилих приміщень і споруд за умови додержання вимог
законодавства.

Судова
колегія вважає,  що доводи апелянта
стосовно додержання встановленого порядку погодження відчуження 1/2 частини
будівлі АДРЕСА_1 Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції
України та Державною службою охорони культурної спадщини обґрунтовані.
Положенням „Про Державну службу охорони культурної спадщини",  затвердженим Постановою Кабінету Міністрів
України від

Справа
№22ц-4187/2007                                                                          Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

30.03.2002
p. № 446
передбачені повноваження служби стосовно погодження відчуження або передачі
пам'яток національного значення їх власниками чи уповноваженими ними органами
іншим особам у володіння,  користування
або управління. Зазначеним Положенням не визначений порядок погодження
відчуження пам'яток архітектури та містобудування національного значення шляхом
видання відповідного наказу. Щодо надання погодження органу,  до сфери управління якого входить ДП
«Одесазовніштранс» - Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції
України,  то  ст. 75 ГК України,  якою визначений порядок здійснення відчуження
майна,  належного державним підприємствам,  не передбачена певна форма погодження на таке
відчуження. Суд взагалі не з'ясував процедуру погодження відчуження спірного
об'єкту зазначеними вище органу,  але
дійшов до висновків про порушення встановленого діючим законодавством України
порядку відчуження в зв'язку із відсутністю погодження Міністерства економіки
та з питань європейської інтеграції України та Державною службою охорони
культурної спадщини,  який є центральним
(урядовим) органом державного управління у сфері охорони культурної спадщини
відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2002 р. № 446.
Більш того,  лист № 72-50/1 від
27.07.2004року,  підписаний Міністром
економіки та з питань європейської інтеграції України про надання згоди на
відчуження на конкурентних засадах спірної будівлі та лист № 22-1248/24 від
04.08.2004року,  підписаний головою
Державної служби охорони культурної спадщини,
яким погоджено відчуження вказаних приміщень і споруд за умови
додержання вимог пам'яткоохороного законодавства зазначеними органами не
спростовувались,  а навпаки,  представник Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції України у судовому засідання пояснив,  що відчуження 1/2 частини домоволодіння,  що знаходиться АДРЕСА_1 і яке є пам'яткою
архітектури національного значення було здійснено з додержанням механізму
реалізації майна,  що належать до
основних фондів державного комерційного підприємства,  як передбачено вимогами  ст. 75 ГК України. Зазначені обставини
підтверджуються листом Фонду державного майна України № 10-25-10202 від
26.07.2004 р. на ім'я Міністерства економіки та з питань європейської
інтеграції України,  яким роз'яснений
порядок та механізм відчуження майнових об'єктів,  які відносяться до основних фондів державного
підприємства.

Таким
чином,  з наданих відомостей
вбачається,  що ДП погодило рішення про
відчуження спірного приміщення з відповідними Міністерствами та відомствами.

Після
отримання дозволу,  наказом №10 ОП від 28
липня 2004р. (т.1 а.с. 36 об) організована підготовка до відчуження нежилих
приміщень ДП"Одесазовніштранс". Затверджена початкова вартість
приміщення у розмірі 2588719грн.80к. (т.1 а.с. 37).

У газеті
„Вікна" від 4 серпня 2004р. (т.1 а.с. 38об) розміщено оголошення про
проведення аукціону з продажу нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1. Згідно
протоколу аукціону по лоту №1 переможцем аукціону став ОСОБА_2,  запропонувавши суму у розмірі 5 050 000грн.
(т.1 а.с. 40).

Судова
колегія не може погодитись з доводами суду першої інстанції про необхідність
надання інформації про продаж пам'ятки національного значення шляхом аукціону в
кількох загальнодержавних засобах масової інформації,  оскільки відсутній нормативний порядок,  який встановлює такі вимоги. Організатором
аукціону вказано ТОВ «Одеський Дім Аукціонів». Таким чином,  колегія доходить до висновків про додержання
належного порядку повідомлення про проведення аукціону з продажу будівлі -
пам'ятки.

На
підставі аукціону 6 вересня 2004р. укладений договір купівлі-продажу спірного
приміщення (т.1 а.с. 28-30) між ДП"Одесазовніштранс" та ОСОБА_2,  посвідчений приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстр
№5966). Зазначений договір пройшов Державну реєстрацію правочинів 7 вересня
2004р. (т.1 а.с. 31),  власником якого
визнано ОСОБА_2

Справа №
22ц-4187/2007                                                                         Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

Вирішуючи
питання щодо правомірності відчуження спірного нежилого приміщення
АДРЕСА_1,  судова колегія виходить з
наступного.

Постановою
№970 від 24 серпня 1988р. Ради Міністрів Української РСР (т.1 а.с. 51, 52)
затверджений список пам'ятників архітектури УРСР,  які перебувають під охороною Держави. Згідно
списку пам'ятників архітектури що перебувають під охороною держави під реєстраційним
номером 543 перебуває будівля „Присутствені місця" АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 53,
54). Таким чином,  вказаний нежилий
будинок перебував під охороною Держави.

Згідно
зі  ст. 14 Основи законодавства України
про культуру №2117-ХП від 14 лютого 1992р. до культурних цінностей належать
об'єкти матеріальної і духовної культури,
що мають художнє,  історичне,  етнографічне та наукове значення. Унікальні
цінності матеріальної та духовної культури,
а також культурні цінності,  що
мають виняткове історичне значення для формування національної самосвідомості
українського народу,  визнаються об'єкти
національного культурного надбання і заносяться до Державного реєстру
національного культурного надбання.

Відповідно
до п.1 „Положення про Державний реєстр національного культурного надбання"
Затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1992р. №466
набуття об'єктом статусу „об'єкту національного культурного надбання"
здійснюється шляхом внесення такого об'єкту до Державного реєстру національного
культурного надбання.

З листа
№22-39924-1 від 17 лютого 2006р. (т.2 а.с. 138) наданого Головою Державної
служби охорони культурної спадщини Кучерук М. М.  вбачається,
що наказом Державного комітету будівництва,  архітектури та житлової політики України №128
від 2 червня 1999р. спірна будівля була внесена до Державного реєстру
національного культурного надбання.

Однак,  наказом Держбуду України №51 від 17 березня
2000р. наказ №128 від 2 червня 1999р. був скасований,  а також скасовано рішення про внесення
нежилого приміщення АДРЕСА_1 до Державного реєстру.

З
наданих доказів вбачається,  що хоча
нежилий будинок АДРЕСА_1 і перебуває під охороною Держави,  однак на час вирішення питання щодо
відчуження до Державного реєстру національного культурного надбання внесений не
був,  а тому не є національним культурним
надбанням.

За
правилами ч.2  ст. 75ГК України,  державне комерційне підприємство не має право
передавати належне йому майно іншим юридичним особами чи громадянам,  крім випадків,  передбачених законом.  Відчужувати,
віддавати в заставу майнові об'єкти,
що належать до основних фондів,
здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та
підрозділів державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою
органу,  до сфери управління якого воно
входить,  і,  як правило,
на конкурсних засадах.

З
матеріалів справи вбачається,  що рішення
про відчуження нежилого приміщення АДРЕСА_1 прийнято власником майна,  погоджено з Міністерством економіки та
європейської інтеграції України,  до
сфери  управління якого входить та
Державною службою охорони культурної спадщини України,  яка надає згоду на відчуження пам'ятників
культурної спадщини.

Згідно  ст. 655ЦК України,  за договором купівлі-продажу одна сторонам
(продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій
стороні (покупцеві),  а покупець приймає
або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову
суму.

Як
вбачається з матеріалів справи,  за
результатами аукціону ОСОБА_2 запропонував більшу грошову суму,  а тому придбав спірне приміщення. Продавець
передав майно покупцю та отримав обумовлену суму грошей.

Справа
№22ц-4187/2007                                                                          Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

Відповідно
до  ст. 657ЦК України,  договір купівлі-продажу земельної ділянки,  єдиного майнового комплексу,  житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

З
матеріалів справи (т.1 а.с. 28-30) вбачається,
що договір купівлі-продажу укладений 6 вересня 2004р. у письмовій
формі,  посвідчений приватним нотаріусом
Одеського нотаріального округу ОСОБА_5,  пройшов державну реєстрацію 7 вересня 2004р.,  про що в матеріалах справи є витяг з
Державного реєстру правочинів (т.1 а.с. 31).

Таким
чином,  при відчуженні майна
ДП"Одесазовніштранс" та ОСОБА_2 дотримались вимог цивільного
законодавства щодо форми укладання договору та державної реєстрації.

В
рішенні суд першої інстанції посилався на те,
що при укладанні договору купівлі-продажу нежилого приміщення порушені
вимоги  ст. 203ЦК України,  щодо додержання загальних вимог для чинності
право чину,  а саме порушені вимоги інших
актів цивільного законодавства. Суд першої інстанції в рішенні посилався на
те,  що кошти,  одержані від продажу не спрямовані на
інвестування виробництва,  а також
недостовірний звіт щодо вартості спірного приміщення.

Проте з таким
висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія.

Частиною
3 статті 75 ГК України передбачено,  що
кошти,  одержані від продажу майнових
об'єктів,  що належать до основних фондів
державного комерційного підприємства,
спрямовуються на інвестування виробничої діяльності цього підприємства.
Відповідно до пункту 20 Положення про порядок відчуження основних засобів,  що є державною власністю,  затвердженого наказом Фонду державного майна
від 29.03.2004 р. № 604,  яке діяло на
момент укладення оспорюваного договору і по 24.11.2006 p.,
керівники суб'єктів господарювання несуть
відповідальність згідно з чинним законодавством за цільове використання
коштів,  отриманих від реалізації
майна,  та за достовірність
інформації,  наданої державним органам
приватизації. Але ні зазначеним Положенням,
ні  ст. 75 ГК України не
передбачено,  що недодержання напряму
використання коштів,  отриманих від
продажу майнових об'єктів,  що належать
до основних фондів,  є підставою для
визнання договору купівлі-продажу зазначеного майна недійсним.

Колегія
не може погодитися з висновками суду першої інстанції стосовно недостовірності
звіту про незалежну оцінку вартості спірного об'єкту від 14.07.2004 p.,
підписаного оцінювачами «Євро трейлер Україна» О.В.
Пліско та М. П. Котелевською,  стосовно
вартості 1/2 частини будівлі АДРЕСА_1 та необхідності проведення капітального
ремонту спірної частини будівлі,
зробленого Центром науково-технічної творчості молоді по архітектурі та
будівництву. Згідно звіту про незалежну оцінку вартості спірного об'єкту від
14.07.2004 p.,  оцінка вартості
Vz частини будівлі АДРЕСА_1 проводилась,  у тому числі,
і згідно Методики грошової оцінки пам'яток,  затвердженою Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.09.2002 р. № 1447,  як
передбачено Законом України «Про охорону культурної спадщини» (стор.6 розділ 3
звіту). Вказуючи про невідповідність дійсності висновків,  зроблених Центром науково-технічної тборчості
молоді по архітектурі та будівництву стосовно необхідності проведення
капітального ремонту спірної частини будівлі,
суд не зазначає на підставі чого він дійшов до таких висновків. Будинок
АДРЕСА_1 збудований у середині XIX сторіччя. Його фізичній знос у 2004 р. складав 32%. У
висновку про технічний стан будівлі АДРЕСА_1 (нежила частина) від 29.06.2004 p.,
зазначений фактичний технічний стан будівлі на момент
обстеження,  в той час як ремонтні роботи
здійснювались протягом 1988-2002 років.

Судова
колегія вважає,  що при відчуженні
нежилого приміщення АДРЕСА_1,  рішення
про відчуження було погоджено з відповідними

Справа
№22ц-4187/2007                                                                          Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

органами,  до сфери управління якого воно
входить,  на час укладання договору воно
не відносилося до національного культурного надбання,  не було внесено до Державного реєстру. За
таких обставин,  підстав для визнання
право чину недійсним не було.

Стосовно
позовних вимог прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної адміністрації та Управління охорони об'єктів
культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації,  судова колегія виходить з наступного.

Відповідно
до пункту 2  ст.  121 Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у
випадках,  визначених законом.

Частинами
1 та 2 стаття 45 ЦПК України передбачено,
що у випадках,  встановлених законом,  Уповноважений Верховної Ради України з прав
людини,  прокурор,  органи державної влади,  органи місцевого самоврядування,  фізичні та юридичні особи можуть звертатися
до суду із заявами про захист прав,
свобод та інтересів інших осіб,
або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Прокуратура
здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави у
порядку,  встановленому цим Кодексом та
іншими законами,  і може здійснювати
представництво на будь-який стадії цивільного процесу.

Рішенням
Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № З-рп/99 по справі № 1-1/99
визначено,  що прокурор чи його заступник
у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на
законодавство,  на підставі якого
подається позов,  в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави,  обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх
змісту та зазначає орган,  уповноважений
державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття
«орган,  уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган,  на який державою покладений обов'язок щодо
здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах,  спрямованої на захист інтересів держави.

Первісно
прокуратура Одеської області звернулась до суду в інтересах держави в особі
Міністерства економіки України,  ДП
«Одесазовніштранс» до ОСОБА_2,  ОСОБА_4
про визнання недійсним договору купівлі продажу.

В
позовній заяві від 27 лютого 2006р. № 05/11 прокуратура Одеської області
уточнила свої позовні вимоги та визначила в якості органу,  уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних відносинах - Управління охорони об'єктів
культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації,  в той час як статтею 6 Закону України «Про
охорону культурної спадщини» визначено,
що повноваження обласних органів охорони культурної спадщини
розповсюджуються лише щодо пам'яток місцевого значення.

Будинок
АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури національного значення,  тобто Управління охорони об'єктів культурної
спадщини Одеської обласної державної адміністрації у даних відносинах не є
належним органом,  уповноваженим державою
здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім
того,  ні у позові прокуратури Одеської
області,  ні у рішенні суду взагалі не
зазначено,  які саме інтереси держави
були порушені оспорюванною угодою.

Відповідно
до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.12.1976 г. із
змінами рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для даної справи,  висновки суду при
встановлені обставин і правові наслідки є

Справа
№22ц-4187/2007                                                                          Категорія
ЦП: 12

Головуючий у
інстанції: Лічман Л.Г.

Доповідач:
Градовський Ю.М.

вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

Враховуючи,  що при ухваленні судового рішення суд першої
інстанції неправильно застосував норми матеріального права,  висновок суду не відповідає дійсним
обставинам справи,  рішення не можливо
вважати законним та обгрунтованним,  а
тому воно підлягає скасуванню.

Оскільки
при відчуженні нежилого приміщення АДРЕСА_1 дотримано порядку і правил,  передбаченого
ст. 75ГК України,  порушень не
встановлено,  за формою та змістом
договір купівлі-продажу відповідає вимогам
ст.  ст. 655, 657ЦК України,  підстав для визнання угоди недійсною не
встановлено,  судова колегія вважає
необхідним прийняти по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою
Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2004р. в порядку забезпечення
позову був накладений арешт на 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1,  що належить ОСОБА_2

Відповідно
до ч.3  ст. 154 ЦПК України заходи
забезпечення позову можуть бути скасовані судом,  який розглядає справу.

Враховуючи
те,  що підстави для забезпечення позову
на теперішній час відпали,  колегія
вважає за можливе скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22
грудня 2004р.

На підставі
викладеного,  керуючись  ст.
ст. 311, 316ЦПК України,  колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2007р. скасувати.

В позові
заступника прокурора Одеської області в інтересах Держави в особі Одеської
обласної державної адміністрації та Управління охорони нерухомих пам'яток
культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації до Державного
підприємства „Одесазовніштранс",
ОСОБА_2,  ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

В позові
ОСОБА_3 до Державного підприємства „Одесзовніштранс" та ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2004р. про накладення арешту
на 1/2 домоволодіння АДРЕСА_1,  що
належить ОСОБА_2- скасувати.

Рішення
суду набирає законної сили з моменту проголошення,  однак може бути оскарженим до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.