Справа № 22-5078                                           Головуючий
у 1-й інстанції - Кепкал
УХВАЛА

ІМ Е Н Е М  У К
Р А ї Н И

28 вересня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого
-      Кабанченко О.А.

суддів -                   Пікуль А.А.

Коротуна
В.М. при секретарі -     Мороз О.М

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2007 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна
адміністрація, про визнання такою, що втратила право користування жилим
приміщенням,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянська районна в
м. Києві державна адміністрація, про вселення та усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,

встановила;

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2007 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування жилим
приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволений, постановлено вселити ОСОБА_2 у
АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні
зазначеною квартирою.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати з ухваленням
нового рішення про задоволення його позовних вимог та відмову у зустрічному
позові. Посилається на те, що висновки суду суперечать фактичним обставинам
справи, нормам матеріального та процесуального права, судом дана неналежна
оцінка показанням свідків та іншим доказам, що були надані сторонами.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, відповідачка та їх
неповнолітня дочка ОСОБА_3, 1995 року народження.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1986
року до 21 липня 2006 року.

Відповідачка ОСОБА_2 з лютого 2006 року не проживає в спірній квартирі,
оскільки між нею та позивачем виникли конфліктні стосунки, останній чинить
перешкоди відповідачці у користуванні спірною жилою площею.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що позовні вимоги щодо не проживання відповідачки без поважних
причин в спірній квартирі понад шість місяців є недоведеними.

Такий висновок суду є обґрунтованим, відповідає
обставинам справи та положенням ст..
ст.. 71, 72 ЖК України.

Так, з рішення Деснянського районного суду м. Києва від
21 червня 2006 року, яким було розірвано шлюб між сторонами, вбачається, що ОСОБА_2 був заявлений
позов до ОСОБА_1 про розірвання
шлюбу з тих підстав, що в сім'ї постійно виникають сварки, конфлікти через
несумісність характерів сторін. ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов визнав, іншої причини для розірвання шлюбу не
навів.

Таким
чином, наявність конфліктних стосунків між сторонами не заперечувалась
позивачем, була встановлена зазначеним рішенням суду про розірвання шлюбу між
ними, підтверджується даними, які містяться у матеріалах Деснянського РУ ГУ в м. Києві за
№8979 за 2006'року, з яких вбачається, що 23 вересня 2006 року відповідачкою
був здійснений виклик працівників міліції за адресою спірної квартири, вона
звернулась до міліції із заявою про погрози на її адресу з боку позивача. У
вересні 2006 року позивачка також зверталась до ЖЕК-304 із заявою про наміри
позивача виписати 'її з квартири через недоброзич.1иві стосунки між сторонами.

Крім того, у вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду про
зміну договору найму спірного жилого приміщення, обґрунтовуючи позовні вимоги
тим, що після розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1 стали виникати конфлікти з
приводу користування квартирою та оплати квартплати.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки
доказам щ підтвердження факту не проживання відповідачки в спірній квартирі, а
саме квитанціями про оплату особисто позивачем квартплати, заяві позивача та
наказу про переведення його на скорочений робочий тиждень в зв'язку з тим, що
він самостійно виховує дочку, судова колегія вважає необгрунтованими з таких
підстав.

З квитанцій про оплату квартирної оплати не вбачається за чий кошт була
проведена оплата, в разі сплати цих платежів за особистий кошт позивача,
останній не позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення цих витрат з
відповідачки в установленому законом порядку.

З наказу від 3 лютого 2006 року про встановлення позивачу неповного
робочого дня вбачається, що позивач працює в ТОВ «Продекс» за сумісництвом. До
того ж, відповідачка не заперечувала факту непроживання її в спірній квартирі з
лютого 2006 року через перешкоди, що чинить позивач у користуванні квартирою,
та подала в зв'язку з цим позов про вселення.

Також судова колегія вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо
неповного дослідження судом обставин справи та неналежної оцінки показань
свідків, оскільки з тексту рішення вбачається, що судом була дана належна
оцінка показанням свідків, що були допитані за клопотанням обох сторін, у сукупності
з іншими доказами по справі

З огляду
на наведене, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду немає.
Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом
двох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного
Суду України..