Справа № 22 ц -387 - 2007р.                              Головуючий у І інстанції Ткаченко
- 33                                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем     України

11 вересня   2007 року
колегія суддів судової палати у цивільних справах   Апеляційного суду Донецькоі області в складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.

суддів
Кочегарової Л.М. ,  Козлова О.М.

з участю
секретаря Лепеха А.С.  розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8,  ОСОБА_9 про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою,
відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивачки на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 3 березня 2007 року , -

вста новила:

У
вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.  Посилалася на те,  що їй на праві власності належить будинок
АДРЕСА_1. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку їй
належить земельна ділянка площею 360 кв.м.
Однак,  розмір ділянки,  яка знаходиться в її користуванні не
відповідає розміру,  зазначеному в
державному акті. Фактично вона користується земельною ділянкою площею 325 або
335 кв.м.  і зменшення розміру ділянки
відбулося у зв"язку з тим,  що
частка її перейшла в користування відповідачам ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_2,  а частка землекористувачам по АДРЕСА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2.

26.05.2005
року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 разом зі своєю родиною зняли 4-5 шт. стовпів,  до яких крепилася огорожа,  знищили її квіти,  виноград,
арку,  пошкодили басейн для
води,  вбивши в нього кілля і встановили
нову межу,  відступивши від існуючої межі
вглиб її земельної ділянки на 1, 04 м.
по всій довжині. Просила зобов"язати ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_8  поновити
існуючу межу між їхніми ділянками. Знищивши її насадження та майно,  ОСОБА_2. і ОСОБА_3. спричинили їй матеріальну
шкоду в розмірі 4500 грв,  які вона
просила стягнути з останніх. У відшкодування моральної шкоди просила стягнути з
вказаних відповідачів 5000грв.

Рішенням
Іллічівського районного суду М. Маріуполя від 3.03.2007 року ОСОБА_1 відмовлено
у задоволенні даного позову.

На
зазначене рішення позивачкою подана апеляційна скарга,  в якій вона просить скасувати рішення суду
першої інстанції і постановити нове рішення,
посилаючись на те,  що суд неповно
з"ясував обставини,  які мають
значення для вирішення справи і зробив висновки,  які не відповідають фактичним обставинам
справи.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення позивачки
ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_10,  які
підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити позовні вимоги про
зобов"язання       ОСОБА_2,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_8

поновити
межу,  яка існувала до травня 2005 року
шляхом перенесення огорожі з земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до висновків
будівельно - технічної експертизи; про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди 8616грв.; у відшкодування моральної шкоди
-5000 грв.; заперечення відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9,  ОСОБА_6,
ОСОБА_3.,  які просили відхилити
апеляційну скаргу,  дослідивши матеріали
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню ,  а рішення суду
скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою шляхом поновлення існуючої межі та приведення земельної ділянки у
відповідність з розмірами,  зазначеними у
державному акті,  суд виходив з того,  що позивачка не надала доказів порушення її
прав користування земельною ділянкою з боку відповідачів.

Колегія
суддів вважає,  що такий висновок суду не
відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи,  з пояснень
сторін в судовому засіданні вбачається,
що власником домоволодіння по АДРЕСА_1 був ОСОБА_11-батько
позивачки,  а власником домоволодіння
АДРЕСА_2 -ОСОБА_12- батько відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Згідно
рішення виконкому Іллічівської районної ради м. Маріуполя від 24.07.1963 року
ОСОБА_11 була закріплена земельна ділянка площею 300 кв.м вул. (а.с.  7).

Рішенням
цієї ж ради від 25.09.1963 року у землекористувача ОСОБА_12 була вилучена
земельна ділянка в розмірі 15 кв.м : довжиною 21, 4м,  шириною-0, 70м. ,  а у землекористувача домоволодіння АДРЕСА_4
ОСОБА_13  - земельна ділянка площею38, 6
кв.м.  : довжиною 21, 4м. ,  шириною1, 8м для здійснення виходу з
домоволодіння АДРЕСА_1,  що
підтверджується копією виписки з протоколу №16 від 24.07.1963 року.(а.с.  8).

Позивачка
ОСОБА_1.  на підставі договору
дарування  будинку  від

27.11.2003           року,  посвідченого Першою маріупольською нотаріальною
конторою і на

підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.1975 року
стала

власником жилого будинку по вулиці АДРЕСА_1.

Згідно
копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на
підставі рішення Маріупольської міської ради від 17.03.2004 року,  зареєстрованого

01.06.2004           року ОСОБА_1.
була власником земельної ділянки за зазначеною

адресою площею 0, 355 га.

Згідно
рішення виконкому Маріупольської міської ради від 28.02.2006 року №2003 внесено
зміни у п.п. 1.4.2 рішення виконкому Маріупольської міської ради від

17.03.2004           року та ОСОБА_1
надано земельну ділянку по АДРЕСА_1

у м.  Маріуполі площею 360кв.м.

Відповідно
до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку,  зареєстрованого 03.04.2006 року в Книзі
записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку,  ОСОБА_1. є власницею земельної ділянки площею
0, 360 кв.м.  по вулиці АДРЕСА_1.(а.с.  10-11, 14, 16-17, 96-97).

З позовної
заяви,  пояснень позивачки в судовому
засіданні вбачається,  що

26.05.2005           року відповідачі
ОСОБА_2.,  ОСОБА_3. з членами своєї
родини у її

відсутність зняли стовпи її огорожі і перенесли межу углиб її земельної
ділянки на

відстань 1, 04 м.  по всій довжині її
ділянки,  встановивши свої стовпи.

Відповідачі
ОСОБА_2. і ОСОБА_3.,  як в суді першої
інстанції так і в апеляційному суді не заперечували проти цього факту і
пояснювали,  що вони це зробили
правомірно,   оскільки  розміри
їх  земельної  ділянки
не  відповідають  її
розмірам,

зазначеним
у генеральному плані 1963 року; що частка земельної ділянки площею 15
кв.м.  була добровільно передана для
проходу їх батьком батькові позивачці,  а
вони,  як спадкоємці ОСОБА_12
вважають,  що передача частки землі
позивачці порушує їх права; що стовпи від огорожі позивачки ними не
знищені,  а знаходяться на їх земельній
ділянці і вони не заперечують їх повернути; ніякої шкоди насадженням та басейну
позивачки вони не спричинили.

Відповідно
до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 06.07.2007року
фактичний розмір земельної ділянки по вулиці АДРЕСА_1 не відповідає розмірам
ділянки,  зазначеним у Державному акті
про право власності на землю.

Межа
зазначеної земельної ділянки з земельною ділянкою АДРЕСА_4 відповідає
величинам,  зазначеним у Державному акті.

Невідповідність фактичних розмірів ділянки,
зазначеним у Державному акті встановлено по межі між ділянками
АДРЕСА_2і. Для приведення фактичних розмірів у відповідність з розмірами
земельної ділянки по Державному акту необхідно змістити межу в сторону
зазначених ділянок на 0, 75м у точці Б (згідно з Державним актом,  з"єднавши отриману точку Б - штрих з
існуючою точкою В) і на 1, 12 м у точці В ( з'єднавши отриману точку В - штрих
з існуючою точкою Г),  поновивши відрізок
межі в 1, 04м ( напрямок В), паралельний відрізкам А-Б і Д-Г.

Відповідно
до  ст. 48 Закону України „Про власність,
,  власник має право вимагати усунення
будь - яких порушень його прав і відшкодування спричиненої шкоди.

Відповідно
до  ст. 152 Земельного Кодексу України
власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь -
яких порушень його прав на землю,  навіть
якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною
ділянкою і відшкодування завданих збитків.

З
урахуванням зазначених обставин справи і вимог закону,  колегія суддів вважає,  що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом поновлення існуючої межі і
приведення розміру її земельної ділянки у відповідність з Державним актом на
право власності на землю є обґрунтованими,
оскільки відповідачі знесли огорожу,
яка належала позивачці і встановили без згоди позивачки,  без законних підстав нову межу,  змістивши її углиб земельної ділянки ОСОБА_1.

Документів,  які б підтверджували правомірність користування
земельною ділянкою,  якою відповідачі
самочинно розпорядилися,  суду не надано.

В цій
частині рішення суду,  як таке,  що не відповідає фактичним обставинам справи
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Що
стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3.
матеріальної шкоди в розмірі 8616 грв. за знищення її насаджень,  пошкодження майна,  відшкодування витрат,  пов"язаних з поїздками у Донецьк для
отримання відомостей з державного архіву,
виклику техніка з БТІ,
відшкодування судових витрат і моральної шкоди,  колегія суддів вважає,  що ці вимоги підлягають частковому
задоволенню.

З
наданих позивачкою документальних доказів на підтвердження завданої шкоди
встановлено,  що розмір її становить
1460,  93 грв. і складається з вартості
послуг обласного архіву по видачі архівної виписки - 74 грв; витрат на оплату
судового збору і інформаційно -технічного забезпечення розгляду справи - 88,
19грв; поштових витрат-28, 74грв.; витрат на оплату правової допомоги -500 грв;
на оплату судової експертизи -770грв.

Достовірних
та об'єктивних доказів на підтвердження розміру знищеного та пошкодженого майна
: насаджень,  огорожі,  басейну для збору води тощо,  позивачкою не надано,  тому в цій частині її вимоги не можуть бути
задоволені.

Відповідно
до  ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди
,  завданої внаслідок порушення її прав.

Колегія
суддів вважає,  що оскільки достовірно
встановлено порушення прав позивачки,  як
власника на користування земельною ділянкою,
відповідачі зобов"язані відшкодувати їй і моральну шкоду.

З
урахуванням наведеного позивачкою обгрунтування характеру та обсягу душевних
страждань,  яких вона зазнала,  немайнових втрат,  тяжкості вимушених змін у її життєвих
стосунках,  а також виходячи з принципу
розумності та справедливості,  колегія
суддів вважає,  що розмір відшкодування
моральної шкоди повинен бути визначений у сумі по 100 грв. з ОСОБА_2 і
ОСОБА_3.,  які безпосередньо порушили
права ОСОБА_1

В решті
частини позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю позову.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 309 ЦПК України ,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Іллічівського районного суду М. Маріуполя від 3 березня 2007 року скасувати.

Позов
ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,  відшкодування матеріальної і моральної шкоди
задовольнити частково.

Зобов"язати
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 і ОСОБА_8 перенести
огорожу згідно висновку будівельно - технічної експертизи від 6 липня 2007 року
в сторону ділянок № АДРЕСА_2і на 0, 75м у точці Б (згідно з Державним
актом,  з"єднавши отриману точку Б -
штрих з існуючою точкою В) і на 1, 12 м у точці В ( з'єднавши отриману точку В
- штрих з існуючою точкою Г),  поновивши
відрізок межі в 1, 04м ( напрямок В), паралельний відрізкам А-Б і Д-Г.

Стягнути
з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди по
730, 76 грв. з кожної і у відшкодування моральної шкоди по 100 грв. з кожної.

У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні
земельної ділянки,  відшкодування
матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.