Справа № 2-209
РІШЕННЯ

ЇМ "ЯМ                    УКРАЇНИ

27 квітня 2007р. Ленінський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого                                                             Олещенко Л.Б.

при секретарі                                                                       Настоящої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
ОСОБА_1 звернуласяь до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
посилаючись на наступне. 25.06.05р між нею та
ОСОБА_2 було укладено договір позики за яким останій взяв у неї у борг 11122
грн, 5000гр. з яких забов"язався повернути до 10.08.05р., а решту у
розмірі 6 122 до 20.08.05р. що підтверджується його власноручною розпискою.
Частину боргу у сумі 3000гр. він повернув 10.08.2005р і 1000гр.-20.08.05р.
Інших коштів до теперешнього часу від нього не надходило. Гарантом повернення
боргу вступила його мати - ОСОБА_3, про що зазначила у розпизці.

В зв"язку з
тим, що забов"язання не виконано належним чином, просить стягнути з
відповідачів в солідарному порядку суму боргу - 7122 гр, а також в зв"язку
з простроченням виконання грошового забов"язання, з урахуванням
встановленого індексу інфліції за весь час прострочення - 491,42гр; 3% річних
від простроченої суми - 165,66 гр; за правову допомогу - 1000 гр; і у відшкодування
моральної шкоди 10 000 гр, оскільки вказані обставини негативно вплинули на
стан її здоров"я, образ життя.

Допитана у
порядку судового доручення, позивачка ОСОБА_1 повністью
підтримала свої позовні вимоги, зазнавши, що розписка ОСОБА_2. підтверджує,
що він отримав від неї гроші у борг. Ніяких інших правовідносин вона з ним не
мала.

Відповідачка ОСОБА_3, яка діє також за довіреністю, як представник свого
сина - ОСОБА_2. в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що дійсно
розписка, на яку посилається ОСОБА_1, як на доказ, написана власноручно її
сином - ОСОБА_2, але фактично він гроші не отримував у борг. Вказану суму 11122
гр. він він отримав як аванс за роботу по ремонту квартири, оскільки неофіційно
працював у ОСОБА_1 з 10.06. по 1.10.05р. він повністю відпрацював на суму
7122гр; решту суми 4000гр. він повернув ОСОБА_1 що підтверджується її
розписками.

Суд заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.
1064 ЦК України
за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність
другій   стороні ( позичальникові)
грошові   кошти

2

або     інші     речі,
а     позичальник
забов"язується    повернути
позикодавцеві

таку ж суму грошових коштів ( суму
позики) або таку ж кількість речей того ж роду, та такої ж якості. Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Договір позики
укладається у пісьмовій формі, якщо його сума меньш як у десять разів перевищує
встановленний законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника, що передбачено ст. 1047 ЦК України.

Як встановлено
судом, позивачкою надана розписка на підтвердження укладення договору позики з
відповідачами, за якою останій 25.06.05р. отримав від неї грошові кошти у
розмірі 11122гр, які забов"язався повернути частками, 5000гр-10.08.05р;
6122 гр - 20.08.05р.

Факт отримання
вказаної суми, та написання власноручно ОСОБА_2 розписки на підтвердження
цього, не оспарюється і останіми в судовому засіданні. їх доводи про те, що це
був не договір позики, а трудові правовідносини, суд не приймає до уваги,
оскільки ОСОБА_1 заперечує це, а відповідачами не надано жолного доказу з
приводу цього, крім того, факт отримання від позивачки грошей у борг
підтверджується наданими нею розписками про отримання частково суми боргу у розмірі 4000 гр, які були передані ій
ОСОБА_2, про що були складені відповідні розписки.

В той же час,
відповідачка ОСОБА_3, не надала суду пояснень з приводу тго, чому сума 7122 гр,
яку вона вважає також відшкодованою позивачці, не була оформлена відповідним
документом про це.

Таким чином,
судом достовірно встановлено, що позичальник своєчасно не повернув ОСОБА_1 суму позики у розмірі 7122 грн.
. Враховуючи наведене він забов"язаний сплатити грошову суму
відповідно до правил ст. 625 ЦК
України, тобто з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, що відповідно складає
491,42 грн. і 165,66 грн..

Відповідно до
ст. 554 ЦК України,
у разі порушення боржником забов"язання, забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно наданої
розписки, відповідачка ОСОБА_3 поручилась за виконання боржником - ії сином
ОСОБА_2 свого обов"язку по поверненню грошових коштів у розмірі 11122
грн.. Ці обставини не заперечувала в судовому засіданні і сама відповідачка.
Таким чином вона відповідає за порушення забов"язання перед позивачкою у
тому ж обсязі, що і боржник.

Суд вважає
необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні ії вимог про стягнення з
відповідачів на ії користь 1000 грн. за надання ій правової допомоги, в зв»язку
із зверненням до суду, оскільки останньою не надано суду доказів на
підтвердження вказаних витрат, які б були пов»язані з оплатою такої допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі права.

Крім того, у суда не має підстав для
задоволення вимог позивачки, щодо моральної шкоди, оскільки вони не грунтуються
на законі, в зв»язку з тим, що спірні правовідносини не передбачають такої
можливості.

3

Відповідно до
ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і підтверджені документально судові витрати.
Враховуючи це положення закону, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів
на користь позивачки ії витрати на держмито пропорційно до розміру задоволених
вимог, у сумі 78 гривень, та витрати за інформаційно-технічне забезпечення - 30
грн.

На підставі ст.
ст. 554, 625, 1046, 1047, 1050 ЦПК України, та керуючись ст. ст. 15, 60,
212-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на ії
користь в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суму боргу - 7122 грн., суму
з врахуванням індексу інфляції - 491,42 грн., 3% від простроченої суми - 165,66
грн., витрати на держмито - 78 грн. і інформаційно-технічне забезпечення - 30
грн., а всього 7887,08 грн..

Позов ОСОБА_1
про стягнення моральної шкоди - 10 000 грн. і витрат на правову допомогу -
відмовити.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного Суду Донецької області через Ленінський районний
суд м. Донецька шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги з подачею ії копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст. 295
ЦПК України.