Справа № 22ц-5466/2007 р.                                      Головуючий у 1 інстанції - Зайченко С.В.
Категорія-40                                                                               Доповідач-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня
2007 року Апеляційний суд Донецької області в складі: головуючого
судді: Новосядлої В.М. суддів: Папоян
В.В., Постолової В.Г. при секретарі: Стефановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.Горлівка Донецької області від 27 квітня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Горлівського державного педагогічного
інституту іноземних мов про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона
працювала у відповідача на посаді викладача кафедри фонетики і практики
англійської мови з 1995 року, коли наказом № 108-к від 1 вересня 1995 року вона
була прийнята на роботу з іспитовим строком 1 рік. Наказом № 95-к від 4 вересня
1996 року вона з 31 серпня 1996 року за конкурсом була обрана на зазначену
посаду. З вересня 2001 року наказом № 76-к від 6 вересня 2001 року вона знов
була обрана за конкурсом на зазначену посаду та наказом № 88-к від 4 вересня
2006 року її було звільнено у зв'язку з закінченням строку трудового договору
за п.2 ст. 36 КЗпП України.

Вважає своє
звільнення незаконним, просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на
її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.Горлівка Донецької області від 27 квітня
2007 року у задоволені позовних ОСОБА_1. було відмовлено.

Не погодившись з
рішенням суду, позивачка надала апеляційну скаргу, в якій просить рішення
скасувати як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилалась на те, що судом необгрунтовано зроблено
висновок про законність її звільнення. Вважає, що відповідачем не надано
будь-яких доказів укладення з нею строкового трудового договору, а висновок суду
про це було зроблено на підставі прийняття її на посаду за конкурсом. Але, вона
вважає, що проведення конкурсу не свідчить про укладення саме строкового
трудового договору. Вважає, що вона є працівником який працює на загальних
умовах по безстроковому договору.

Крім того, вона
посилалась на те, що судом не враховано положення ст. 184 КЗпП України згідно з
якою не допускається звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.
Просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити
її позовні вимоги.

Позивач та
представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної
скарги підтримали, просили рішення суду скасувати, постановити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник
відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

2

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 309 ЦК України
підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм
матеріального права.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивачка з 1995 року перебувала у трудових
правовідносинах з відповідачем. Наказом № 76-к від 6 вересня 2001 року вона
знов була обрана за конкурсом на посаду викладача кафедри фонетики і практики
англійської мови.

Наказом № 88-к
від 4 вересня 2006 року її було звільнено у зв'язку з закінченням строку
трудового договору за п.2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до
„Положення про порядок наймання і звільнення педагогічних та науково-педагогічних
працівників закладів освіти, що є у державній власності", затвердженого
наказом Міністерства освіти України від 5 серпня 1995 року № 293, прийняття на
роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного
відбору. Посади за конкурсом займаються на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін, згідно з трудовим договором, контрактом від одного до п'яти
років, у закладах освіти, що мають статус національного - від одного до семи
років виключно на умовах контракту.

На підставі
цього суд зробив висновок, що обрання за конкурсом науково-педагогічних
працівників на термін від одного до п'яти років - це особлива форма наймання,
яка виключає наявність трудового договору на невизначений строк.

Суд, відмовляючи у задоволені
позову про поновлення на роботі, прийшов до висновку, що   , позивачка відповідно до ст.  48
Закону України „Про вищу освіту" є науковогпедагогічним і
рацівником і була обрана за конкурсом на посаду на умовах строкового трудового
договору.

Зазначений
висновок суду було зроблено на підставі того, що позивачка приймала участь у в
конкурсній процедурі та надавала заяву, в якої просила допустити її до участі у
конкурсі на заміщення вакантної посади. Обґрунтовуючи свій висновок суд
посилався на-матеріали справи, а саме: наказ № 96 від 2 липня 2001 року „Про
оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників",
оголошень в газету про проведення конкурсу на заміщення посад, витяг з
засідання конкурсної комісії № 1 від 3 вересня 2001 року, наказ № 76-к від 6
вересня 2001 року про обрання позивачки за конкурсом на посаду викладача
кафедри фонетики і практики англійської мови.

Проте з таким
висновком суду погодитися неможливо, бо він не відповідає обставинам справи та
зроблено з порушенням норм матеріального закону.

Відповідно до
ст. 2 Закону України „Про вищу освіту" законодавство України про вищу
освіту базується на Конституції України і складається з законів України
"Про освіту", "Про наукову і науково-технічну діяльність"
та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього закону.

Статтею 54
Закону України „Про освіту" передбачено, що педагогічні та
науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового
договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних
працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Таким чином, чинним
законодавством не виключається застосування безстрокового трудового договору
при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників.

Укладення
трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

У наказі № 76-к
від 6 вересня 2001 року зазначено: „Вважати ОСОБА_1. викладача кафедри фонетики
і практики англійської мови, обраною за конкурсом на займану посаду викладача
кафедри 3 вересня 2001 року" (а.с.68). Таким чином, у наказі відсутні
посилання на укладення трудового договору на певний строк. Наказ видано на
підставі заяви ОСОБА_1. від 18 липня 2001 року (а.с.30) та витягу з протоколу №
1 засідання конкурсної комісії від 3 вересня 2001 року, (а.с.29), але жодним з
цих документом не встановлюється строк трудового договору.

3

З тексту ст. 23 КЗпП України
убачається, що строковим є трудовий договір укладений на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін. Трудовий договір вважається безстроковим',
якщо він укладається на невизначений строк. Таким чином, висновок суду першої
інстанції, що позивачка була прийнята на посаду на умовах строкового трудового
договору строком на п'ять років не обґрунтовано. Апеляційний суд не може
прийняти до уваги посилання і на інші перелічені судом першої інстанції
документи, рскільки в тексті останніх також відсутні будь-які посилання на
певний строк трудового договору позивачки. Крім того, апеляційним судом у
судовому засіданні були оглянути їх оригінали, та встановлено що на протоколах
та наказах відсутні підписи будь-яких посадових осіб.

Таким чином,
апеляційний суд приходить до висновку, що позивачка була прийнята на роботу на
умовах безстрокового трудового договору і звільнення такого працівника, на
підставі ст. 36 п.2 КЗпП України, не передбачається. Тому звільнення ОСОБА_1. 4
вересня 2006 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст.
36 КЗпП України є безпідставним, а позовні вимоги про поновлення на роботі
обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до
ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен
бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При
винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу.

Оскільки
позивачку було звільнено 4 вересня 2006 року, вона мала вимушені ..прогули та
справа розглядалася з вересня 2006 року по жовтень 2007 року не її вини, то на
користь ОСОБА_1. слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного
прогулу, а саме з 5 вересня 2006 року по 17 жовтня 2007 року, за який мають
місце 338 робочих днів, що підтверджується довідкою наданою відповідачем та не
оспорюється сторонами.

Розраховуючи
середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд керується Порядком обчислення
середньої заробітної плати в редакції Постанови KM України
від 8 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами, та бере за основу заробіток
позивачки за фактично відпрацьовані і.ротягом двох місяців до звільнення
(серпень, липень 2006 року) робочі дні. При обчисленні середньої заробітної
плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається
середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських
обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо).

Таким чином,
середній заробіток позивачки на час звільнення складає 36 грн. 50 коп. (146
грн. 03 коп. : 4 дн.). Але, оскільки за цей час мало місце підвищення посадових
окладів, то відповідно до п.10 вказаної Постанови ця сума корегується на
коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом порівняння
окладу позивачки на час звільнення і такого ж окладу, що мав місце на час
поновлення на роботі, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється
сторонами.

Таким чином середній заробіток позивачки складає:

за період з вересня 2006 року по листопад 2006 року - 36
грн. 50 коп. х 72 дн. = 2628 грн.

за період з
грудня 2006 року по березень 2007 року з урахуванням коефіцієнту 1,067 - 38
грн. 94 коп. х 101 дн. = 3932 грн. 94 коп.

за період з
квітня 2007 року по травень 2007 року з урахуванням коефіцієнту 1,002 - 39 грн.
02 коп. х 47 дн. = 1833 грн. 94 коп.

за червень 2007 року з урахуванням коефіцієнту 1,185-46
грн. 24 коп. х 25 дн. = 1156 грн.

за період з
липня 2007 року по вересень 2007 року з урахуванням коефіцієнту 1,047 - 48 грн.
41 коп. х 78 дн. = 3775 грн. 98 коп.

за жовтень 2007
року з урахуванням коефіцієнту 1,045 - 50 грн. 58 коп. х 15 дн. = 758 грн. 70
коп.

Всього - 14085 грн. 56 коп.

Оскільки мало
місце грубе порушення передбачених законом прав працівника, що вимагало від
позивача додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до моральних
страждань,

4

втрати нормальних життєвих зв'язків
то згідно ст.2371 КЗпП України у позивача є право вимагати
відшкодування моральної шкоди.

При визначені
суми відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і
справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. Враховуючи викладене, а також ступінь порушень життєвих
стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача,
апеляційний суд вважає, що позовні вимоги у цієї частині підлягають частковому
задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі
500 грн.

На підставі
ст.88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, присуджує всі
понесені нею судові витрати, оскільки позивачку було звільнено від сплати
судового збору на користь держави та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи при подачі позовної заяви, то суд вважає
необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 149 грн. 35 коп. та 30
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Враховуючи
наведене апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням зазначеного нового рішення.

На підставі
викладено та керуючись ст.
ст. 307 ч.1, 309 ч.1, 314 ч.2, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Центрально-Міського районного суду м.Горлівка Донецької області від 27 квітня
2007 року скасувати.

Позов ОСОБА_1до
Горлівського державного педагогічного інституту іноземних мов задовольнити
частково.

ОСОБА_1 поновити
на посаді викладача кафедри фонетики і практики англійської;мови Горлівського
державного педагогічного інституту іноземних мов.

Стягнути з
Горлівського державного педагогічного інституту іноземних мов на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14085 грн. 56 коп.,
500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з
Горлівського державного педагогічного інституту іноземних мов до Державного
бюджету 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та
149 грн. 35 коп. судового збору на користь держави.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може Сути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.