Справа № 22 - 1350 /
2007                                       Рішення
13                                                                                   судці
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

08
червня 2007 року                                                                                   місто
Вінниця

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого:   Оніщука В.В.

суддів:                                          Чорного
В.І.,  Морозовського В.І.

при секретарі:
Мазур Ю.О.,

за участю
ОСОБА_1,  представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_3,  ОСОБА_2,  представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Староміського районного суду м.  Вінниці
від 26.04.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору дарування частини житлового будинку недійсним,  -

встановила:

В
березні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,  посилаючись на те,  що вона являється одинокою особою літнього
віку (ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження) і потребує стороннього догляду,  а тому на початку 2004 року вона
запропонувала відповідачу здійснювати її догляд до смерті і за що він отримає
належну їй частину будинку АДРЕСА_1,  на
що відповідач погодився та 02.03.2004 року відвіз її до нотаріуса,  де вона підписала договір,  який не читала,  оскільки довіряла відповідачу і вважала,  що було укладено договір довічного
утримання,  на укладення якого вона мала
намір. Однак в подальшому,  відповідач
змінив своє ставлення до неї,  перестав
надавати будь-яку допомогу,  почав
погрожувати вигнати з будинку та відібрав належні їй документи і лише при
зверненні в суд на початку 2007 року з приводу повернення документів,  вона дізналася,  що фактично між нею і відповідачем було
укладено договір дарування належного їй будинку,  наміру на укладення якого вона не мала.
Вважає,  що зазначений договір дарування
нею було укладено під впливом помилки,
оскільки вона мала намір на укладення договору довічного утримання і
тому просила визнати вказаний договір дарування недійсним.

Рішенням
Староміського районного суду м.  Вінниці
від 26.04.2007 року в задоволенні позову було відмовлено.

2

Не
погодившись із вказаним рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення,  яким задовольнити її вимоги,  посилаючись на те,  що судом порушені норми матеріального права
та суд неповно з'ясував обставини справи,
що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

У своїх
запереченнях на скаргу,  відповідач її
доводи не визнав,  вказавши на
безпідставність скарги та законність і обгрунтованість рішення суду.

Судова
колегія,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги,  вважає,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  районний суд
виходив з того,  що заявлений позов є
необгрунтованим.

Однак
погодитись з таким висновком районного суду не можна,  оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи,  суд неправильно
застосував норми матеріального права.

Судова
колегія вважає,  що вказані порушення
призвели до неправильного вирішення справи,
тому суд апеляційної інстанції на підставі пп.3 і 4  ст.
309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове
рішення з наступних підстав.

Судом
апеляційної інстанції встановлено,  що
02.03.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування,  згідно якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 12
частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель АДРЕСА_1

З
пояснень ОСОБА_1 та інших матеріалів справи видно,  що позивачкою зазначений договір дарування
було вчинено під впливом помилки,  тому
як остання із-за свого віку,
недостатньої компетентності та специфічної поведінки контрагента,  неправильно сприйняла предмет та інші істотні
умови укладеної угоди і дана помилка вплинула на її волевиявлення,  оскільки відчужувач будинку мав намір укласти
договір довічного утримання,  тобто має
місце помилка щодо обставин,  які мають
істотне значення і що відповідно до вимог
ст. .229 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім
того,  в ч.3  ст. 203 ЦК України визначено,  що однією із загальних вимог,  додержання яких є необхідним для чинності
правочину є те,  що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі,  однак в даному випадку зазначена вимога не
дотримана і що відповідно до вимог  ст.
.215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Твердження
відповідача про необхідність застосування строку позовної давності,  судова колегія до уваги не приймає,  оскільки з урахуванням вихідних днів 3 та 4
березня,  позивачем при зверненні в суд
пропущено лише один день і тому підстав для застосування строку позовної
давності немає.

Таким
чином,  судова колегія вважає,  що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання договору
дарування недійсним заявлені правомірно,
є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  309,  313,
314,  316,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення
Староміського районного суду м.  Вінниці
від 26.04.2007 року - скасувати.

Позов
ОСОБА_1 - задовольнити.

з

Визнати
недійсним договір дарування 12 частки житлового будинку з відповідною часткою
господарських будівель за АДРЕСА_1 від 02.03.2004 року,  укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  посвідчений державним нотаріусом другої
Вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за
№2-782.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду
України.