Справа №2-1464/07/04
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

3 травня 2007 р.
Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді              Донець О. В.

при
секретарі                                     МуленкоК.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ДНВП „Об'єднання Комунар" про поновлення на роботі, стягнення
заробітної платні за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовними вимогами до ДНВП „Об'єднання
Комунар" про поновлення на роботі, стягнення заробітної платні за час
вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В судовому
засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на наступне.

В 1969 р. вона
була прийнята на роботу в ДНВП „Об'єднання Комунар" токарем.

З 2003
р. в неї склались конфліктні відносини з керівництвом цеху №18. В зв'язку з

притисканнями, притягненням до дисціплінарної
відповідальності, заниженням заробітної

платні вона неодноразово зверталася до адміністрації
підприємства, до облдержадміністрації.

Декілька разів її намагалися звільнити, в тому числі і по
сфальшованному медвисновку. У

травні 2006
р. вона зверталася до нового гендиректора
підприємства про виплату її

заробітної платні за час конфлікту за 3 роки, але не
отримала допомоги, а навпаки, у

листопаді 2006
р. була звільнена за станом здоров'я. Вважає, що не має медичних

лротипоказань
для праці за станком, повинна бути поновлена на роботі.

Просила підтвердити факти травлі з боку адміністрації на
протязі 3 років,
розглянувши

направлення
її на медобстеження у якості засобу розправи з нею. Скитания по медзакладах  та держорганах для встановлення істини
спричиняють їй тяжкі моральні страждання. Вимагає поновити її на роботі у
якості токаря, а якщо для цього не має підстав, то визнати факт втрати нею
працездатності загальної, або професійної, або визнати існування в неї
професійної хвороби.

В судовому засіданні доповнила позов, вимагала розгляду судом фактів
переслідування за зверненням до генерального директора ДНПП «Комунар» ОСОБА_2,
що виразилося в позбавленні заробітку, що відповідає її кваліфікації та стажу,
за період із квітня 2004 року по червень 2005 і за травень, червень і липень
2006 року в результаті звертання до нового гендиректора ОСОБА_3. Адміністрація
цеху й підприємства причиною її низького заробітку називала раптово виникле
неповне завантаження. Акти про простій були відсутні, а актів відмови від
роботи не було, ніякого збитку підприємству вона не нанесла. Методи позбавлення
заробітку викладені в пояснювальних записках та чисельних заявах. Згідно ст.88
КЗпП України і пункту 5.1 правил внутрішнього трудового розпорядку ДНПП
«Комунар», адміністрація зобов'язана правильно організувати працю працівників,
щоб кожний працював у відповідності зі своєю спеціальністю й кваліфікацією,
закріпити за кожним з них робоче місце, вчасно до початку доручається роботи,
що, ознайомлювати із установленим завданням і забезпечувати роботою протягом
усього робочого дня, створити й забезпечити для працівників здорові й безпечні
умови праці, забезпечити справне стан інструмента, машин, механізмів, верстатів
і іншого встаткування, а також нормативні запаси сировини, матеріалу й інших
ресурсів, необхідних для безперебійної й ритмічної роботи. Тому що
адміністрація не могла забезпечити всі ці умови, то не вправі була вимагати
виконання норм, причому тільки від неї.

Як видно
з розрахункового листа по зарплаті за березень 2004 p.,
зроблене утримання

заробітної
плати без зняття годин у зв'язку з листком непрацездатності. При відрядній
оплаті праці таке утримання не провадиться.

Адміністрація цеху, починаючи з моменту звертання до генерального директора
ОСОБА_2 у квітні 2004 року, періодично провокувала її на відмову від роботи,
підводячи під звільнення. Майстер ОСОБА_4
завзято наполягав на виготовленні деталей з розцінкою трирічної давнини.
Оскльки з квітня 2004 р. вона
одна в цеху одержувала зарплату строго по нарядах, вона наполягала або на
збільшенні розцінки за деталі, або на передачі роботи іншому токареві. Токар 6-го розряду ОСОБА_5 заробив за
чотири зміни на цих же деталях 41
гривню, що й доводить спробу навмисного позбавлення заробітку.

У пояснювальній від 20.06.05
р. зафіксовані факти навмисного позбавлення заробітку та провокації до
відмови від роботи: дроблення партії деталей, видача роботи із заниженими
розцінками. Виконавший цю же роботу «встановленої норми» токар 6-го розряду ОСОБА_6 заробив за три
зміни 23 грн. 14 коп.

У заяві голові КТС Жовтому В.И. і до генерального директора ОСОБА_2 від 01.10.04 р. вона
викладала факти переслідування, факти збору підписів проти неї із залученням
адмінресурса, факти злому тумбочки й шафи в роздягальні, вилучення документів
підготовлених у КТС  з підтверджуванням
того, що зарплата в цеху виводиться. Голова КТС на

2

засіданні заявив, що це він
розглядати не буде, тому що це вже уголовщина, що цим  повинен займатися директор.

Провокації до відмови від роботи мали місце при кожному
зверненні її за захистом до адміністрації підприємства. У заяві від 27.01.05 р. викладені факти порушення закону «Про звернення громадян»: ст. 10, ст. 11,
ст. 7 , у відповідності до яких
забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим
особам, чиї дії оскаржуються. її звертання до генерального директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлялися до осіб, за вказівкою яких її позбавляли
заробітку.

На звернення до адміністрації про позбавлення її
зарплатні допомоги та належних відповідей не одержала. Навпаки, у відповідях
адміністрації цеху й підприємства постійно згадувалася її «повільність» як
причина низького заробітку. Так підривалася її ділова репутація. У той же час,
як тільки адміністрація цеху знижувала свою активність у спробах позбавлення її
заробітку або коли в неї виходило відстояти свої права, вона відразу виконувала
та перевиконувала норми: березень, травень 2005 і період серпень 2005 - квітень
2006 р. Вона має всі розрахункові листи по зарплаті за 2003, 2004, 2005, 2006
р. У травні 2005 р. їй був виписаний наряд на виготовлення деталі ЗТЛ. 01.010
заклепка на токарські операції з ПУ. У результаті звертання до генерального
директора наряд був закритий з розцінкою на універсальний верстат. Різниця в
оплаті -
в 2,5
рази. У відповіді начальника ОК ОСОБА_7 на її заяву до
генерального директора від 27.04.05 згадується деталь ИЭ 8352130 шток. Деталь була запущена в роботу з 17.12.04. і відразу ж зависла на шліфуванні. Майстер ОСОБА_4 запевняв її що треба
комусь шліфувати, оскільки інший токар пішов у відпустку. З копії маршрутної
карти видно, що партія заготівель на ці деталі була прошліфована в той же день
17.12.04. майстер ОСОБА_4 навмисно не дав їй виготовити шток у грудні, тому що
її заробіток у цьому місяці був би високим.

Також просить розглянути пакет документів, які стосуються
її завернення в Регіональну приймальню Президента України від 16.12.05 і заяви на ім'я зам.гендиректора
ОСОБА_8 від 05.02.06. Просить врахувати факти перекручування у відповіді ОСОБА_8 З маршрутної
карти на деталь РСИЛ 715511001
ось та змінного завдання за червень 2005 року видно, що вона запустила й виготовила ці деталі до операції 45 у червні 2005
року. Деталі перебували на шліфуванні до березня 2006 року. Вони не були в дефіциті. Але в жовтні 2005 року ці деталі знову внесли в її змінне завдання, знову до 45 операції. У такий спосіб адміністрація цеху намагалася довести, що вона
роботою завантажена, а працює погано, а тому зарплата низька. Аналіз ситуації
із втулкою ИЭ 8223692 показує лише бажання ОСОБА_8 піти від відповіді на
поставлене у її заяві питання: ніякий тех.процес не передбачає відправлення в
термичку матеріалу на багато років уперед. По цьому пакеті документів її справа
була взята під особистий контроль головою облдержадміністрації Аваковым А.Б.
Цей пакет документів їй довго не хотіли видавати в обладміністрації 12.02.07,
коли вона хотіла ознайомитися зі" своєю справою. У цьому пакеті документів
були відсутні 9
аркушів доповнень, зазначених у контрольно-реєстраційній
карті. ОСОБА_9 (начальник відділу по зверненню громадян) скласти акт
відмовилася. Вона так і не довідалася, як відзвітувалася адміністрація
підприємства про вжиті заходи за її заявою. 27.Q3.07 вона хотіла одержати копії важливих, на її думку,
документів з її справи в облдержадміністрації для надання в суд, але ОСОБА_9
відмовила, не дивлячись на її письмову заяву, чим порушила її права відповідно
до закону «Про інформацію».

і У жовтні 2004 р. вона пройшла
періодичний медичний огляд і була визнана придатної до роботи токарем. Із цього
часу до її звільнення відсутні факти тривалої втрати працездатності. Травми на
виробництві, травми, пов'язані з виробництвом, побутові травми також не
зафіксовані. Порушень функцій вестибулярного аппарата немає, що підтверджено
результатом обстеження в сурдолога обласної клінічної лікарні від 25.07.05,
сурдолога й отоневролога 30 лікарні від 05.08.05 і 08.08.05 р. На обстеженні
були присутні особисто начальник Головного Управління по праці й соціальному
захисту Балута И.М., інспектор Івлєва Н.Ю., лікарі МСЧ Воррбйова Л.Е., Есикова
Г.И. Медичний висновок № 2587 від 16.08.06. ВКК лікарні 28 відкликано листом
№473 від 05.10.06. У НДІ гігієни праці й профзахворювань їй не проводили
обстеження фунрщій вестибулярного аппарата. Результати попередніх обстежень
були ігноровані. У той же час,: у висновку № 475 від 22.06.06 НДІ гігієни праці й профзахворювань затверджується, що вона не може
працювати коло обертових механізмів, і вона була звільнена по ст. 40 п. 2
КЗпП України. Дії главврача НДІ гігієни праці й
профзахворювань ОСОБА_12 й адміністрації підприємства підпадають під дію
ст.336, 172, 173 КК. Вимагає поновлення на колишньому робрчому місці з виплатою
відшкодування за змушений прогул, тому що держава гарантує працездатним
громадянам правовий захист...від незаконного звільнення, а також сприяння в
збереженні роботи.

: Адміністрація підприємства стверджує незаперечність
медичного висновку № 475 від 22.0,6.06 НДІ гігієни праці й профзахворювань у
частині неможливості її роботи коло обертових механізмів. Звільнивши її за ст.
40, п. 2, адміністрація підприємства зобов'язана визнати факт втрати
працездатності по профзахворюванню або втрату загальної й професійної
працездатності й відшкодувати шкоду, заподіяні ушкодженням здоров'я, а розміри
відшкодування визначати згідно ст. 1197 ГК.

Медичний  висновок №  213  від  18.07.05 оголошували  у  відділі
кадрів   19.07.05     у присутності
сторонніх осіб і в кабінеті головного інженера Сорокіна А.А. 04.08.05 у присутності

3

представників обладміністрації й адміністрації підприємства, що є
порушенням ст. 286
ЦК України. За висновком № 213 від 18.07.05 вона була відсторонена від роботи, і причину відсторонення знав весь цех. У
той же день в кабінеті в Сорокіна А.А. начальник МСЧ Свистун В.Н.
обвинувачувала її в підробці медичного висновку обласної лікарні від 25.07.05. ОСОБА_10 особисто разом з інспектором Івлєвою Н.Ю. перевірили 05.08.05 і переконалися у вірогідності висновку від 25.07.05. Згодом висновок №
213 від 18.07.05 було визнано недійсним
і відкликаний згідно з наказом від 26.08.05. Висновок від 16.08.06
№ 2587, відкликаний листом

№473 від 05.10.06, також оголошувало в кабінеті начальника цеху 05.09.06. І тільки із цього дня

публічні зачитання
всіх діагнозів припинилися, тому що вона обурилася й нагадала про
відповідальність за розголошення діагнозів. У результаті відсторонень протягом
місяця 2005
року й майже трьох місяців в 2006 році, відповідно до вказівок начальника, вона була змушена перебувати в
цеху в строго відведеному місці. Про переміщення її зобов'язали доповідати
майстрові. Вона не мала права піти й змушена була слухати голосно звучне радіо «Шансон» протягом всієї зміни. Це спринчиняло їй як моральні, так і фізичні
страждання.

У зв'язку із тривалим
позбавленням заробітку вона не могла дозволити собі й своїй

родині покупку якісних
продуктів харчування, фруктів, якісних медикаментів. Згідно ст. 48 Конституції України, кожний має право на достатній життєвий рівень для себе
й своєї родини, включаючи достатнє харчування, одяг і житло. За всі 37 років роботи на підприємстві «Комунар» їй не надавалися путівки на
курортно-санаторне лікування, хоча вона була диспансерно хворою по лор-захворюваннях
і була звільнена за станом здоров'я.

Протягом усього конфлікту вона піддавалася психологічному
тиску. її заява від 21.12.04
генеральному директорові ОСОБА_2 було зачитано 27.01.05 начальником цеху ОСОБА_11 із закликом до збору підписів проти неї, що є
порушенням ст. 9
закону «Про звернення громадян». Тим самим був
спровокований конфлікт, що заподіяв їй психологічну травму. У той же день вона
повідомила про утиски генеральному директорові ОСОБА_2 у заяві від 27.01.05. Але вже 08.02.05
начальник цеху ОСОБА_11 знову провокував колективне
невдоволення, призивав до збору підписів і лжесвідченню. Вона знову змушена
була звернутися за захистом до генерального директора із заявою .

Вищевикладеним вона підтверджує факти нанесення їй
моральної шкоди. Вимагає відшкодування заробітної платні за час вимушеного
прогулу, відшкодування матеріальної шкоди , яка
полягає  у  штучному заниженні її заробітної  платні
за  весь час конфлікту - з вересня

.
2003 р. у розмірі 6.000 гр., відшкодування
моральної шкоди у розмірі 5.000 гр. Наполягає на
розгляді її позовних вимог у викладеному вище вигляді та змісті, оскільки не є
фахівцем в області права, отримала відповідну консультацію у правозахисників
які переконують в правомірності пред'явлення до суду позовних вимог з усією сукупністю
виниклих в неї проблем та претензій.

Представник   відповідача   позовні
вимоги ОСОБА_1 не, визнав, вважаючи
їх не

. заснованими на законі, необгрунтованими і такими, що не підлягають
задоволенню з наступних

: підстав.

Позивачка з 02.01.2001 р. працювала в цеху №
18 підприємства токарем 5 розряду на
відрядній системі оплати праці по 2-й тарифній сітці.

У 2004
році між позивачем і керівництвом цеху, у якому вона
працювала, склалася конфліктна ситуація внаслідок відмови ОСОБА_1 від виконання
виробничих завдань. 22
квітня 2004 року вона не виконала
розпорядження старшого майстра ділянки, відмовилась від виконання роботи по
нарядах і демонстративно порвала їх. За порушення трудової дисципліни

ОСОБА_1 була оголошена
догана.

Незгодна з низькою, на її думку, оплатою її праці, і з
накладенням дисциплінарного стягнення, позивачка звернулася в 2004 р. у комісію з трудових спорів підприємства.

КТС розглянула трудовий спір 07.10.2004 р. у присутності ОСОБА_1, голови профспілки ХПРК, членом якої вона перебувала,
представників цеху, у якому вона працювала, і представників адміністрації
підприємства.

КТС дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви
щодо неправомірних дій адміністрації цеху № 18 немає та у
задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено. Посилання

позивачки на
притягнення її до адмінвідповідальності, про позбавлення її заробітку, та
спроби звільнення по п.3 ст:40 КЗпП нічим не обґрунтовані. Навпроти, для
перевірки фактів, викладених

у її заявах, зокрема, у
заяві від 21.04.2004
року (що надійшла 24.12.2004 року) і в заяві від 27.01.2005
року на ім'я генерального директора підприємства, а також
для вирішення питань, поставлених у заявах, розпорядженням від 14.01.2005 року №
3-к на підприємстві була створена комісія із залученням
компетентних захівців. За результатами роботи комісії були видані рекомендації
адміністрації цеху, а також була проінформована позивачка. Порушень трудових
прав заявника з боку адміністрації цеху встановлено не було.

На виконання рекомендацій комісії, з метою підвищення ОСОБА_1 завантаження
по

роботі і відповідно
підвищення її зарплати як робітника-відрядника, позивачу пропонувалося
переміщення   на   інше
робоче   місце  в
цеху  (на   інший
токарський   верстат),   у
межах  її

спеціальності і
кваліфікації, а також перехід на почасову оплату праці. Однак від
запропонованого переміщення ОСОБА_1 відмовилася, посилаючись на стан свого
здоров'я, і при цьому вимагаючи від адміністрації забезпечити повним
завантаженням роботою по нарядах

4

настільно-годинний токарський верстат, на якому вона
працювала, чи «вивести» їй зарплату, тобто оплатити невиконану роботу.

З огляду на заяви ОСОБА_1, для визначення її
профпридатності, тобто здатності по стану здоров'я виконувати трудові обов'язки
токаря на робочих місцях, які є в наявності в цеху, у лютому 2005 р. начальником цеху був направлений запит у поліклініку, розташовану на
підприємстві, (філію Харківської міської лікарні № 28), про надання медичного висновку щодо можливості роботи ОСОБА_1 за професією
токаря.

01.03.2005
року лікарсько-консультаційна комісія поліклініки ДНВО
«Комунар» видала медичний висновок № 55, відповідно до
якого ОСОБА_1 протипоказана робота, зв'язана з тривалими вертикальними
навантаженнями, заняттям фізичною працею, підйомом тягарів понад 7 кг, тривалим перебуванням на ногах. Оскільки висновок не відповідав на
запитання про профпридатність ОСОБА_1 до роботи за професією токаря, і не давав
рекомендацій щодо переведення її на іншу роботу, не протипоказану по стану
здоров'я, начальником цеху 18.07.2005 року був направлений
повторний запит у поліклініку про видачу висновку про профпридатність ОСОБА_1
На цей запит ЛКК були видані медичні висновки від 18.07.2005 і №
2ІЗ та від 19.07.2005 р. №
214, згідно з яким ОСОБА_1 робота токарем протипоказана.

У зв'язку з невідповідністю ОСОБА_1 виконуваній нею
роботі з професії токаря за станом здоров'я, були видані накази № 861-к від 19.07.2005
р. та № 1001-к від 15.08.2005 p., відповідно до яких
позивачу пропонувалася інша робота на підприємстві.

Час простою ОСОБА_1 у період вирішення питання щодо її
працевлаштування на підприємстві оплачувалося позивачу з розрахунку її
середнього заробітку.

Після проходження ОСОБА_1 обстеження в спеціалізованій
лікарні №
30 м. Харкова та відкликанням поліклінікою ДНВП «Об'єднання
Комунар» висновку ЛКК №
213 від 13.07.2005 p., був виданий наказ №
1045-к від 22.08.2005 р. про скасування наказів № 861-к та № 1001-к.

У травні 2005 р. ОСОБА_1 звернулася
із заявою до голови Харківської облдержадміністрації ОСОБА_12, яка була
розглянута фахівцями головного управління праці і соціального захисту населення
облдержадміністрації з виїздом на ДНВП «Об'єднання Комунар». Порушень при
нарахуванні заробітної плати ОСОБА_1 протягом 2004-2005 років не було виявлено.

У 2006
році в зв'язку з оформленням пенсії ОСОБА_1 знову
порушила питання про підвищення заробітної плати, відмовляючись при цьому від
переходу на роботу на інший верстат і мотивуючи відмову станом здоров'я з
посиланням на медичний висновок від 01.03 5 року №
55.

Питання завантаження роботою ОСОБА_1 на робочих місцях у
цеху №
18 був розглянутий адміністрацією цеху, про що складений
протокол від 14.06.2006
року відповідно до якого ОСОБА_1 направлялася на
позачерговий медичний огляд.

Для одержання об'єктивного і компетентного висновку про
профпридатність ОСОБА_1 до роботи за професією, поліклінікою ДНВП «Об'єднання
Комунар» позивач була направлена в консультативну поліклініку Харківського
науково-дослідного інституту гігієни праці і професійних захворювань.

Відповідно до медичного висновку поліклініки Харківського
НДІ гігієни праці і пррфзахворювань № 475 від 22.06.2006 p., а також висновку
Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань, ОСОБА_1 протипоказані роботи
біля механізмів, що рухаються, на висоті, статичні й динамічні навантаження,
підняття та перенесення вантажів, робота у нічні зміни, і зокрема,
протипоказана робота на верстаті ІЖ-250 і токарських верстатах аналогічних
модифікацій.

З висновками НДІ гігієни праці і профзахворювань щодо
протипоказань по роботі біля механізмів, що рухаються, ОСОБА_1 не погодилася,
вважаючи, що вона може працювати сидячи за токарським верстатом NN-80, хоча відповідно до чинного галузевого стандарту ОСТ 92-0192-71 «Типовой проект организации
рабочих мест массових профессий рабочих» плануванням
робочого місця токаря робота сидячи за токарськими верстатами не передбачена
(викопіювання з ОСТ 92-0192-71).
При цьому ОСОБА_1 посилалася на висновок сурдолога
Харківської обласної лікарні, який не виявив на момент огляду позивача у липні 2005 року розладу в неї вестибулярної функції.

Після одержання адміністрацією підприємства медичних
висновків про те, що робота на токарських верстатах протипоказана ОСОБА_1 за
станом її здоров'я, така робота їй не надавалася. При цьому адміністрація цеху
керувалася тим, що працівнику не може пррпонуватися робота, яка по медичному
висновку протипоказана йому за станом здоров'я. Оплата простою ОСОБА_1
здійснювалася з розрахунку її середнього заробітку, на підставі наказів №
1271-к від 20.09.2006 p., № 1472-к від 30.10.2006 p., № 1599-к від 20.11.2006 p.

Адміністрацією вживалися заходи по працевлаштуванню
ОСОБА_1 на підприємстві з урахуванням стану її здоров'я. Неодноразово
надсилалися запити у відділ організації праці і заробітної плати, а також у
відділ охорони праці й екології про наявність вакантних робочих місць на
підприємстві, переведення на які могло би бути запропоновано ОСОБА_1 без шкоди
для її здоров'я. Однак від переведення на будь-яку іншу роботу токар ОСОБА_1
відмовилася, npd що були складені
відповідні акти від 13.10.2006 p., від 18.10.2006 p., від 15.11.2006 р. На адресу голови Харківської профспілки працівників
«Комунара» (ХПРК), членом якої перебувала ОСОБА_1, заступником генерального
директора ДНВП «Об'єднання Комунар» по

5

кадрам і побуту, який діяв в межах своїх повноважень по прийому і
звільненню працівників підприємства, було надіслане обґрунтоване письмове
подання щодо звільнення токаря цеху № 18 ОСОБА_1 по статті 40 п. 2 КЗпП
України, тому що інформація про наявність на підприємстві виборного органа
первинної профспілкової організації профспілки ХПРК у адміністрації відсутня, і
первинні організації ХПРК за місцем розташування підприємства в

Київському районному управлінні юстиції м. Харкова не легалізовані.

Рішення профкому ХПРК від 08.11.2006 року носило формальний
характер, не ґрунтувалося на нормах законодавства. Адміністрацією підприємства
на підставі ч. 7 ст. 43 КЗпП України було прийняте рішення про звільнення
ОСОБА_1 по п. 2 ст. 40 КЗпП України без згоди профкому ХПРК, про що голова
профкому ХПРК був письмово сповіщений 17 листопада 2006 р., до звільнення
ОСОБА_1 3.0

На виконання вимог ст. 47 КЗпП, у день звільнення ОСОБА_1, 20 листопада
2006 р. начальником цеху № 18 ОСОБА_11, у присутності старших інспекторів
відділу кадрів Баламутової Л.М. і Ковач Л.В., ОСОБА_1 була ознайомлена з
наказом № 1601-к від 20.11.2006 р. про її звільнення, при цьому їй було
запропоновано одержати копію наказу № 1601-к, трудову книжку і розрахункові
гроші в касі підприємства, від отримання яких ОСОБА_1 відмовилася, про що був
складений відповідний акт від 20.11.2006 p., з яким ОСОБА_1 була ознайомлена. При цьому, для
запобігання у подальшому претензій ОСОБА_1 до адміністрації підприємства з
приводу нібито несвоєчасної видачі (невидачі) трудової книжки, копії наказу про
звільнення і розрахункових грошей, ОСОБА_1 неодноразово надсилалися
рекомендованими листами  відповідні  повідомлення з  копіями
наказу про звільнення.   Ці  повідомлення були

: отримані ОСОБА_1 В результаті ОСОБА_1 отримала копію
наказу про звільнення поштою, свою трудову книжку - у відділі кадрів
підприємства 10.01.2007 p., а розрахункові гроші по депоненту -16.01.2007 р.

Не погоджуючись зі своїм звільненням, ОСОБА_1 подала
заяву до комісії з трудових спорів підприємства. Рішенням КТС від 28.12.2006 p., протокол № 1, у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено за необґрунтованістю. Не маючи
законних основ для оскарження

:  дій адміністрації
підприємства в суді, позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася із заявами

; в різні інстанції (на адресу голови Харківської
облдержадміністрації ОСОБА_12, на адресу генерального директора Національного
космічного агентства України Алексеева Ю.С., у територіальну
державну інспекцію праці в Харківська області, у прокуратуру Харківської
області. З питань, піднятих у заявах позивача, у тому числі з питань, які
ОСОБА_1 ставить у своїй позовній заяві від 11.01. 2007 p.,
підприємство неодноразово перевірялося відповідними
органами. При цьому порушень трудового законодавства у відношенні ОСОБА_1 з
боку адміністрації підприємства встановлено не було.

Матеріальний збиток, який ОСОБА_1 оцінює в своєму позові
в 6 тис. гривень, як і моральний збиток, який вона оцінює в 5 тис. гривень, нічим не обгрунтовані і бездоказові.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи,
знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем
Харківським заводом «Комунар» (нині Державне науково-виробниче підприємство
«Об'єднання Комунар», скорочено -ДНВП «Об'єднання
Комунар»), з 17.09.1969
р.

З 02.01.2001
р. ОСОБА_1 працювала в цеху № 18 підприємства токарем 5
розряду на відрядній системі оплати праці по 2-й тарифній сітці, що підтверджується записом № 12 у трудовій книжці ОСОБА_1; довідка від 17.10.2006 року начальника відділу № 16 /а.с. 4,74/.

У 2004
році між позивачем і керівництвом цеху, у якому вона
працювала, склалася конфліктна ситуація внаслідок відмови ОСОБА_1 від виконання
виробничих завдань. За порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 оголошена догана,
що підтверджується копією пояснень ОСОБА_1 від 06.05.2004 p.; копією наказу №
338-к від 13.05.2004 р. /а.с. 75/.

Не погоджуючись з низькою, на її думку зарплатнею, і з
накладенням на неї дисциплінарного стягнення,
позивачка звернулася  в 2004  р.  у комісію з трудових спорів

підприємства, яка
відмовила їй в задоволенні заяви, не знайшла підстав для задоволення заяви
ОСОБА_1 щодо неправомірних дій адміністрації цеху № 18 (копії заяв ОСОБА_1 від 24.09.2004 p., від 01.10.2004
p., копія виписки з
протоколу №
2 засідання КТС від 07.10.2004 p.,

копія листа від 25.10.2004 p. вих. № 014-П-860/а.с.
9,10,11,12,13/.

Посилання позивачки на нібито існуючи переслідування,
утискання, незаконне накладення адміністративного стягнення, позбавлення
заробітку, намагання звільнити за ст. 40 п. З КЗпП нічим не обґрунтовані, адже
для перевірки фактів, викладених у заявах ОСОБА_1,

зокрема, у заяві
від 21.04.2004
року та в заяві від 27.01.2005 року на ім'я генерального директора підприємства, а також для вирішення
питань, поставлених у заявах, розпорядженням від 14.01.2005 року №
3-к на підприємстві була створена комісія із залученням
компетентних фахівців, за результатами роботи якої видані рекомендації
адміністрації цеху, а також направлена відповідь позивачці. Порушень трудових
прав заявника з боку адміністрації цеху встановлено не було /а.с. 16/.

Намагаючись згасити конфлікт, з метою підвищення ОСОБА_1
завантаження по роботі і відповідно підвищення її зарплати, ОСОБА_1, відповідно
до ч. І ст. 32
КЗпП України, адміністрацією цеху № 18 пропонувалося переміщення на інше робоче місце в цеху на інший токарський
верстат, у межах її спеціальності і кваліфікації, а також перехід на почасову
оплату

6

праці. Однак від
запропонованого переміщення ОСОБА_1 відмовилася, посилаючись на стан здоров'я.
При цьому вимагала від адміністрації забезпечити повним завантаженням роботою
по нарядах настільно-годинний токарський верстат, на якому вона працювала, чи
«вивести» їй зарплату, тобто фактично оплатити невиконану роботу, що
підтверджується копіями заяв ОСОБА_1 від 01.10.2004 p., від 27.01.2005 p., від 08.02.2005 , копія протоколу від 12.07.2005 р
/а.с. 10,11,15,17,76/.

01.03.2005 року лікарсько-консультаційною комісією
поліклініки ДНВО «Комунар» виданий медичний висновок № 55, відповідно до якого
ОСОБА_1 протипоказана робота, пов'язана з тривалими вертикальними
навантаженнями, заняттям фізичною працею, підйомом тягарів понад 7 кг, тривалим
перебуванням на ногах. Оскільки висновок не відповідав на усі запитання про
профпридатність ОСОБА_1 до роботи за професією токаря, не давав рекомендацій
щодо переведення її на іншу роботу, не протипоказану по стану здоров'я, 18.07.2005 р. направлений повторний запит у поліклініку про видачу висновку про
профпридатність ОСОБА_1 ,
що підтверджується копією службової записки начальника
цеху від .18.07.2005
р. /а.с.79/. ЛКК були видані медичні висновки від
18.07.2005 р. № 2ІЗ /а.с.66/ і від 19.07.2005 р. № 214 /а.с.80/, згідно з яким
позивачці робота токарем протипоказана.

В зв'язку з наведеним були видані накази № 861-к від 19.07.2005
року і    № 1001-к від

15.08.2005   р.   /а.с.
25,27/,   відповідно  до
яких,   позивачу  пропонувалася   інша
робота   на

підприємстві.

Час простою ОСОБА_1 у період вирішення питання щодо її
працевлаштування на підприємстві оплачений позивачу з розрахунку її середнього
заробітку, що відповідає ч. З г. 113 КЗгІП України і
ч. 4 ст. 17
Закону України «Про охорону праці». Відповідно до наказів
заступника генерального директора по кадрам і побуту ДНВП "Об'єднання
Комунар" №
861-до 19.07.2005р., № ,1271-до від
20.09.2006р. та №
1472-до від 30.10.2006р. заробітна плата за годину
простою виплачувалася ОСОБА_1 з розрахунку середнього заробітку, але не нижче
від двох третин тарифної ставки встановленого розряду. Зазначень порядок оплати
години простою відповідає вимогам ст. 113 Кодексу законів
про працю України.

Після проходження ОСОБА_1 обстеження в спеціалізованій
лікарні № ЗО м.Харкова, і відкликанням поліклінікою ДНВП «Об'єднання Комунар»
висновку ЛКК № 213 від 13.07.2005 p., що підтверджується копією рапорту завідуючої поліклінікою від 22.08.2005
року /а.с.81/, був виданий наказ № 1045-к від 22.08.2005 р./а.с.29/ про
скасування наказів № 861-к та № 1001-к.

У травні 2005 року ОСОБА_1 зверталася із заявою до голови
Харківської облдержадміністрації, яка була розглянута фахівцями головного
управління праці і соціального захисту населення облдержадміністрації з виїздом
на ДНВП «Об'єднання Комунар». Порушень при нарахуванні заробітної плати ОСОБА_1
протягом 2004-2005
років не було виявлено, що підтверджується копією листа
начальника головного управління Балути І.М. /а.с. 82-83/.

, В зв'язку з оформленням пенсії ОСОБА_1 знову почала вимагати підвищення їй
заробітної платні, відмовляючись при цьому від переходу на роботу на інший
верстат, мотивуючи відмову станом здоров'я з посиланням на медичний висновок
від 01.03.05
року № 55 /а.с, 55/.

Питання завантаження роботою позивачки на робочих місцях
у цеху №
18 розглядався адміністрацією цеху, про що був складений
протокол від 14.06.2006
року відповідно до якого ОСОБА_1 направлялася на
позачерговий медичний огляд, що підтверджується копією протоколу від 14.06.2006 р. /а.с.84/,  копією службової
записки начальника цеху №
18 від

16.06.2006 р.

З метою одержання об'єктивного і компетентного висновку
про профпридатність ОСОБА_1 до роботи за професією, поліклінікою ДНВП
«Об'єднання Комунар» вона була направлена в консультативну поліклініку
Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці і професійних
захворювань (копія направлення вих. № 31 від 16.06.2006 р. /а.с. 85/.

Відповідно до медичного висновку поліклініки Харківського
НДІ гігієни праці і профзахворювань № 475 від 22.06.2006 p., а також висновку
Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань /а.с. 113/, ОСОБА_1
протипоказані роботи біля механізмів, що рухаються, на висоті, статичні й
динамічні навантаження, підняття та перенесення вантажів, робота у нічні зміни,
і зокрема, протипоказана робота на верстаті ІЖ-250 і токарських верстатах
аналогічних модифікацій.

З висновками НДІ гігієни праці і профзахворювань щодо
протипоказань по роботі біля механізмів, що рухаються, ОСОБА_1 не погодилася,
вважаючи, що може працювати сидячи за токарським верстатом NN-80, хоча відповідно до галузевого стандарту ОСТ 92-0192-71 «Типовой проект
організації робочих місць массових професій робочих» плануванням робочого місця
токаря робота сидячи за токарськими верстатами не передбачена, що підтверджено
викрпіюванням з ОСТ 92-0192-71 /а.с. 86-87/. ОСОБА_1 посилалася на висновок
сурдолога Харківської обласної лікарні, який не виявив на момент огляду
позивача у липні 2005
року розладу в неї вестибулярної функції.

У відповідності до вказаних медичних висновків робота на
токарських верстатах ОСОБА_1 не надавалася. При цьому адміністрація цеху
керувалася ч. З ст. 5
Закону України «Про охорону праці», а також ч. 6 ст. 24
КЗпП України, відповідно до яких працівнику не може
пропонуватися робота, яка по медичному висновку протипоказана йому за станом
здоров'я. Оплата простою ОСОБА_1 здійснювалася з розрахунку її середнього
заробітку, на підставі

7

наказів № 1271-к від 20.09.2006 p., № 1472-к від 30.10.2006 p., що підтверджено копіями наказів, № 1599-к від 20.11.2006 р./ а.с. 88/,
згідно з вимогами ч. 4 ст. 17 Закону України "Про охорону праці, ч. 3 ст.
113 КЗпП України.

Адміністрація підприємства, керуючись вимогами ч. 2 ст. 40
КЗпП України, вживала заходи по працевлаштуванню ОСОБА_1
на підприємстві з урахуванням стану її здоров'я. Неодноразово надсилалися
запити у відділ організації праці і заробітної плати, а також у відділ охорони
праці й екології про наявність вакантних робочих місць на підприємстві,
переведення на які могло би бути запропоновано ОСОБА_1 без шкоди для її
здоров'я. Однак від переведення на будь-яку іншу роботу ОСОБА_1 відмовилася,
про що були складені відповідні акти (копії
актів від 13.10.2006 p., від 18.10.2006 p., від 15.11.2006 р./а.с. 102,103-107,116/.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, на адресу голови Харківської профспілки

працівників «Комунара» (ХПРК), членом якої перебувала
ОСОБА_1, надіслане обґрунтоване

письмове подання щодо звільнення токаря цеху № 18 ОСОБА_1 по статті 40
п. 2
КЗпП

України, що підтверджується копією подання вих. №
014-П-274 від 25.10.2006 р. /а.с 111/.

Інформація про наявність на підприємстві виборного органа
первинної профспілкової організації

профспілки ХПРК у
адміністрації відсутня, і первинні організації ХПРК за місцем розташування

підприємства в
Київському районному управлінні   юстиції
м.   Харкова    не легалізовані, що

підтверджено
копією листів  вих.    №
593  від 10.07.2000 p., вих. № 2 від
13.01.2004 p., копією

статуту ХПРК,
копія меморандуму від 19.09.2001
р., /а.с. 130-133,134/.

В силу ч. 2 ст. 43 і ч. 7
ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого ним органа без згоди
відповідного виборного органа первинної профорганізації (профспілкового
представника) провадиться у випадку, якщо в рішенні профоргану немає
обґрунтування ненадання згоди на розірвання трудового договору.

Згідно з ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органа первинної профспілкової організації
про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим.

Під
обґрунтованою  відмовою  профспілкового  органу
слід  вважати,   відповідно
до

правової позиції Верховного Суду України, таке рішення,
яке ґрунтується на відповідних нормах

чинного трудового законодавства. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про професійні

спілки, їх права
і гарантії діяльності», а також ч. 7 ст. 43 КЗпП України, при виникненні трудового

спору щодо згоди (незгоди) профоргану на звільнення
працівника за ініціативою адміністрації,

суд як орган, до компетенції якого належить розгляд
трудових спорів на підставі ст. 221, 232

КЗпП України, перевіряє обґрунтованість як згоди на
розірвання трудового договору, так і

: ненадання такої згоди.

Оскільки рішення профкому ХПРК від 08.11.2006 року носило формальний характер, і не ґрунтувалося на відповідних нормах
чинного трудового законодавства, адміністрацією підприємства на підставі ч. 7 ст. 43
КЗпП України було прийняте рішення про звільнення ОСОБА_1
по п. 2
ст. 40 КЗпП України без згоди
профкому ХПРК, про що голова профкому ХПРК був письмово сповіщений 17 листопада 2006
року, ще до звільнення ОСОБА_1, що  підтверджується копіями листа ХПРК від 08.11.2006 р. вих. № 08-06 і листа вих. № 014-П-309 від 16.11.2006 р. /а.с. 120,122,/.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник чи
уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівнику
належним чином оформлену трудову книжку і зробити з чим розрахунок у терміни,
зазначені в статті 116 КЗпП, а у випадку звільнення працівника з ініціативи
власника чи уповноваженого ним органа він зобов'язаний також у день звільнення
видати працівнику копію наказу про звільнення з роботи.

На виконання вимог закону у день звільнення ОСОБА_1 20
листопада 2006 . начальником цеху № 18 ОСОБА_1 ознайомлена з наказом № 1601-к
від 20.11.2006 р. про її звільнення, при цьому їй було запропоновано одержати
копію наказу № 1601-к, трудову книжку і розрахункові гроші в касі підприємства.
ОСОБА_1 від одержання копії наказу № 1601-к, трудової книжки відмовилася, про
що був складений відповідний акт від 20.11.2006 p., з яким ОСОБА_1 була ознайомлена, що підтверджується
копією акта від 20.11.2006 р./ а.с. 135/. ОСОБА_1 неодноразово надсилалися
рекомендованими листами відповідні повідомлення про необхідність отримання
трудової книжки та остаточного розрахунку та копії наказу про звільнення, що
підтверджується копіями повідомлень від 20.11.2006 р. вих. № 014-П-189, від
24.11.2006 р. № 014-П-322, і копія листа від 20.12.2006 р. № 014-П-347 /а.с.
125,123/. Ці повідомлення були отримані ОСОБА_1 В результаті ОСОБА_1 отримала
копію наказу про звільнення поштою, свою трудову книжку - у відділі кадрів
підприємства 10.01.2007 p., a розрахункові гроші по
депоненту - 16.01.2007 р. Таким чином, адміністрація підприємства виконала
вимоги закону про процедурі звільнення позивачки.

Незгодная зі своїм звільненням, ОСОБА_1 подала заяву до
комісії з трудових спорів підприємства. Рішенням КТС від 28.12.2006 p., протокол № 1, у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено за необґрунтованістю / а.с. 6/.

Позивачка неодноразово
зверталася із заявами в різні інстанції: до голови Харківської

облдержадміністрації ОСОБА_12, на адресу генерального
директора Національного космічного агентства України Алексеева Ю.С., у територіальну державну інспекцію праці в Харківській області,
прокуратуру Харківської області з питань, які вона ставить у позовних
вимогах.   Підприємство   неодноразово   перевірялося   відповідними   органами.
При   цьому

8

порушень трудового законодавства у відношенні ОСОБА_1 з боку адміністрації
підприємства встановлено не було.

8
лютого 2007 р. прокуратурою
Харківської області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної
справи за зверненням ОСОБА_1 про порушення трудового законодавства
адміністрацією ДНВП '"Об'єднання Комунар" і фальсифікацію медичних
висновків органом охорони здоров'я . В обгрунтування
постанови прокуратура посилається на наступне.

23.10.2006р. до прокуратури області звернулася токар ДНВП
'"Об'єднання Комунар" ОСОБА_1 з заявою про поновлення її на робочому
місці, поновлення заробітної плати за годину трудового конфлікту й
відшкодування моральної шкоди. 02.11.2006р. заявнику роз'яснено, що згідно з ч.
5 ст. 232
Кодексу законів про працю України трудові спори розглядаються
й вирішуються виключно в судновому порядку, у зв'язку з чим вона має право
звернутися до Київського районного суду м. Харкова з відповідним позовом.

06.11.2006р. ОСОБА_1 знову звернулася до прокуратури
області з проханням скасувати висновок Харківського науково-дослідного
інституту гігієни праці та професійних захворювань від 18.07.2006 долі та поновити її заробітну плату за годину конфлікту.

22.11.2006р. заявнику надано вмотивовану відповідь по
всіх порушених питаннях з роз'ясненням' про вирішення трудових спорів виключно
в судовому порядку та відсутність підстав для прокурорського втручання.

Аналогічну відповідь надано ОСОБА_1 за результатами
перевірки її звернення від 13.12.2006р.

10.01.2007р ОСОБА_1 3. знову звернулася
до прокуратури з вимогою про порушення кримінальної справи щодо службових осіб
ДНВП "Об'єднання Комунар" за неправомірні дії й фахівців.
Харківського науково-дослідного Інституту гігієни праці та професійних
захворювань за фальсифікацію медичних висновків.

Результати перевірки засвідчили, що під час трудового
конфлікту адміністрація ДНВП "Об'єднання Комунар" діяла згідно із
законодавством України про працю, відповідні дії службових осіб підприємства не
виходили за межі наданих їм чи прав повноважень. За таких обставин, у діях службових
осіб ДНВП "Об'єднання Комунар" не вбачається ознак злочину,
передбачених ч.1 ст. 172
і ч. 1 ст.173 КК України.

Перевіркою доводів ОСОБА_1 щодо фальсифікації фахівцями
Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних
захворювань медичних висновків встановлено, що на підставі направлення від
16.06.2006р. її направлено для проходження позачергового медичного огляду.
Останнім встановлено, що профзахворювання в ОСОБА_1 немає.

Рішенням лікарської експертної комісії від 16.08.06 (протокол
№ 27/290) підтверджено попередній діагноз і даний висновок, що ОСОБА_1
протипоказано роботи на механізмах, що рухаються, на висоті, статичні й
динамічні навантаження, підйом і переміщення ваг та робота в нічні зміни.

У ході перевірки даних про внесення до офіційних
документів завідомо неправдивих відомостей, іншого підроблення документів, а
також складання й видача завідомо неправдивих документів фальсифікацію медичних
висновків фахівцями Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та
професійних захворювань не встановлено. На підставі наведеного у порушенні
кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 172 і ч. 1 ст.
173 КК України за фактом грубих порушень законів про працю й незаконного
звільнення ОСОБА_1 службовими особами ДНВП "Об'єднання Комунар" -
відмовлено у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, на підставі п. 2
ст. 6 КПК України.

У порушенні кримінальної справи .за ознаками злочину,
передбаченого ч.1 ст. 366 КК України за фактом службового підроблення службовими
особами Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних
захворювань - відмовлено у зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

і Таким чином суд вважає беззаперечно доведеним, що як
нарахування заробітної платні, так і звільнення ОСОБА_1 було проведено на
підставах, передбачених ст. 40 п. 2 КЗпП України, у порядку, встановленому
трудовим законодавством, в умовах коли в адміністрації були вичерпані всі
можливості для працевлаштування позивача на підприємстві з урахуванням стану її
здоров'я.

Позивачкою не надано жодного доказу на встановлення
фактів порушення вимог закону щодо її трудових відносин з відповідачем. У
якості доказів своєї позиції вона посилається виключно на свої власні звернення,
скарги в різні інстанції та таке інше. Всі відомості, які вона викладала в
зазначених заявах, є не більше як її особиста позиція, переконаність в своїй
правоті.

Посилання позивачки на порушення її інших прав,
передбачених Конституцією України, низкою інших законів, на ненадання
відповідей державними органами, на спотворення, по її переконанню, деяких
фактів адміністрацією ДНВП „Об'єднання Комунар", також не доведені та
підлягають розгляду в іншому порядку, встановленому законом, не можуть бути задоволені
при розгляді трудового спору. Роз'яснення щодо порядку вирішення зазначених
питань, які надавалися позивачці при розгляді справи, не змінили її переконань
та вимог, що не дає суду підстави для прийняття рішення про задоволення позову
по зазначеній частині її   позову.

9

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215 ЦПК
України, ст.ст. 5,6,13,17
Закону України «Про охорону праці», ст. 2, ч. 6
ст. 24, ст.ст. 40,43,431,47 КЗпП України,
суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ДНВП „Об'єднання Комунар" про
поновленні на роботі, стягненні заробітної платні за час вимушеного прогулу,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295
ЦПК України.