АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/989                                          Головуючий в суді 1 -ї інстанції Скобельський
Категорія 3                                                    Доповідач Балашкевич С.В.
Рішення Іменем  України

10 травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого -
судді Балашкевича С.В. суддів: Зарицької Г.В.,
Рафальської І.М. при секретарі Сухоребрій Т.А. з участю: представників сторін

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Коростенського міськрайонного суду від 26
січня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова фірма Легарс»
про стягнення заробітної плати, допомоги у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю, заробітної плати за час
знаходження у відпустці, середнього заробітку за час затримки остаточного
розрахунку, грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та суми індексації
невиплачених коштів, -

встановила:

ОСОБА_1. звернувся з названим позовом в якому просив
стягнути на його користь з товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова фірма Легарс» ( далі - ТОВ
«Юридична консалтингова фірма Легарс»)
130,43 грн. заробітної плати, 7870,06 грн. допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, 1413,84 грн. заробітної плати за час знаходження у відпустці, 1085,04 грн. середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку, 1031,73 грн. компенсації за невикористану відпустку, 3797,55 грн.
вихідної допомоги та 3108,64 грн. індексації невиплачених коштів. На
обгрунтування своїх вимог зазначав, що з 9.09.2002 року до 4.06.2004 року працював
у відповідача на посаді директора Дружбівської філії ТОВ «Юридична консалтингова фірма «Легарс».
Посилаючись на те, що після звільнення
з роботи відповідач не виплатив йому названі кошти, позивач просив
задовольнити його вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 26
січня 2007 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Юридична консалтингова фірма

Легарс» на користь
ОСОБА_1 176,34 грн. невиплаченої заробітної плати, 119,43 грн. компенсації, 995,59
грн. середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, 7888,86
грн. допомоги у зв'зку з тимчасовою непрацездатністю та 2483,44
грн. компенсації за невикористану
відпустку. Постановлено стягнути з позивача 37
грн. витрат, пов'язаних з
інформаційно-технічним забезпеченням розгляду
справи. Стягнуто з відповідача на користь держави 116,63
грн. державного мита.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку,
витрат, пов'язаних з інформаційно-технічним
забезпеченням розгляду справи та відмови у стягненні вихідної допомоги і моральної шкоди скасувати й ухвалити
в цій частині нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судом матеріального
права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 9.09.2002 року до 4.06.2004 року позивач працював у ТОВ «Юридична консалтингова фірма Легарс» на посаді директора Дружбівської філії товариства.

Відмовляючи в стягненні моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження цієї
вимоги.

Проте з таким висновком погодитися
не можна.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач не
оплатив йому допомогу у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю та не провів з ним остаточного
розрахунку, внаслідок чого ОСОБА_1. зазнав моральних страждань та змушений був докладати додаткових сусиль для
організації свого життя.

За таких обставин рішення суду в частині відмови в
стягненні моральної шкоди
підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги в сумі сімсот грн.

Стягуючи грошову компенсацію за невикористану щорічну
відпустку, суд першої інстанції обгрунтовано
виходив зі змісту позовних вимог (а.с. 113-114), які позивач не збільшував. Рішення суду в частині
відмови у стягненні заробітної
плати за період відпустки апелянтом не оскаржувалося, тому доводи останнього про порушення судом норм матеріального
права при вирішенні вимоги про стягнення компенсації за
невикористану відпустку є безпідставними.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення
вихідної допомоги, передбаченої статтею 44
КЗпП, суд першої інстанції
обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення
цієї вимоги немає, оскільки позивач звільнений
з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП), а не внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю.

Стягуючи з позивача 37
грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суд не врахував, що
діючим на час звернення з позовом
процесуальним законодавством такі витрати не передбачалися, тому підстав
для стягнення названих витрат у суду не було.

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_1 витрат за інформаційно-технічне
забезпеченя розгляду справи підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309,313,314,316
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 26
січня 2007
року в частині стягнення моральної шкоди та витрат за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
скасувати.

В частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди
ухвалити нове рішення.

Стягнути з ТОВ «Юридична консалтингова фірма Легарс» на
користь ОСОБА_1сімсот грн. моральної шкоди.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і з цього часу може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.