Справа №22Ц-1093/2007
р.                                             Головуючий
в 1 інстанції Коцюрба М.П.
Категорія 01,11,18                                                            Доповідач
у 2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого:     Назарчука Р.А.,

суддів:             Приходька К.П.,
Заріцької А.О.,

при
секретарі:    Шешко О.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від
17 січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу за
договором позики та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання
недійсним договору позики,

встановила:

у листопаді 2004 року позивач ОСОБА_1. звернуся до суду з
позовом обґрунтовуючи свої вимоги

тим, що в процесі проведення фінансово-господарської
діяльності ГШ «ББК - Агропродукт» у

відповідача ОСОБА_2виникли фінансові труднощі, пов'язані
з несплатою податків. 20

січня 2002 року відповідач взяв у нього в борг 83 000 гривень,
які зобов'язувався

повернути до 01 січня 2004 року.

У встановлений термін ОСОБА_2борг не повернув і тому
позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 83 000 гривень боргу
за договором позики.

У грудні 2004 року ОСОБА_2. звернувся до суду з зустрічним позовом до
ОСОБА_1посилаючись на те, що ОСОБА_1. 01 серпня 2002 року взяв в позику 2 000
гривень строком на 6 (шість) місяців. Проте у встановлений термін він борг не
повернув і тому просив суд стягнути з нього вказану заборгованість.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду від 17 червня 2005 року
позов ОСОБА_1задоволено і стягнено з ОСОБА_2. на його користь 83 000 гривень
боргу, позов ОСОБА_2задоволений і стягнено з ОСОБА_1на його користь 1 428,80
гривень боргу.

Рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду Київської області
від 24 жовтня 2005 року рішення Києво - Святошинського районного суду від 17
червня 2005 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_21
428, 80 гривень і викладено в такій редакції - стягнути з ОСОБА_1на користь ПП
«ББК - Агропродукт» 1 428,80 гривень, стягнути з ОСОБА_1на користь держави 51
гривень державного мита, в решті рішення скасоване і направлене на новий
судовий розгляд.

Ухвалою від 23 січня 2006 року Дарницького районного суду м. Києва
об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2. до
ОСОБА_1про визнання договору позики недійсним разом із цивільною справою за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу.

2

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської
області від 17 січня 2007 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1до ОСОБА_2. про стягнення боргу,
задоволений зустрічний позов і визнаний недійсний договір позики від 20 січня
2002 року укладений між ОСОБА_2і ОСОБА_1. Стягнено з ОСОБА_1на користь ОСОБА_21
504,58 гривень судових витрат пов'язаних із проведенням по справі експертиз.

ОСОБА_1. подана апеляційна скарга на рішення суду в якій вона просить
рішення суду скасувати посилаючись на його необґрунтованість та незаконність,
постановленні з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія судців дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 20 січня 2002 року ОСОБА_2. зобов'язувався
повернути ОСОБА_1. борг в сумі 83 000 гривень до 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст.161 ЦК
УРСР (в редакції 1963) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до вказівок закону.

Згідно з вимогами ст.ст.374,376 ЦК
УРСР (в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона передає другій
стороні у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість
речей того ж роду і якості. Позичальник вправі заперечувати договір позики за
його безгрошевістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані
ним від позикодавця.

Згідно висновку судової-технічної експертизи за №1239 від 30 травня 2005
року вказано, що час складання наданої на дослідження розписки від імені
ОСОБА_2. не відповідає
часу, яким вона датована. Для її виготовлення був використаний аркуш бланку
приватного підприємства «ББК - Агропродукт», який містив відтиск печатки,
нанесений період травня-червня 2000 року і підпис від імені ОСОБА_2

У розписці від імені ОСОБА_2. від 20 січня 2002 року спочатку був нанесений
відтиск печатки від імені ПП «ББК - Агропродукт», а потім виконаний підпис від
імені ОСОБА_2

Згідно висновку №11427 криміналістичної експертизи від 22 листопада 2006
року вказано, що час виконання підпису від імені ОСОБА_2. у наданій на
експертизу розписці не відповідає часу, яким вона датована - 20 січня 2002
року, цей підпис виконано раніше червня 2002 року.

Матеріалами справи встановлено, що час складання розписки від 21 січня 2002
року від імені ОСОБА_2.
не відповідає часу яким вона датована.

Доводи ОСОБА_1про те, що ОСОБА_220 січня 2002 року взяв в борг у ОСОБА_1в
сумі 83000 гривень не заслуговують на увагу, оскільки вони не ґрунтуються на
матеріалах справи і

3

тому суд першої
інстанції правильно відмовив
ОСОБА_1. в задоволенні позову про стягнення боргу.

В зв'язку з відмовою ОСОБА_1. в задоволенні позову про стягнення боргу суд
першої інстанції правильно зробив висновок про визнання недійсним договору
позики від 20 січня 2002 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що
рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не вбачає.

На
підставі наведеного, керуючись: ст,ст.307,308,314,315,317 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 17 січня 2007 року відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.