Справа  №
Головуючий у 1-й інстанції:  Карапута Л.В.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ

14 травня 2007 року                                            місто
Чернігів

Апеляційний    суд
Чернігівської області у складі:

головуючого
- судді Литвиненко І.В., суддів - Смаглюк Р.І., Редьки А.Г.,

при
секретарі - Вареник О.М.,

за участі: сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні
суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду міста Чернігова від 14 березня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від
14 березня 2007 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5699,13 грн у відшкодування матеріальної шкоди та
300 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяних в результаті зіткнення
автомобілів, а також 150 грн у відшкодування витрат за правову допомогу та
68,49 грн у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати
зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права,
оскільки він не порушував у цій дорожній ситуації Правил дорожнього руху, а
зіткнення автомобілів сталося з вини водія ОСОБА_2, який рухався по лівій смузі
дороги з перевищенням встановленої швидкості та керував автомобілем у нетверезому
стані.

2

Позивач
ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржує. У судовому засіданні позивач
та його представник заперечували проти апеляційної скарги, посилаючись на
правильність судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду справи, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 належить до задоволення
частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у
зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального закону та
невідповідністю висновків суду обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що 20 липня 2003 року
ОСОБА_1 керував автомобілем ІЖ-2715 та рухався по другорядній дорозі
вул.Горького у М.Чернігові і на перехресті з головною дорогою з одностороннім
рухом вул.Гетьмана Полуботка не уступив дорогу автомобілю ВАЗ-2105, що рухався
по головні дорозі та яким керував ОСОБА_2, що призвело до зіткнення
автомобілів, в результаті якого було пошкоджено обидва автомобілі. Зазначених
обставин щодо зіткнення автомобілів не заперечують сторони та їх представники.

Відповідно до висновку експерта-товарознавця, акт № 43-ц
від 21 квітня 2004 року Чернігівського відділення КНДІСЕ, пошкодженням
автомобіля ВАЗ-2105 ОСОБА_2 заподіяні збитки у розмірі 5699,13 грн, і визначену
суму ОСОБА_2, просить стягнути на його користь з ОСОБА_1, вважаючи його винним
у зіткненні автомобілів та заподіянні шкоди, а також просить відшкодувати 3000
грн завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_2 на підставі ст.ст.1166,1167,1187 ЦК
України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, і звернув уваги, що
заподіяння шкоди відповідачем ОСОБА_1 сталося 20 липня 2003 року, тобто, до
набрання чинності законом, який застосував суд. Відповідно до ст.5 ЦК України(ред2003р.)
та п.4 прикінцевих та перехідних положень необхідно застосовувати норми глави
40 Цивільного кодексу України у ред.
1963 p.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що
тільки порушення п.16.11 Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 призвело до
зіткнення автомобілів і тільки з вини водія ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль
ОСОБА_2 та йому заподіяна шкода, і стягнув на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду
у повному обсязі та зменшив розмір компенсації моральної шкоди до 300 грн.

Проте, такий висновок суду суперечить матеріалам справи,
які свідчать про грубе порушення Правил дорожнього руху і з боку ОСОБА_2, що
також сприяло зіткненню автомобілів та заподіянню шкоди, і відповідно до ст.454
ЦК

3

України
дає підстави для зменшення розміру відшкодування матеріальних збитків відмови у
відшкодуванні моральної шкоди.

Відповідно до п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для
руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен вжити
заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або
безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

Відповідно до п.16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних
доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен
дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення
проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п.16.3 ПДР у разі надання переваги у русі
транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен
зупинити транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини.

З матеріалів ДАІ про зіткнення автомобілів за 20 липня
2003 року, документів, у т.ч. і фотографій, наданих ОСОБА_1, встановлено, що
ОСОБА_1 своїм автомобілем виїхав за лінію проїзної частини дороги вулиці
Полуботка, хоча мав можливість та зобов'язаний був зупинитися перед лінією
перехрещуваної проїзної частини, мав можливість та міг бачити з цього місця
автомобіль ОСОБА_2, що рухався по головній дорозі, і не створювати перешкод
автомобілю, що рухався по головній дорозі.

Отже матеріалами справи підтверджується порушення Правші
дорожнього руху з боку водія ОСОБА_1, що призвело до зіткнення автомобілів, та
спростовуються посилання ОСОБА_1 про відсутність його вини у зіткненні
автомобілів і відповідно до ст.440 ЦК України він зобов'язаний відшкодувати
заподіяну шкоду.

За матеріалами справи також встановлено, що зіткненню
автомобілів сприяло також і грубе порушення Правил дорожнього руху з боку
ОСОБА_2, які суд першої інстанції не врахував всупереч вимогам ст.454 ЦК
України.

За матеріалами справи встановлено, що водій ОСОБА_2 мав
можливість і міг вжити заходів для уникнення зіткнення автомобілів відповідно
до вимог п.12.3 ПДР і рух по головній дорозі не звільняє водія від виконання
цього правила. Крім того, також встановлено, що водій ОСОБА_2 керував
автомобілем у нетверезому стані, що підтверджується актом медичного огляду за
20 липня 2003 року, рухався на автомобілі всупереч п.11.2 ПДР по лівій смузі
проїзної частини при наявності можливості рухатися якнайближче до правого краю
проїзної частини і винятків з цього правила для водіїв, що рухаються по
головній дорозі з одностороннім рухом Правилами дорожнього руху не передбачено.

4

За таких грубих порушень Правил дорожнього руху з боку
водія ОСОБА_2, що призвело до зіткнення автомобілів та заподіяння шкоди, вина
ОСОБА_2 є рівнозначною вині відповідача ОСОБА_1 і відповідно до ст.454 ЦК
України його позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків можуть бути
задоволені тільки на 50%, тобто у розмірі 2850 грн та не можуть бути задоволені
позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.81,88 ЦПК України судові витрати
понесені сторонами при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанції
розподіляються пропорційно до задоволених вимог сторін.

Керуючись
ст.ст. 307, 309 ч.1 п.п.3,4, 314, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу
України, апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково та
скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 березня
2007 року.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 2850 грн у відшкодування матеріальних збитків, у задоволенні
позовних вимог в інший частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 грн у
відшкодування витрат за правову допомогу адвоката, 34,25 грн у відшкодування
державного мита за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17,13 грн у
відшкодування сплаченого державного мита та 15 грн у відшкодування сплаченого
збору з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ у суді
апеляційної інстанції.

Рішення набуває чинності негайно та може бути оскаржене у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців після
проголошення.