РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

06 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим в складі:

Головуючого,
судді   Курської А.Г.

суддів Летягіної О .В., Горбань В .В. при секретарі Іванові O.K. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування, третя
особа - друга Сімферопольська державна нотаріальна контора; за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування та
визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, третя особа -
друга Сімферопольська державна нотаріальна контора, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від
11.05.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

15.01.2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на ХА частку квартири, розташованої
АДРЕСА_1, у порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір'ю ОСОБА_4.
Зазначає, що з заявою про прийняття спадщини вона у 2006 році звернулась до
2-ої Сімферопольської державної нотаріальної контори, але їй в оформленні
спадщини відмовили, мотивуючи тим, що спадкодавцю за його життя не було
виділено частку у зазначеній вище квартирі як такої, що була придбана у шлюбі з
ОСОБА_2, а самий договір купівлі-продажу квартири оформлений на ім'я
останнього. Зазначає також, що нею у порядку ст. 549 ЦК України 1963
року прийнята спадщина, оскільки вона фактично вступила в управління і
володіння майном, а саме: здійснює оплату комунальних послуг, догляд за
спадковою квартирою. Просила на підставі ст.ст. 529, 549 ЦК України 1963
року, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 328, 355,1261,1268 ЦК України 2003
року визнати право власності на ½  частку квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на ¼ частку
квартири, розташованої АДРЕСА_1, у порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1
матір'ю ОСОБА_4.

15.02.2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/6 частку квартири,
розташованої АДРЕСА_1, право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_2 у
порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 донькою ОСОБА_4 та визнання
свідоцтва про право на спадщину від 29.01.2007 року на ім'я ОСОБА_1 частково
недійсним. Позов мотивований наступним. ОСОБА_3 є батьком померлої ОСОБА_4, в
зв'язку з

Справа
№22-ц-4821/2007

чим він є спадкоємцем першої черги.
Після смерті доньки ним у відповідності до ст. 549 ЦК України фактично
прийнята спадщина, оскільки ним були взяти книги, посуд, інші речі, що належали
спадкодавцю. Зазначає, що ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2. Вважає, що цим свідоцтвом порушені
його права як спадкоємця першої черги. Просив визнати за ним право власності на
1/6 частку квартири АДРЕСА_1; право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_2 у
порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 донькою ОСОБА_4 та визнати
свідоцтва про право власності за законом, видане 2-ою Сімферопольською
державною нотаріальною конторою 29.01.2007 року і 27.03.2007 року на ім'я
ОСОБА_1 на 1/6 частку і на ім'я ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2,
частково недійсними.

Ухвалою
Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 15.02.2007 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,ОСОБА_2 об'єднані в одне
провадження.

В своїх
запереченнях на позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 просить провадження у справі за її
позовом закрити на підставах п.1 ч.І ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, мотивуючи тим, що немає
предмету спору.

В своїх
запереченнях на позов ОСОБА_3 ОСОБА_2 також просить провадження у справі за
його позовом закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа
не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, мотивуючи тим, що немає
предмету спору. Зазначає також, що ОСОБА_3 не вчинив жодної дії, що свідчила б
про прийняття спадщини за ОСОБА_4 і в силу ч.2 ст. 553 ЦК 1963 року, ч.3
ст. 1272 ЦК 2003
року вважається таким, що не прийняв спадщину. З заявою про продовження строку
на прийняття спадщини ОСОБА_3 до суду не звертався.

11.05.2007 року
представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано до суду заяви, в яких він просить
застосувати у порядку ч.ч. З і 4 ст. 267 ЦК
України 2003 року позовну давність до позовів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відмовити
їм у задоволенні позовів з цих підстав.

Рішенням
Центрального районного суду М.Сімферополя АР Крим від 11.05.2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до нього та закрити провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до нього на підставі п.1 ч.І ст.205 ЦПК України.
Наполягає на тому, що рішення суду ухвалено на неповно з'ясованих обставинах,
висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені та неправильно
застосовані норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія,
заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, що
з'явилися, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що
позивачі відповідно до ч.І ст. 529 ЦК
України 1963 року (ст. 1261 ЦК
України 2003 року) є спадкоємцями першої черги у праві на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4, і частки у спадщині кожного з них відповідно ч.1
ст. 529 ЦК України
1963 року ( ч. 1 ст. 1278 ЦК
України 2003 року), є рівними. З такими висновками суду погоджуються судова
колегія.

Судом першої
інстанції встановлено, що у зв'язку із смертю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась
спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, що належала спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1994 року, видане виконкомом
Сімферопольської міської ради. Судом також
установлено, що   за життя
спадкодавця у період шлюбу з

ОСОБА_2
була ними придбана квартира
АДРЕСА_1, яка відповідно до ст. 22 КпШС України є їх загальною сумісною
власністю. Заповіту на спадкове майно спадкодавцем складено не було. До першої
черги спадкоємців за законом, відповідно до ч.І ст. 529 ЦК України 1963
року ( ст. 1261 ЦК України
2003 року), увійшли чоловік померлої ОСОБА_2, донька померлої ОСОБА_1, та
батько померлої ОСОБА_3 Ці обставини не спростовуються сторонами по справі і
знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи по суті.

Апелянт не
погоджується з рішенням Ъуду
у частині задоволення вимог позивачки ОСОБА_1 про визнання за померлою
ОСОБА_4 права власності на Уг частку квартири АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що
позивачка не вправі була звертатися до суду з таким позовом, а крім того, на
його думку, цей факт необхідно було встановлювати у порядку окремого
провадження.

Але такі доводи
не ґрунтуються на законі, оскільки визнання права власності за особою
здійснюється у порядку позовного провадження, що безпосередньо передбачено
статтею 392 ЦК України. Ніякого факту, що має юридичне значення, судом першої
інстанції встановлено не було, оскільки зазначений факт вже встановлений
нормами законодавства, а саме ст. 22 КпШС України (ст.ст. 60, 70 Сімейного
кодексу України), які презюмують, що кожна річ, набута у період шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є об'єктом загальної сумісної власності
подружжя, та частки майна дружини та чоловіка є рівними. З іншими вимогами до
суду сторони не з'являлись і доказів, які б свідчили про інший правовий статус
цього майна, не надали.

Відповідно до
роз'яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.83 року за №
4 „Про практику розгляду судами України справ про спадкування", які
відповідно до ст.7 ЦК України
є правовим звичаєм, при встановленні в справі про поділ спадщини, що до її
складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим із подружжя,
хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і
майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС і виключає його з
того, що підлягає поділу між спадкоємцями.

Тобто після
смерті спадкодавця може бути проведено і визначення конкретної частки в праві
загальної сумісної власності і виділення її в натурі, оскільки права
спадкоємців є похідними від прав спадкодавця. Судом у цьому випадку встановлюється,
чи є власність сумісною, яка доля спадкоємця у праві загальної сумісної
власності і які є загальні підстави спадкування, які повинні бути застосовані
для даного випадку. Судом першої інстанції всі ці обставини були встановлені та
визнано за померлою ОСОБА_4 право на Уг частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до
п.4 вищеназваної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачений ст.549 ЦК України
шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за
заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.
Якщо у вказаній строк позивач вступив в управління або володіння спадковим
майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права
на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Доводи апелянта
про те, що позивачами по справі пропущений строк на прийняття спадщини,
передбачений ст. 549 ЦК України
1963 року (ст.ст. 1268,1269 ЦК
України 2003 року), є необгрунтованими, оскільки на засадах змагальності
сторонами доведено, а судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3
фактично вступили у володіння спадковим майном, тобто вчинили відповідні дії, у
тому числі одержали до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття
спадщини певні речі із спадкового майна, у зв'язку з чим спадщина ними була
прийнята у відповідності з п.1 ч.І ст. 549 ЦК України 1963 року. Відповідно до закону, якщо у вказаний
строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його
частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове
майно, а не про продовження пропущеного строку. У зв'язку з вищенаведеними
обставинами доводи апеляції в цій частині питання також є необгрунтованими і
безпідставними.

За загальними нормами
процесуального закону
заяви про встановлення факту
прийняття спадщини розглядаються в порядку
окремого провадження, якщо немає спору про право на спадщину. В даному
випадку заявлений спір про право.

Виходячи з загальних підстав цивільного законодавства,
яке діяло під час виникнення правовідносин сторін, у спадкоємця, який прийняв
спадщину, право власності на спадкове майно виникало з моменту відкриття
спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги про закриття
провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору є необгрунтованими
і не приймаються до уваги судовою колегією.

Апеляційні доводи про пропущення позивачем ОСОБА_3 строку
позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину є необгрунтованими, оскільки оскаржене
свідоцтво про право на спадщину за законом було видане ОСОБА_1 29.01.2007 року,
а ОСОБА_2 -27.03.2007 року, і на час звернення ОСОБА_3 15.02.2007 року до суду
з позовом трирічний строк давності не сплинув.

Крім того, відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним тільки
за рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги про-застосування до спірних правовідносин
норм ЦК України
2003 року не заслуговують на увагу і не підлягають задоволенню за таких
підстав.

Відповідно до п.4 „Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року цей
Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності, а щодо тих, які виникли до цього моменту, то положення Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності. Тому доводи представника відповідача ОСОБА_2 в
засіданні апеляційного суду про застосування до правовідносин сторін ЦК України 2003
року, є безпідставними.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 303 ЦПК
України вийти за межі доводів апеляційної скарги і на підставі п.3 ч. 1 ст.307
та ч.3 ст.309 ЦПК України змінити рішення суду у частині визначення часток
кожного спадкоємця у спадку і викласти в новій редакції резолютивну частину
рішення з визначенням цих часток. Суд першої інстанції при розгляді справи
оговорював всі правові моменти щодо права сторін на спадщину після смерті
ОСОБА_4, але в резолютивній частині помилково не вказав про право власності на ½  частку у кв. АДРЕСА_1 також і за ОСОБА_2, а
крім того, неправильно визначив долі кожного із спадкоємців у спадку. Судова
колегія також вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 на 1/6
частку квартири АДРЕСА_2 від 27.03.2007 року, виданого Державним нотаріусом
Добржанським А.В. по спадковій справі № 409/2003 року, зареєстроване в реєстрі
№ 1-599.

В решті висновки суду є законними та обґрунтованими, оскільки вони
відповідають нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, п. 3 ч.І, ст.309 п.4 ч.І, 313, 314 ч.2, 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення
Центрального районного суду м.Сімферололя АР Крим від 11.05.2007 року змінити.
Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

Позовні
вимоги     ОСОБА_1     та
ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати право
власності на ½  частку квартири АДРЕСА_1за ОСОБА_4.

Визнати право
власності на ¼  частку квартири АДРЕСА_1за ОСОБА_2.

Визнати право
власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/6 частки квартири АДРЕСА_1за ОСОБА_1.

Визнати право
власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/6 частки квартири АДРЕСА_1за ОСОБА_3.

Визнати право
власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/6 частки квартири АДРЕСА_1за ОСОБА_2.

Визнати право
власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/9 частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1.

Визнати право
власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/9 частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3.

Визнати право
власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на
1/9 частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2.

Визнати
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 на 1/6
частку квартири АДРЕСА_2 від 27.03.2007 року, виданого Державним нотаріусом
Добржанським А.В. по спадковій справі № 409/2003 року, зареєстроване в реєстрі
№ 1-599.

Визнати
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_1 на 1/6
частку квартири АДРЕСА_2 від 29.01.2007 року, виданого Державним нотаріусом
Добржанським А.В. по спадковій справі № 409/2003 року, зареєстроване в реєстрі
№ 1-126.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 120 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь держави судовий збір за позов ОСОБА_3 у
розмірі 51 грн.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня
набрання законної сили до суду касаційної інстанції.