Категорія №21(2)                                                                       інстанції-Приміч ГЛ.
УХВАЛА

Іменем   України

01 листопада 2007 року                                                                                    м. Кривий Ріг

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - БАРИЛЬСЬКОЇ
А.П.,

суддів - ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН
Н.О.

при секретарі - Чубіній А.В.,

за участю - позивача ОСОБА_1 та його
представника

ОСОБА_2, представника Відділення
Фонду ОСОБА_3, представника ДП
"Придніпровська залізниця"

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну

справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду

соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та

професійних захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської

області
на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської

області від 29 березня 2007року за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та
-Відділення

виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків

на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі

Дніпропетровської області про відшкодування шкоди
завданої у зв'язку з

виробничою травмою,-                                                                                         .-'

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2007року
позовОСОБА_1 задоволено частково, на його користь з Державного підприємства « Придніпровська залізниця» (далі - ДП "Придніпровська залізниця") стягнуто 176грн.95
коп. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої
виробничою травмою; з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі -
Відділення Фонду) - 10342грн.54коп. в рахунок
недоплати страхових внесків за період з 01 квітня 2001р. по 01 березня 2007 року , а також зобов'язано Відділення Фонду
з 01 березня 2007року проводити перерахунок
щомісячних страхових виплат позивача, виходячи з
розміру страхових виплат 517грн.83коп. станом на 01.02.2007р., з урахуванням обставин, що тягнуть перерахунок страхових
виплат або їх припинення, в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду просить скасувати рішення

2

суду та відмовити
в задоволенні позовних вимог через порушення норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його думку, судом не надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі; прийняті
докази, подані з порушенням вимог закону; не визначені правові підстави
для визначення початку спливу строку позовної давності; безпідставно притягнуто
Відділення Фонду до участі в справі в якості відповідача; не взято до уваги
вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003 р. «Про
внесення змін і доповнень до Постанови Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», згідно якого перерахунок страхових виплат проводиться
лише у випадках, встановлених ст.29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати
працездатності"; а також стягнуто заборгованість з неіснуючої юридичної
особи.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 працював слюсарем 4-го
розряду по ремонту рухомого складу пункту підготовки вагонів Кривий
Ріг-Сортировочний Вагонного депо станції Мудрьона ДП «Придніпровська
залізниця», де 29 липня 1999 року під час виконання ним професійних
обов"язків він отримав  виробничу
травму.

Факт отримання
виробничної травми, який оспорювався відповідачем, було встановлено рішенням
Криворізького районного суду Дніпропетровської
області від 13 грудня 2000 року, після чого вагонним депо станції
Мудрьона було складено акт за формою Н-1.

За висновком МСЕК від 28 лютого 2000 року позивачеві первинно встановлено
ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 50% з 02.02.2000р. При
наступних переоглядах ступінь втрати працездатності позивача не змінювалася і
за висновком МСЕК від 02.03.2006р. встановлена на строк до 01.03.2008р.

Наказами начальника Вагонного депо
№ 196, №199 від 29.03.2001р. позивачеві призначені щомісячні виплати,
нараховані виходячи з середнього заробітку позивача за 12 місяців календарних
місяців роботи (липень 1998р. по червень 1999р.), що передували його каліцтву.

Позивачем поставлено
питання про непривильне визначення базового середнього
заробітку для обчислення сум відшкодування шкоди та неправильне їх коригування
у зв"язку із зростанням тарифних ставок (посадових окладів).

На думку колегії суддів, суд першої інстанці правильно встановив обставини
справи, перевірив доводи сторін, надав правильну оцінку

3

обставинам справи та наданим
сторонами доказам і ухвалив обгрунтоване та законне рішення.

Так, суд дійшов
правильного висновку про те, що відповідач невірно визначив розмір базового
середнього заробітку для обчислення позивачеві сум відшкодування шкоди, взявши
для обчислення 12 місяців роботи позивача, що передували каліцтву.

Відповідно до
пункту 22 Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня
1993 року № 472 (із наступними змінами і доповненнями),
які діяли на момент ушкодження здоров"я, середньомісячний заробіток
для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або
відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3
останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при
професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.

Як убачається із
матеріалів справи, 01 березня 2001 року ОСОБА_1 звернувся до оаюотодавця із
заявою про нарахування сум відшодування втраченого
заробітку, виходячи із його заробітної плати за три останні місяці, що
передували каліцтву (т. 1 а.с. 16).

За таких
обставин суд першої інстанції обгрунтовано погодився із доводами в цій частині
позовних вимог та дійшов висновку про необхідність поновлення порушених прав
позивача.

Враховуючи, що
первинно позивачеві встановлено втрату професійної працездатності висновком МСЕК від 28.02.2001р., а до суду із позовом
ОСОБА_1 звернувся 05.05.2001р., доводи Відділення Фонду стосовно
позовної давності безпідставні.

Також безпідставі доводи апеляційної
скарги щодо неналежності доказів по справі, оскільки їх надання залежало не від
позивача, а від відповідача ДП "Придніпровська залізниця".

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не
спростовують. На думку колегії суддів, рішення суду постановлено з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду небхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

4

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення
Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29
березня 2007року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом  двох місяців з дня набрання нею законної
сили.