АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

07  травня 2007 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Олексієнка
М.М.,

суддів:                        Жигановської О.С., Худякова A.M.,

при секретарі судового

засідання                    Хоменко Р.В.,

з участю:
ОСОБА_1., ОСОБА_3 та її представника, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_3на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 16 лютого
2007 року
у справі за позовами ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про поділ спадкового майна, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа -
ОСОБА_1, про
визначення порядку володіння та користування часткою в спільному майні,

встановила: У серпні 2005 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3., в якому просив поділити спадкове майно в натурі. Вимоги ґрунтував на тому, що після смерті
батька - ОСОБА_4, який помер в 1999 році, відкрилась спадщина, на яку він разом з відповідачами має право по 1/3 частині. Спадкове майно
складається з двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,8м2. Оскільки ОСОБА_3., як одна із спадкоємців, перешкоджає користуватись спадковим майно, просить розділити
квартиру, виділивши йому кімнату
14,0 м2, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

В процесі
розгляду справи ОСОБА_2. подав позов до ОСОБА_3.,

третя особа - ОСОБА_1., в якому просив визначити порядок
володіння та

користування спадковим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату 15.1
м2,

відповідачці кімнату 14.0
м2. Позивач посилається на те, що після смерті

ОСОБА_4, який був його батьком, він успадкував 1/3

частину вказаної квартири, проте, належним чином
користуватись нею не може

із-за перешкод з боку відповідачки.

Рішенням Богунського районного суду
м. Житомира від 16.02.2007 року

Справа №22 - ц / 873                                                            Головуючий у 1 інстанції Гулак Н.А

Категорія 44                                                                            Доповідач
- суддя Олексієнко
М.М

позовні вимоги задоволено частково.
Суд виходив з того, що позивачі після смерті свого батька успадкували по 1/6 частині спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_1, стали співвласниками житла. Проте, оскільки квартиру розділити неможливо,
суд ОСОБА_3. виділив квартиру в натурі та стягнув з неї на користь позивачів
вартість належних їм часток в розмірі 25800 грн. кожному.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3. подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на
порушення норм матеріального та процесуального права, допущених судом
першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити
нове про закриття провадження у справі. На переконання скаржниці, при
визначенні спадкового майна в частках, суд мав виходити з квадратних метрів квартири. За її підрахунками,
позивачі мали право на 7.16 м кожний. Окрім того, суд
не прийняв до уваги доводи про те, що позивачі ухилялись від надання допомоги
своєму хворому батьку, тому їх необхідно було, взагалі, усунути від права на
спадщину. Не погоджується ОСОБА_3. і з висновком експертизи щодо вартості
спадкового майна: ціна квартири занадто висока. Суд зобов'язав виплатити
позивачам їх частки, хоча, такі вимоги не заявлялись.

Вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши
обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення її
частково.

Відповідно до п.5 ч.1
ст. 311 ЦПК України, рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, якщо
суд розглянув не всі вимоги, і цей недолік
не був і не міг бути усунутий ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Згідно змісту позовних заяв, ОСОБА_1 просив виділити йому із спадкового майна 1/3 частину в натурі, а
саме кімнату 14.0
м квартири АДРЕСА_1 (а.с.2). ОСОБА_2вимагав не ділити спадкове майно, а визначити порядок
володіння та користування вище вказаною
квартирою, виділивши йому в користування кімнату 15.1
м2, відповідачці залишити кімнату 14.0 м2.
Позивачі, як того вимагає закон, в письмовій формі підставу або предмет позову
не змінювали.. Не дивлячись на це, суд, в
порушення ч.1 ст.
11 ЦПК
України, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1.
Останній, як зазначалось вище, просив розділити квартиру в натурі, виділивши
йому кімнату розміром 14
м2, проте, суд вийшов за межі позовних вимог,
визнавши за ОСОБА_3. право власності на всю квартиру, зобов'язавши її сплатити
позивачам по 25800
грн. кожному.

Щодо позову ОСОБА_2, про визначення порядку володіння та користування
квартирою, то суд, взагалі, такі вимоги не вирішив. Цей недолік не може бути усунутий ухваленням додаткового
рішення. Суд вправі ухвалити додаткове рішення, виходячи зі змісту ст.220 ЦПК
України, лише тоді, коли в справі досліджувались юридичні обставини і
подавались докази, на підставі яких може бути задоволена вимога позивача.
Згідно матеріалів справи, судом, взагалі, не досліджувався предмет спору
стосовно можливості встановлення порядку володіння та користування оспорюванню
квартирою. Суд, навіть, не

отримав пояснення від ОСОБА_2, щодо
його позову та свідчення інших осіб, в цій частині.

Наведені порушення процесуального законодавства є
обов'язковою підставою для скасування судового
рішення та направлення справи на новий судовий розгляд.

Щодо закриття провадження у справі, як того вимагає
скаржниця, то такі вимоги
безпідставні. Рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі, згідно
ст.310 ЦПК України, лише у випадках, передбачених
ст. ст. 205,
207 цього кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303,
304, п.5 ч.1 ст.307, п.5 ч.1 ст.ЗП, ст. ст. 313, 314,
315, 317, 324, 325 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира
від 16 лютого
2007 року,
справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.