Справа № 22
-ц-724/07                                               Головуючий
в 1 інстанції Кухтей Р.В.
Категорія 21                                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

іменем    України

30 серпня 2007 року

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів Киці С.І., Здрилюк О.І.,

при секретарі Тарасюк Ю.А.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційними скаргами
відповідача ОСОБА_2 та відповідача відкритого акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна»
на рішення Луцького міськрайонного суду від 14 червня 2007 року,

Колегія суддів

встановила:

ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Посилається на те, що 24
вересня 2006 року вона в якості пасажира їхала в напрямку смт.Торчин з Луцька
маршрутним таксі «Мерседес-Бенц», державний номерНОМЕР_1, під керуванням
відповідача ОСОБА_2 Біля 15 год. на 77 км. автотраси Устилуг-Луцьк-Рівне водій
в результаті розриву заднього правого колеса виїхав на смугу зустрічного руху,
після чого відбулося перекидання автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної
пригоди вона отримала тілесні ушкодження: закритий перелом грудної клітки,
закритий перелом 3-7 ребер зліва, закритий перелом правої ключиці зі зміщенням,
забійна рана тімяної ділянки голови. Перебувала на стаціонарному лікуванні з
24.09.2006 р. по 20.10.2006 р. і продовжує амбулаторне лікування.

Відносно
відповідача була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи
24 листопада 2006 року. Дана ДТП
сталась через розрив заднього правого колеса по причині того, що відповідач
поставив на автомобіль різні колеса, чим порушив правила експлуатації
автомобіля. Відповідач дав на лікування 800 грн., що частково покрило її
витрати. Однак, не відшкодована матеріальна шкода. Під час ДТП був пошкоджений
одяг - спідниця, вартістю 50 грн., блуза - 60 грн., босоніжки - 40 грн.,
пошкоджений годинник - 80 грн. Через травми вона не могла за собою доглядати, і
тому її доглядала інша людина, якій заплачено 130 грн. Після виписки з лікарні
вона їздила з Торчина до Луцька у лікарню на лікування і на ці поїздки
витрачено 80 грн. На даний час стан здоров'я поганий, вона потребує
санаторно-курортного лікування. Вартість путівки

2

2400 грн. Крім матеріальної шкоди
їй спричинена моральна шкода, яка виразилась в ушкодженні здоров'я, стресі,
моральних переживаннях, фізичному болі. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн.
Вважає, що необхідно стягнути як втрачений заробіток мінімальну заробітну плату
з жовтня 2006 р. по січень включно 2007 року, що становить 1500 грн.

Просила стягнути
з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 4360 грн. та моральну шкоду в розмірі
5000 грн. Під час розгляду справи збільшила позовні вимоги. Просила стягнути
втрачений заробіток за період з лютого 2007 року по червень 2007 року, всього
'3510 грн.

Ухвалою Луцького
міськрайонного суду від 22 березня 2007 року до участі в справі в якості
співвідповідача залучено ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 14 червня 2007 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» в користь позивача 3510 грн. матеріальної шкоди та 51 грн.
судового збору. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача 1500 грн.
моральної шкоди та в доход держави 8 грн. 50 коп. судового збору. Стягнуто з
ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ
Україна», ОСОБА_2 в користь позивача по 15 грн. судових витрат.

Додатковим
рішенням від 9 липня 2007 року стягнуто з ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в
користь позивача 100 грн. за послуги перевезення.

В поданій
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду від 14
червня 2007 р. в частині
стягнення з нього моральної шкоди, зазначає, що воно є незаконним у зв'язку з
неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що
згідно полісу він застрахував свою цивільну відповідальність, як власник
наземного транспортного засобу у ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і на
момент вчинення ДТП страховий
договір діяв. Вважає, що стягнення моральної шкоди повинно проводитись з
страхової компанії, а не з нього. Просив рішення в цій частині скасувати та
постановити нове, яким в позові до нього відмовити та винести рішення про
повернення йому виплаченої позивачці матеріальної шкоди.

Відповідач ВАТ
«Страхова компанія ПЗУ Україна»
подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що суд неповно
з'ясував обставини справи та прийняв встановлені обставини, які є недоведені.
Посилається на те, що між страховою компанією та ОСОБА_2. було укладено договір
обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників
транспортних засобів. У відповідності до нього застраховано цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, яка може бути заподіяна життю, здоров'ю та
майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу. Однак страховий
випадок у пригоді не настав, а тому не настала цивільно-правова
відповідальність застрахованої особи, і як наслідок - страхової компанії.
Просить скасувати дане рішення та прийняти нове.

Додаткове рішення руду сторонами не оскаржується.

Апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, апеляційна скарга ВАТ «Страхова
компанія «ПЗУ Україна»
відхиленню, а рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди і розподілу судових витрат -скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині.

Судом
встановлено, що 24 вересня 2006 року біля 15 год на 77 км + 400 м на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне
сталась дорожньо-транспортна пригода - водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Мерседес-Бенц», д.н.з.НОМЕР_1,
рухаючись в напрямку смт.Торчин Луцького району в результаті розриву
заднього правого колеса виїхав на смугу зустрічного руху, після чого відбулося
перекидання автомобіля. В результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до
ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відцовідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до 4.5 цієї статті
особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає
за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу потерпілого.

3

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної
особи, яка її завдала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Задовольняючи частково позов та стягуючи матеріальну шкоду з відповідача
ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова
відповідальність відповідача була застрахована на момент вчинення ДТП, тому спричинену
майнову шкоду слід стягнути з страхової компанії.

З даним висновком слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до
поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів НОМЕР_2 цивільно-правова відповідальність
підприємця ОСОБА_2 була застрахована. Забезпечений транспортний засіб «Мерседес- Бенц» 1994
року, номерний знакНОМЕР_1.
На час ДТП діяв зазначений договір.

Згідно ст.6
Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю
забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Отже, оскільки внаслідок ДТП настає цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2, тому страхова компанія зобов'язана провести страхове
відшкодування.

Не заслуговують
на увагу доводи апеляційної скарги, про те, що страховий випадок не настав, а
отже не настала цивільно-правова відповідальність застрахованої особи і як наслідок - страхової компанії, так як це
заперечується матеріалами цивільної справи, а саме постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи від 24 листопада 2006 року, протоколом
про адміністративне правопорушення від 24.11.2006 р. відносно ОСОБА_2, з якого вбачається, що він керував 24.09.06 р.
автомобілем, на одну вісь якого встановлено діагональні шини разом з
радіальними і різних моделей, чим порушено п. 31.4,5 Г Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність
згідно ч.2 ст.121 КУпАП.

В апеляційній
скарзі апелянт ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» оспорює рішення про стягнення матеріальної шкоди лише з тих
підстав, що відсутній страховий випадок,
при цьому не оспорюючи розмір визначеної шкоди. Отже, виходячи з вимог процесуального
законодавства щодо меж апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає за
необхідне рішення суду в цій частині залишити без змін.

Однак, колегія суддів прийшла до висновку, що суд безпідставно стягнув
моральну шкоду з відповідача ОСОБА_2 Не заперечуючи її розмір -
1500 грн., колегія суддів вважає, що дане
відшкодування слід покласти на страхову компанію у розмірі, виходячи з ст.9, 22
Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів». Згідно ст.22 п.22.3 Закону потерпілому
відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої ст.23 ЦК України. Така
шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При
цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.
9.3. ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути
відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транпортної пригоди. Таким чином, з відповідача ВАТ «Страхова компанія
«ПЗУ Україна»
в користь позивачки слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

До стягнення з
відповідача Страхової компанії «ПЗУ
Україна» підлягають судові витрати - 51 грн. сплаченого судового збору та
ЗО грн. витрат за ІТЗ в користь позивачки та 8 грн. 50 коп. в доход держави.

4

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 314 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну
скаргу відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відхилити.

Рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2007 року в даній справі в
частині в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди і
розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з
відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в
користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. моральної шкоди, 81 (вісімдесят
одну) грн. судових витрат, а всього 1581 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят одну)
грн.

Стягнути з
відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в доход
держави 8 (вісім) грн. 50 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.