УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2007р.                                                                                    м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                                        Соколовського В.М.,

суддів                                                                   Шишка
А.І., Фединяка В.Д.

секретаря                                                             Логажевської
М.П.

з участю:    представника                                   апелянта
ОСОБА_1

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
апеляційну  скаргу  ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного
суду від 24 січня 2007 року,-

встановила:

Рішенням Богородчанського районного суду від 24 січня
2007 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування 1А частини житлового будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1, відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необгрунтованим. Вимоги скарги
мотивував тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги ті обставини, які
підтверджують мнимий характер оспорюваного договору дарування, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо спірного будинку. Адже зазначений будинок старий, його
загальна площа становить всього 32,61кв.м. і поділити його між ним, апелянтом,
та ОСОБА_3, яка була власником тільки % частини, неможливо. Відчужила цю
частину будинку ОСОБА_3 тільки з однією метою - перешкодити в реалізації його,
апелянта, права на виділ належної їй частки у грошовій формі та визнання за ним
права власності на увесь будинок. Ці обставини, а також те, що ОСОБА_4 в
дійсності не прийняв частину будинку в дар, не розписався в самому договорі
дарування і реєстрі нотаріальних дій, не виконав інші обов'язкові дії, не
отримав ключі від спірного будинку і не користується ним до цього часу,
свідчать про мнимий характер угоди. Також недійсність або відсутність обставин,
якими обґрунтовувались позовні вимоги про наявність оспорюваного договору
внаслідок не підписання його ОСОБА_4 і не підписання державним нотаріусом Дашко
Д.І., можливо було встановити тільки на підставі висновку судової
почеркознавчої експертизи. Однак, суд, всупереч вимогам п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову експертизу в кримінальних і цивільних
справах" від 30.05.1997 року, необгрунтовано і безпідставно відмовив своєю
ухвалою від 23 січня 2007 року у проведенні експертизи підписів вище зазначених
осіб, при цьому, не володіючи спеціальними знаннями, безпідставно визнав
підписи на оспорюваному договорі дарування від імені ОСОБА_4 та державного
нотаріуса дійсними. Цим самим суд позбавив його, апелянта, можливості
забезпечити позовні вимоги належним доказом - висновком експерта.

Справа № 22-ц-388/2007р.                                 Головуючий
у 1 інстанції Могила А.Б.

Категорія 13                                                         Доповідач
Соколовський В.М.

2

Просив скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове, задоволивши його позовні вимоги.

В судовому
засіданні представник апелянта ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з
вище зазначених мотивів та просив її задовольнити. При цьому вказав, що суд
першої інстанції неповно з"ясував обставини справи, не призначив по справі
почеркознавчу експертизу та прийшов до висновків, що не відповідають матеріалам
справи. Тому просив призначити по справі почеркознавчу експертизу підписів на
договорі дарування від імені ОСОБА_4 та державного нотаріуса, а також скасувати рішення
районного суду і направити справу на новий судовий розгляд до того ж суду.

Відповідачі по
справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
в судове засідання не прибули, хоча належно були повідомлені про розгляд
справи.

Вислухавши
доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення
по слідуючих підставах.

Судом
встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05 квітня 1994 року укладено договір дарування частини
будинку, по умовах якого обдарованому безоплатно передано у власність ХА
житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що
знаходяться по АДРЕСА_1. Договір посвідчено державним нотаріусом
Богородчанської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за
№Д-313.

Згідно з
реєстраційним написом на договорі, подарована частина житлового будинку, з
відповідною частиною господарських будівель і споруд, зареєстрована 15.01.1995
року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації на праві
приватної власності за відповідачем ОСОБА_4

Той факт, що
ОСОБА_4 уклав
договір дарування з наміром створити юридичні наслідки для себе і бажав
користуватися належною йому частиною житлового будинку, господарських будівель
та споруд, підтверджується копією позовної заяви, поданої ОСОБА_4 в суд, про
визначення порядку користування будинком та порядком володіння земельною
ділянкою, а також довідкою-характеристикою від 03.04.1995 року №75 з
Івано-Франківського ОБТІ, яку той отримав для уточнення ідеальних частин
подарованої власності.

Відповідно до
ч.І ст.58 ЦК України
(в редакції 1963 року), недійсною є мнима угода, укладена лише про людське око,
без наміру створити юридичні наслідки.

Виходячи з таких
даних, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного
висновку, що договір дарування % частини житлового будинку, який знаходиться по
АДРЕСА_1, був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05 квітня 1994
року з наміром створити для обдарованого юридичні наслідки, а тому не може
вважатися мнимою угодою і є реальним. При цьому відповідач ОСОБА_4 на виконання
укладеної угоди вчиняв відповідні дії, тобто зареєстрував своє право власності
на подаровану частину будинку, господарських будівель і споруд в
Івано-Франківському ОБТІ та згодом порушив питання в суді про визначення
порядку користування будинком і про порядок володіння земельною ділянкою. Також
правильно судом встановлено, що договір дарування відповідає вимогам закону та
укладений правомірно, в зв"язку з чим обгрунтовано відмовив позивачу у
його вимогах про визнання такого договору недійсним.

Посилання
апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги всіх обставин
справи, а дослідженим доказам дано невірну оцінку, спростовуються матеріалами
справи і є безпідставними та голослівними.

Також необгрунтованим є клопотання представника апелянта в суді апеляційної
інстанції про призначення почеркознавчої судової експертизи підписів ОСОБА_4 та державного
нотаріуса на договорі дарування, оскільки, дане питання вирішувалось в суді
першої інстанції і у задоволенні такого клопотання позивачу ОСОБА_2 було
правомірно відмовлено. Дослідженими доказами було встановлено справжність
укладеного договору дарування та належність підписів на ньому сторонам договору
та

3

державному
нотаріусу, про що підтвердили в суді і самі відповідачі. А тому у колегії
суддів не було підстав вважати підписи неналежними, в зв'язку з чим у вище
зазначеному клопотанні представнику апелянта було відмовлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення
судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його
законності та обгрунтованості, тому підстав для його скасування та направлення
справи на новий судовий розгляд не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 24 січня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.