УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 серпня 2007
року                                                                                                  м.Донецьк

Колегія суддів
Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого                              Краснощокової
Н.С.,

суддів:                                         Лоленко
А.В.,Новосядлої В.М.,Олєйникової

Л.С.,Осипчук
О.В.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,3-Ї особи ОСОБА_3,
11-а Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,3-ї особи: ОСОБА_3, 11-а Київська
державна нотаріальна контора про визнання дублікату заповіту недійсним, по
касаційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13
лютого 2003 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 14 березня 2005 року,

встановила:

В липні 2001 року ОСОБА_1звернувся до суду з лозовом до ОСОБА_2 З-я особа:Київська державна нотаріальна
контора-про визнання заповіту недійсним.

Зазначав,що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4,яка 2 червня 1999 року склала
заповіт,посвідчений 11-ю Київською державною нотаральною конторою ,яким
заповіла йому квартиру АДРЕСА_1.

При зверненні до нотконтори йому стало відомо,що 15 грудня 2000 року
ОСОБА_4 склала повторний заповіт,яким вказану квартиру заповіла ОСОБА_2

Посилаючись на те,що рішенням Мінського районного суду
м.Києва від 21 березня 2000 року ОСОБА_4 була визнана недієздатною,позивач
просив на підставі ст.52 ЦК
України визнати заповіт від 15 грудня 2000 року недійсним.

Справи №
33ц-1435 св 07

Не погодившись з вимогами позивача,в січні 2002 року
ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,3-я особа : 11 -а
Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту від 2
червня 1999 року.

Посилаючись на те,що ОСОБА_4 нездатна була розуміти значення своїх дій з
березня 1999 року,ОСОБА_2 просила визнати недійсним заповіт від 2 червня 1999
року на підставі ст.55 ЦК
України .

В подальшому ОСОБА_2змінила свої позовні вимоги та
остаточно

просила визнати недійсним виданий 19 липня 2001 року
ОСОБА_1

дублікат заповіту від 2 червня 1999 року,складеного
ОСОБА_4 на ім"я

ОСОБА_1,посилаючись на те, що згідно заяви від 13 грудня
2000 року

,посвідчений
нотаріусом             11-ї    Київської
державної    нотаріальної

контори ОСОБА_4
скасувала свій заповіт від 2 червня 1999 року ./а.с.124-127/

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2003 року,залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14 березня 2005 року,позов
ОСОБА_2 задоволено- визнано недійсним дублікат заповіту замість втраченого
,виданий 19 липня 2001 року ОСОБА_1 та складеного від імені ОСОБА_4 на
ім"я ОСОБА_1 та посвідченого 2 червня 1999 року.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 залишені без задоволення /а.с. 143/

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові
рішення і направити справу на новий розгляд , посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним дублікату
заповіту замість втраченого ,виданого 19 липня 2001 року ОСОБА_1 та складеного
від імені ОСОБА_4 на ім"я ОСОБА_1 та посвідченого 2 червня 1999 року,суд
першої інстанції виходив з того,що заповіт був скасований ОСОБА_4відповідно до
вимог ст.544 ЦК України.

Залишаючи без
задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,місцевий суд
виходив з того,що в зв"язку з скасуванням заповіту від 2 червня 1999 року
права ОСОБА_1 складанням заповіту від 15 грудня 2000 року не порушувались, а
тому він згідно ст.4 ЦПК України ,не має права звернення до суду з позовом про
визнання останнього заповіту недійсним.

Але з таким
висновком погодитися не можна.

Судами встановлено ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла
ОСОБА_4,яка 2 червня 1999 року склала заповіт,посвідчений 11-ю Київською
державною нотаральною конторою ,яким заповіла ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Заявою від 13 грудня 2000 року,посвідченою нотаріусом 11-ї Київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4 скасувала заповіт від 2 червня

1999   року посвідчений нотаріусом
11-і" Київської державної нотаріальної

контори за р.№1с-1274 складений на ім"я ОСОБА_1

15 грудня 2000 року ОСОБА_4 склала повторний заповіт,яким вказану квартиру
заповіла ОСОБА_2

ОСОБА_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року згідно наданих документів
належало на праві власності 11/18 частин квартири АДРЕСА_1,ОСОБА_2 -7/18 частин
вказаної квартири.

19 липня 2001 року нотаріус 11-ї Київської державної нотаріальної контори
видав ОСОБА_1 дублікат скасованого заповіту від 2 червня 1999 року за
реєстровим НОМЕР_1,складеного ОСОБА_4 на ім"я ОСОБА_1стосовно спірної
квартири.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 місцевий суд прийшов до
висновку,що дублікат скасованого заповіту не відповідає вимогам закону.

Між тим,місцевим судом не враховано рішення Мінського районного суду
м.Києва від 21 березня 2000 року,по якому ОСОБА_4 визнана недієздатною.

Оскільки любі вчинені після визнання особи недієздатною угоди вважаються
недійсними в силу самого факту їх вчинення,а заява від 13 грудня

2000   року про скасування заповіту
від 2 червня 1999 року та заповіт від 15

грудня 2000 року складені ОСОБА_4 після визнання її

недієздатною,висновки місцевого суду є передчасними і підлягають перевірці

за вказаними обставинами.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання недійсним заповіту від 2 червня 1999 року з посиланням на те,що
ОСОБА_4 нездатна була розуміти значення своїх дій з березня 1999 року, на
підставі ст.55 ЦК України/а.с.56-57/

6 лютого 2003 року ОСОБА_2 звернулася до суду з доповненнями до зустрічного
позову про визнання заповіту недійсним ,в яких відповідно до вимог ст.103 ЦПК
України відмовилась від підстав ,на які вона посилалась у своєму позові від 16
січня 2002 року/а.с. 105-114/ .

12 лютого 2003
року ОСОБА_2 остаточно пред"явила позов до ОСОБА_1та просила визнати
недійсним виданий 19 липня 2001 року ОСОБА_1 дублікат заповіту від 2 червня
1999 року укладеного ОСОБА_4 на ім"я ОСОБА_1,посилаючись на те,що згідно заяви
від 13 грудня 2000 року ,посвідчений нотаріусом 11-ї Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 скасувала свій заповіт від 2 червня 1999 року
./а.с.124-127/

Розглянувши остаточні позовні вимоги ОСОБА_2,якими
позивачка змінила предмет та підстави позову,місцевий суд не вирішив питання та
не дав правової оцінки першому позову ОСОБА_2 та доповненням до зустрічного
позову, оскільки на підставі ст.103 ЦПК України ,яка діяла на час розгляду
спору, позивач вправі протягом усього часу розгляду прави по суті змінити
підставу або предмет позову.Оскільки ОСОБА_2 остаточним позовом змінила
підставу і предмет позову, це означає виникнення спору відносно нових
правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України,суд сприяє всебічному і повному
з"ясуванню обставин справи:роз"яснює особам,які беруть участь у
справі права та обов"язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здісненню їхніх прав у випадках,встановлених цим
Кодексом.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно
застосували норми матеріального права та на порушення норм процесуального права
не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного
вирішення справи,тому рішення судів підлягають скасуванню з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області,

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13
лютого 2003 року та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 14 березня 2005 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.