УКРАЇНА Місцевий Ленінський районний суд міста
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний
текст)

19 квітня 2007 року Ленінський
районний суд міста Севастополя у складі: головуючого судді - Проценко 0.І.

при секретарях -
Дерепаско Л.В., Приходько
К.С., Резніченко 0.0., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального закладу „Севастопольський центр перепідготовки і
підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, державних підприємств, установ і організацій" про визнання
незаконним та скасування наказу та стягнення заробітної платні,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами
до відповідача Комунального закладу „Севастопольський центр перепідготовки і
підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, державних підприємств, установ і організацій" про визнання
незаконними наказів № 19
від 26.07.2005 р. „Про
зміну істотних умов праці" та наказу про її перевід на режим праці з
неповним робочим часом та їх скасування. Вимоги позову мотивовані тим, що вона
працює на підприємстві відповідача з 13.07.2004 р. на посаді спеціаліста 1
категорії. 02.08.2005 р. вона
була ознайомлена з наказом директора Центру № 19 від 26.07.2005
p., згідно
якому змінювався штатний розпис та вона бути переведена на режим роботи з
неповним робочим часом (12 ставці). 05.08.2005
р. вона звернулася з доповідною запискою до керівництва про невідповідність
вказаного наказу вимогам закону та про його скасування, але у жовтні 2005 р. вона
дізналася, що наказ № 19
не скасований, а виданий ще один наказ про переведення її на режим праці з
неповним робочим часом. Вказувала, що зазначені накази не відповідають вимогам
ч.3 ст.32 КЗпП України, оскільки зміна умов її праці не обумовлена якою-небудь
реорганізацією праці на підприємстві. Крім того, вважала, що накази видані
директором Центру з перевищенням повноважень, визначених їй статутом Центру,
оскільки згідно ньому засновником установи є Севастопольська міська державна
адміністрація. Таким чином, на її думку, дії адміністрації відповідача будуть
правомочні тільки після їх узгодження з Севастопольською міською
держадміністрацією. Крім того, зазначала, що на період видання жовтневого
наказу вона була вагітною, тому дії керівництва негативно відобразяться на
матеріальному стані її сім'ї в період знаходження у відпустці по вагітності та
пологам.

09.02.2006
р. позовні вимоги були доповнені вимогами про стягнення з відповідача у
повному обсязі різниці у заробітку за час знаходження позивачки на режимі
роботи з неповним робочим часом.

У судовому засіданні позивач та її представник наполягали
на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники відповідача вимоги позову не визнали у
повному обсязі, заперечення на них мотивували тим, що зміни в організації
виробництва та праці позивачки відбулися у зв'язку з затвердженням засновником
СМДА 26.07.2005 р.
нового штатного розпису з 01.10.2005
p., згідно
якого для спеціаліста 1 категорії
та бібліотекаря були встановлені по 0,5
штатної одиниці. Структура Центру не змінилася, а штатний розпис, як це
було передбачено п.4.1 Статуту, сформований директором та затверджений
засновником. Зазначали, що законодавство про працю України не містить заборони
на зміну істотних умов праці вагітним жінкам, а позивачка на момент
попередження 02.08.2005 р.
вагітною не була. На всі заяви позивачки щодо незгоди з переведенням її на 0,5 ставки їй були
надані відповіді керівництвом Центру. Звертали увагу суду на те, що після
виходу з лікарняного позивачка приступила до праці в нових умовах, фактично
погодившись

2

на зміни в організації її праці, з новою посадовою
інструкцією, зміненою у зв'язку зі зменшенням обсягу робіт ознайомилася під
розпис. В частині вимог про стягнення різниці у заробітку свої заперечення
обґрунтовувала тим, що, починаючи з 06.10.2005
р. позивачка працює по 4
години на добу, за що оплата їй проведена повністю, за неопрацьований час
та невиконану роботу оплата не передбачена. Зазначала, що пізніше аналогічним
чином було прийнято рішення про зміну структури Центру, посада, яку займала
позивачка взагалі була виключена із штатного розписку, а сама вона звільнена за
скороченням штату. Просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у
повному обсязі.

Суд, вислухавши думку позивача, позиції представників
сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.32
КЗпроПрацю України про зміну істотних умов праці -систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму роботу, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення професій та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо працівник не
згоден на продовження роботи в нових умовах, трудовий договір припиняється за
п.6 ст.36 КЗпПрацю
України.

Судом встановлено, що позивачка з 13.07.2004 р. працювала
в Комунальному закладі „Севастопольському Центрі перепідготовки та підвищення
кваліфікації робітників органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, керівників державних підприємств, установ та організацій"
(далі - Центр) на посаді спеціаліста першої категорії. Згідно Статуту
(а.с.27-38) Установа відповідача заснована Севастопольською міською державною
адміністрацією, яка згідно п.2 має, в тому числі, право проводити реорганізацію
та ліквідацію Центру, затверджувати структуру і штатний розклад Центру.
Встановлено, що засновником 26.07.2005
р. затверджений новий штатний розпис з 01.10.2005 р. (а.с.23-24),
згідно якого для спеціаліста 1
категорії встановлено по 0,5
штатної одиниці. При цьому положення п.4.1 Статуту порушені не були, на
виконання нового штатного розпису директором Центру був виданий наказ № 19 від 26.07.2005 p., з яким була
ознайомлена 02.08.2005 р.
позивачка, що прямо відповідає вимогам ч.3 ст.32 КЗпроП України. Дані дії директору центру підпадають під
перелік її повноважень, закріплений у п.4.6 Статуту Центру, за його межи не
виходить.

Встановлено, що штатний розпис був введений в дію 01.10.2005 р. наказом № 26 від 28.09.2005 р. (а.с.21). Після виходу
позивачки з лікарняного, 06.10.2005
р. вона була ознайомлена з наказом №
11-ос від 06.10.2005
р. (а.с.25) „Про
зміну режиму праці ОСОБА_1"

Після виходу з чергового лікарняного, який тривав з 07.10. по 31.10.2005 p., позивачка була
ознайомлена з новою посадовою інструкцією, зміненою згідно зменшенню обсягу
робіт, приступила до виконання своїх обов'язків, що згідно ч.4 ст.32 КЗпроП України
свідчить про продовження трудового договору сторін.

Таким чином, порушення діючого законодавства про працю
України, статуту Центру при зміни умов праці позивачки судом в процесі розгляду
справи встановлено не було, що тягне відмову в задоволенні її позовних вимог
про скасування наказів №
19 від 26.07.2005 р. та № 11-ос від 06.10.2005 р.

При цьому посилання позивачки на роз'яснення п.10 Пленуму
Верховного суду України №
9 від 06.11.1992 р. суд
до уваги не приймає, оскільки вони стосуються випадків припинення трудового
договору у зв'язку зі змінами в організацію виробництва та праці по п.6 ст.36 КЗпроП України,
що в даному випадку не мало місця, оскільки позивачка продовжувала працювати.

Доводи позивачки щодо неможливості зміни умов її праці у
зв'язку з її вагітністю судом при вирішенні спору не враховуються, як не
засновані на законі.

Оскільки праця позивачки за період з жовтня 2005 р. по час її
звільнення наказом № 7-0с від
26.09.2006 р.
оплачувалася відповідачем згідно нового штатного розпису та табелю врахування
робочого часу (а.с.63-67),
тобто фактично відпрацьованого часу, вимоги позивачки про стягнення
невиплаченої їй заробітної платні за повну ставку, суд знаходить такими, що не
підлягають задоволенню як необґрунтовані.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачки у
повному обсязі суд також враховує акти перевірок Центру, в тому числі інспекцію
праці (а.с.53-54, 68-69,
113-115), згідно яких порушень трудового законодавства відносно
позивачки встановлено не було.

Оскільки при звернення до суду позивачка була звільнена
від сплати судових витрат, вони відносяться за рахунок держави.

На підставі ч.ч.3,4 ст.32, ст.94
КЗпПрацю України, Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику
розгляду судами трудових спорів" №
9 від 06.11.1992 р. зі
змінами та доповненнями, ст.2
Закону України „Про оплату праці", керуючись ст.ст.10,60,21,214 ЦПК України, суд

2

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу
„Севастопольський центр перепідготовки і підвищення кваліфікації працівників
органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних
підприємств, установ і організацій" про визнання незаконним та скасування
наказу та стягнення заробітної платні -
відмовити.

Судові
витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду М.Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20
днів апеляційної скарги.