Справа № 22-Ц-1470/2007                                        Головуючий
у 1 інстанції   Верещак А.М.
Категорія                                                                     Доповідач
у 2 інстанції    Голуб С. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2007
року   колегія суддів   судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого                             Мережко М. В.

суддів:                                        Голуб С.
А.,  Коцюрби О.П.

при
секретарі                            Некорі
А.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня
2006 року за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні жилим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та Білоцерківської міської ради про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та визнання недійсним рішення Білоцерківського
міськвиконкому

ВСТАНОВИЛА:

З серпня
2005 року ОСОБА_2. пред"явила в суді позов до ОСОБА_1 посилаючись на
те,  що вона і ОСОБА_3 проживають в
кв.АДРЕСА_1. ОСОБА_1. є власником сусіднього жилого будинку АДРЕСА_2. На своїй
земельній ділянці відповідач почав будувати гараж,  який знаходиться на відстані двох метрів від
вікон кімнати позивачки. Оскільки висота гаража становить 3 м,  він затіняє єдине вікно позивачки. Просила
зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом
знесення незаконно збудованої стіни та відшкодувати моральну шкоду у розмірі
20000 грн.

У вересні 2005
року     ОСОБА_3   звернулась до суду з  аналогічним
позовом до ОСОБА_1

Ухвалою судді
від 2 листопада 2006 року названі позови об'єднані в одне провадження.

11
серпня 2006 року ОСОБА_1. пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_2. в якому просив
зобов'язати її усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом
відновлення твердої межі (переносу паркану на 1 метр в бік її садиби)
відповідно до технічної документації,  та
перенести вбиральню та вигрібну яму у інше місце.

28
жовтня 2006 року ОСОБА_1. збільшив позовні вимоги. Просив залучити до участі у
справі в якості відповідачів ОСОБА_4  та
Білоцерківську міську раду. Зобов'язати ОСОБА_2. та ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою та прибудинковими спорудами шляхом відновлення
межі шляхом переносу паркана в бік їх садиби відповідно до висновків
спеціаліста від 15 вересня 2006 року.

Визнати
незаконним та скасувати рішення Білоцерківського міськвиконкому № 265 від 23
липня 1987 року про узаконювання будинку АДРЕСА_1

Зобов'язати
ОСОБА_4 ,  ОСОБА_3,  ОСОБА_2. усунути перешкоди в безпечному та
безперешкодному користування в'їздом до 5-го Чапаєвського провулку з вул.
Чапаєва,  шляхом переносу парканів своїх
садиб по вул. Чапаєва та 5-му провулку Чапаєвському в бік встановлених
меж,  а також шляхом викорчовування та
ліквідації висаджених дерев на проїжджій частині.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду від 29 грудня 2006 року позов ОСОБА_2. та
ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в
користуванні жилим будинком АДРЕСА_1,
який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2. та ОСОБА_3
шляхом знесенні самовільної прибудови до літньої кухні Б та сараю В
домоволодіння по АДРЕСА_2,  привівши їх
до встановлених розмірів: літня кухня 7, 55 х 4, 5 м та сарай розміром 3, 05 х
5, 05 м.  В решті позовних вимог
відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2. ОСОБА_3 та ОСОБА_4  усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні
земельною ділянкою закріпленою за домоволодінням по АДРЕСА_2 шляхом відновлення
зовнішніх меж суміжних земельних ділянок відповідно до квартальної зйомки №
223,  затвердженої рішенням
Білоцерківського міськвиконкому № 361 від 13.07.1960 року. В решті позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_1.
оскаржив рішення суду з підстав порушення судом при його винесенні норм
матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає,  що рішення суду було прийнято на підставі
того,  що позивачам створюються перешкоди
в користуванні житловим будинком,
оскільки збудована відповідачем споруда закриває сонячне світло до
єдиного вікна,  що виходить в бік
земельної ділянки відповідача. Апелянт наголошує на тому,  що він не створює позивачам перешкод в
користуванні їх власністю,  оскільки
рівень освітленості в їх кімнаті відповідає санітарним нормам.

Крім
того зазначає,  що він має дозвіл
управління архітектури та містобудування на будівництво сараю і гаража. Гараж
збудований з додержанням правил містобудування на відстані більше одного метра
від межі із земельною ділянкою позивачок.

Вважає,  що суд не дав належної оцінки наведеним ним
доводам і його висновки не відповідають обставинам справи. Просить рішення суду
скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2. та ОСОБА_3 та відмови в
задоволенні зустрічного позову і прийняти нове рішення,  яким відмовити в задоволенні первинного
позову і задовольнити зустрічний.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді-доповідача,  пояснення представника позивача,  перевіривши матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
позивачі ОСОБА_2.,  ОСОБА_3 та
ОСОБА_4  являються співвласниками будинку
АДРЕСА_1 Названий будинок був збудований самочинно,  але рішенням Білоцерківського міськвиконкому
№ 2645 від 23 липня 1987 року був узаконений.

Відповідач
ОСОБА_1. є співвласником будинку АДРЕСА_2

Присадибні
земельні ділянки сторін межують.

В 2005
році ОСОБА_1. розпочав самочинне будівництво,
внаслідок якого переобладнав
існуючі літню кухню „Б" та сарай „В" в одну будівлю,  чим порушив

існуючі
Державні будівельні та протипожежні норми,
зокрема 79-82 ДБН п. 1.2-1.9 щодо відстані будівництва та з порушенням
протипожежних розривів.

5 липня
2005 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю був
направлений припис ОСОБА_1 про зупинення самочинного будівництва до одержання
дозволу на його проведення та притягнуто його до адміністративної
відповідальності.

Задовольняючи
первинний позов суд виходив з того,  що
відповідачем здійснено самочинне будівництво,
а тому збудована споруда підлягає знесенню. Разом з тим суд встановив,  що самочинна споруда не заважає позивачкам в
користуванні будинком,  оскільки рівень
інсоляції їх кімнати відповідає вимогам санітарних норм.

Судова
колегія не може погодитися з такими висновками суду,  оскільки вони зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судова
колегія вважає,  що висновки суду не відповідають
встановленим обставинам справи,  а тому у
суду не було правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Ухвалюючи
рішення про знесення гаражу суд виходив з того,
що він є самочинним будівництвом.
Однак одного факту того,  що
будівництво є самочинним без встановлення яким чином воно порушує права інших
осіб,  недостатнього для винесення
рішення про знесення цієї будівлі.

Відповідно
до  ст. . 48 Закону України „Про
власність" власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його
права,  хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків.

Суд
першої інстанції встановив,  що зведений
відповідачем гараж не затіняє вікна позивачок. Такий висновок суд зробив на
підставі протоколу № 64 проведення дослідження освітленості робочого
місця,  складеного Білоцерківською
міською санітарно-епідеміологічною станцією,
відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_1рівень освітленості в жилій
кімнаті відповідає вимогам БНіП-479 „природне та штучне освітлення". Інших
порушень їх права власності крім зниження інсоляції житлової кімнати позивачки
не наводили.

За
встановлених обставин,  які ніким не
оспорюються,  право власності позивачок
не порушується відповідачем,  а тому і не
підлягає захисту шляхом знесення самочинної будівлі.

Враховуючи
наведене,  судова колегія прийшла до
висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. не ґрунтуються на нормах матеріального права,  а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Рішення
суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1,  яке ним оскаржується,  не підлягає скасуванню,  оскільки доводів його незаконності в цій
частині апелянт судовій колегії не надав.

В іншій частині
рішення суду не оскаржується сторонами,  a
iomv    не було предметом перегляду судовою
колегією.

На підставі  ст.
48 Закону України „Про власність",
керуючись  ст.  ст.
303. 309 ЦПК України судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2006 року
змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В позові
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим
будинком шляхом знесення самочинно збудованого гаража відмовити.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення
може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання
касаційної скарги до Верховного Суду України .