Справа № 22-ц-1021/07 року                                                Головуючий
1 інстанції - Гайдук Л.П.
про вичнання права                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

23 квітня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого-судді
- Кіся П.В.,

Суддів - Кругової С.С, Пилипчук Н.П.,
при секретарі - Соколовій
А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2006 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що
проживав однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу з січня 1999 року по квітень 2006 року. За цей
період придбали автомобілі, домоволодіння, квартиру, побутову техніку та меблі.

В
судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав.

Відповідач позов визнала частково, пояснила, що мешкала
однією сім'єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з початку 2000 року, весною
2005 року відносини стали прохолоднішими, 06 жовтня 2005 року, коли вона
повернулася з відрядження, ОСОБА_1 повідомив, що їх відносини прериваються.
Будинок та квартиру вона придбала за власні кошти поза періодом їх сумісного
проживання однією сім"єю.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Суд вирішив визнати за ОСОБА_1 право
спільної загальної власності на холодильник, комп'ютер, кухонний гарнітур «Карина», один комплект м'якої
меблі у будинку по АДРЕСА_1, пральну машину, мікрохвильову піч, автомобіль
«Мерседес», 1982 року випуску, автомобіль «Гранд Черокі», 1995 року випуску. У
задоволенні позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на
домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1
та АДРЕСА_2 ОСОБА_1 відмовити.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2006 року і ухвалити нове судове рішення, яким визнати право
власності ОСОБА_1 на майно, яке набуте за час спільного проживання з
відповідачем.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на
порушення норм матеріального права.

Вказує, що суд невірно встановив період спільного
проживання позивача та відповідача.

2

Не погоджується з висновком суду про часткове задоволення
позову з тих підстав, що факт спільної праці позивача та відповідача недоведений суду.

Зазначає, що пояснення свідків містять інформацію про те,
що в домоволодінні проводилися будівельні роботи, які за своєю вартістю значно
перевищували первісну вартість будівлі.

Зауважує, що судом недостатньо досліджений предмет спору,
і відповідно, дана невірна правова оцінка.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу що
з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, та не заперечується сторонами, що 08 жовтня 1999 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, де ОСОБА_2 зазначена покупцем
незакінченого будівництвом житлового будинку який знаходиться в АДРЕСА_1. 27.10.2005
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, де ОСОБА_2
зазначена покупцем АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 просить визнати право спільної сумісної власності
на незакінчений будівництвом житловий будинок, квартиру, посилаючись на те, що
проживав однією сім'єю з відповідачкою без реєстрації шлюбу з січня 1999 року
по квітень 2006 року. В іншій частині його позов задоволений, в частині
задоволення позову рішення суду ніким не оскаржено.

Згідно ч. 1
ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_2 не заперечує, що мешкала однією сім"єю з
ОСОБА_1 в період з початку 2000
року по 06 жовтня 2005 року.

Відповідно до ч. 1
ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що норми ст.
60 - 62, 74 Сімейного
кодексу України не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли з
приводу придбання незакінченого будівництвом житлового будинку 08.10.1999 року, оскільки
зазначений кодекс набрав законної сили з 01.01.2004
року.

Відповідно до ч. 2,
ч. З ст. 331 ЦК
України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право   власності   або
користування   земельною  ділянкою
для

3

створення
об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також
документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2
ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивачем не надано доказів, які б давали можливість
зробити висновок, що з 01.01.2004
року та за період проживання його однією сім"єю з ОСОБА_2 збільшився
об"єм та вартість матеріалів, обладнання, які були використані в процесі
будівництва спірного незакінченого будівництвом житлового будинку, власником
яких є відповідачка. В суді першої інстанції не заявлялися клопотання про
витребування таких доказів, поважні причини чого відсутні.

Відмовляючи у позові в частині визнання права спільної
сумісної власності на квартиру суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів того, що на момент придбання спірної квартири 27.10.2005 року сторони ще
проживали однією сім"єю.

Відповідно до ст. 74
Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч. 2
ст. З Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Позивачем не надано доказів того, що станом на 27.10.2005 року сторони по
справі спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права
та обов'язки.

З пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, взагалі не вбачається
коли сторони припинили проживати однією сім"єю.

Судова колегія критично відноситься до пояснень свідка
ОСОБА_10 яка є
матір"ю позивача, зацікавлена в результатах розгляду справи.

АДРЕСА_2 є предметом нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 27.10.2005
року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Для придбання спірної квартири відповідачка на своє
ім"я отримала кредит 55
000 $ США, квартира є предметом договору іпотеки від 27.10.2005 року.

Позивачем не надано доказів того, що відповідачка мала
намір на набуття спільної сумісної власності з позивачем, що існували будь-які
перешкоди у відображенні його участі в придбанні квартири в договорі
купівлі-продажу спірної квартири при наявності такової.

Згідно ст. 17
Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною власністю, якщо інше не встановлене письмовою
угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що
об"єднались для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю,
якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного
визначається ступенем його трудової участі.

4

Позивач заявив вимоги про визнання права спільної
сумісної власності на на підставі того, що воно придбано за період сумісного
проживання з відповідачкою однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

Згідно ч. 1
ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог
і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимоги про визнання права спільної часткової власності на
майно придбане внаслідок спільної праці ОСОБА_1 не заявляв, тому за межами
позовних вимог позивача є висновок суду першої інстанції з цього приводу, разом
з тим, така помилка суду першої інстанції не призвела до неправильного
вирішення спору.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано
прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання права
спільної сумісної власності на домоволодіння та квартиру.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

В силу ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,
304, 307, 308, 313, 315. 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити Рішення Дзержинського районного суду м.  Харкова від 28 12.2006 року залишити без змін.

Ухвала   апеляційної   інстанції
набирає    законної   сили
з    моменту   її

проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох

місяців безпосередньо до Верховного Суду України.