УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

15
травня 2007 року                                                                                        м.
Харків

Колегія
суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого     Луспеника Д.Д.,

суддів:                    Колтунової АЛ.,                               Яцини
В.Б.,

Коваленко І.П.,                                 Швецової
Л.А.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання
дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 26 травня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від
13 жовтня 2004 року,

є становила:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В
обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з вини відповідача сімейне
життя не склалося, шлюб розпався. У судовому засіданні суду першої інстанції
позивачка доповнила позовні вимоги і просила визнати місце проживання
неповнолітнього сина ОСОБА_3, 1999 р. народження, з нею, гак як він потребує
материнської опіки.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним та відібрання у неї
дитини, посилаючись па те, що між ними шлюб розпався, відповідачка переїхала з
сином ОСОБА_3 проживати в інше місце, перешкоджає йому з дитиною спілкуватися.
Вважає, що місце проживання сина ОСОБА_3 слід визнати з ним, оскільки у нього є
для цього всі матеріальні, фінансові та житлові умови, останнім часом сип
фактично виховувався ним, до нього привик, а зміна умов життя може його
травмувати.

Справа №
220-кс-07

Головуючий у
першій інстанції: Куранін О.В.

Доповідач:
Лусненик Д.Д.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2004
року, позов ОСОБА_1 задоволений. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано,
визначено місце проживання ОСОБА_3, 1999 р. народження, з матір'ю.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені судові рішення та
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, районний суд
виходив з того, що шлюб між подружжям розпався, що визнав і відповідач, його
збереження буде суперечити їхнім інтересам. Визначаючи місце проживання
неповнолітнього сина ОСОБА_3 з матір'ю, суд виходив з того, що дитині в силі її
віку потрібна матеріальна опіка.

З даними
висновками суду погодився й апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
педостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення в частині розірвання шлюбу ухвалені з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги висновків суду в цій часі пні не
спростовують.

11 роте повністю погодитися з висновками суду не можна, оскільки до них
суди дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 336 ЦПК України (у редакції 1963 року) і п. 4
ст. 338 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з
передачею справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та
обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 19, 161 СК України при розгляді судом спорів щодо
місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Ухвалюючи
рішення по суті зустрічного позову ОСОБА_2. суди не звернули уваги на зазначені
вимоги сімейного законодавства, які направлені па захист інтересів дитини.

Суду першої інстанції необхідно було виконати положення ч. 2 ст. 121 ЦПК
України 1963 р. (ч. З ст. 45 ЦПК України 2004 р.) та залучити до участі у
справі орган опіки та піклування для надання письмового висновку відповідно до
ч. 5 ст. 19 СК України.

Крім цього, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зазначений суд не
звернув уваги на те, що суд першої інстанції фактично не вирішував зустрічного
позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки
таких висновків на порушення вимог ст. 203 ЦПК 1963 р. (зміст рішення суду)
немає ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення. Зазначивши про
визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1, суд тим самим вирішив заявлені
нею в судовому засіданні такі ж усні вимоги (а.с. 21). Проте, відповідно до
вимог ст. 137 ЦПК 1963 р. (ст. 119 ЦПК 2004 р.) позовні вимоги можуть бути
заявлені лише в письмовому вигляді.

Невирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,
згідно з п. 5 ст. 338 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування
судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Оскільки допущені судом порушення вимог процесуального та матеріального
права призвели до неправильного вирішення справи, постановлені судові рішення в
частині позові про визначення місця проживання дитини підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши
обставини, вирішив спір у відповідності до норм матеріального права, а
обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки
є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими
в судовому засіданні.

Також районному суду необхідно вирішити питання про склад осіб, які беруть
участь у справі, встановити дійсні права та обов'язки сторін і в залежності від
встановленого вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 336, пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 338, ст. 345 ЦПК України,
колегія суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області,

ухвалила :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2004 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2004 року в частині вирішення
позовних вимог про визначення місця проживання дитини скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначені судові
рішення в частині розірвання шлюбу залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.