Справа № 2-3017, 2007р.
РІШЕННЯ

И М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21
листопада 2007 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого судді:                                 О.В.
Копичинського

При
секретарі:
Є.Ф. Кузьменко

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору дарування частки нерухомого майна
удаваної угодою, про скасування державної реєстрації цього договору в Кримському Республіканському підприємстві „Бюро
реєстрації і технічної інвентаризації м. Євпаторії”, про
визнання недійсним договору купівлі-продажу частки нерухомого майна, про
відшкодування шкоди і судових витрат у справі,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору дарування Ѕ частки жилого будинку
АДРЕСА_1. удаваної угодою, про скасування державної реєстрації цього договору в
КРП „БРТІ м. Євпаторії”, про
визнання недійсним договір дарування Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1., про
відшкодування майнової шкоди в сумі 5.000гр., моральної шкоди в сумі 1.000гр. і
судових витрат у справі.

Позов мотивований тим, що вона є власником Ѕ частки зазначеного жилого
будинку, а ОСОБА_2 була власником другої Ѕ частки цього будинку. Згідно усної
домовленості між ними був визначений порядок користування цим будинком. В
2006р. відповідачка розповіла їй про намір продати свою Ѕ частку будинку, у
зв'язку з чим вона виказала бажання викупити цю частку. Але в липні 2007р. їй
стало відомо, що відповідачка оформила с ОСОБА_3 договір дарування своєї Ѕ
частки будинку, який було посвідчено нотаріусом 13.06.07р. В ході перевірки
цього факту вона дізналася, що фактично ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 свою Ѕ частку
за 10.000 доларів США, про що ними була написана розписка, у зв'язку з чим договір
дарування є удаваною угодою. Цими діями відповідачі порушили її переважне право
купівлі цієї частки будинку і заподіяли моральну шкоду.

Крім того, ОСОБА_2 вивезла з належних їй кімнат її особисті речі,
вартість яких складає 5.000гр., що також заподіяло їй моральну шкоду.

У судовому засіданні позивачка і її представник підтримали позовні
вимоги, які просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала з тих підстав, що з
причин важкого сімейного і матеріального становища вона взяла у ОСОБА_3 в борг
5.000гр. З метою повернути борг, вона вирішила продати ОСОБА_3 належну їй на
праві власності Ѕ частку жилого будинку АДРЕСА_1. У
зв'язку з цим вона пішла на консультацію до нотаріуса, яка порадила оформити
договір дарування тому, що вона не має права продавати свою Ѕ частку будинку. Позивачка
в спірному будинку не проживала протягом останніх трьох років і тому вона
оформила нотаріально на ОСОБА_3 договір дарування належної їй Ѕ частки будинку,
за які ОСОБА_3 сплатила їй 10.000 доларів США.

Після цього вона виїхала з цього будинку і взяла з собою шифонер і
диван, які належали за життя ОСОБА_4, яка у 2004р. подарувала їй цю Ѕ частку жилого будинку АДРЕСА_1, а інші речі, які належали
батькові позивачки, залишилися в цьому будинку.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала з тих підстав, що вона
дала в борг ОСОБА_2 10.000 доларів США, про що 05.06.07р. було складено
розписку. Вона хтіла купити у ОСОБА_2 належну їй Ѕ частку жилого будинку АДРЕСА_1, але коли вони пішли до нотаріуса,
та запропонувала оформити договір дарування, у зв'язку з чим вони ї оформили
цей договір нотаріально 13.06.07р.

Після того, як ОСОБА_2 виїхала з цього
будинку, вона винесла всі речі з будинку до літньої кухні, де вони і
знаходяться до теперішнього часу.

Приватний нотаріус ОСОБА_5, яка є 3-ю особою у справі, в судове
засідання не з'явилася з поважних причин і направила заяву про розгляд справи у
її відсутності на про заперечення проти позову з тих підстав, що при
посвідченні нею договору дарування Ѕ частки жилого
будинку АДРЕСА_1., укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 13.06.07р., їй не було
відомо про фактичну продажу цієї частки будинку, а.с.15.

Представник КРП «БРТІ м. Євпаторії», яке є 3-ю особою у справі, в судове
засідання не з'явився з поважних причин і направила заяву про розгляд справи у
її відсутності на про заперечення проти позову, а.с.14.

Заслухавши пояснення сторін, представника
позивачки, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи і надані
документи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є
власником Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1. на підставі свідоцтва про право
спадкування за законом, а.с.8, а відповідачка ОСОБА_2 була власником другої Ѕ
частки цього будинку на підставі договору дарування, посвідченого нотаріусом
01.09.04р., а.с.9,10,11.

13.06.07р. приватний нотаріус ОСОБА_5
посвідчила договір дарування Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1., укладеного між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а.с.11.

Але, з пояснень сторін і матеріалів справи
судом встановлено, що 05.06.07р. ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_2 10.000 доларів США за
куплену належну їй Ѕ частку зазначеного жилого будинку, про що вони написали
розписку в присутності свідків, а.с.12.

Після укладення зазначеного договору
дарування частки цього нерухомого майна, ОСОБА_2 виселилася із зазначеного
жилого будинку, а ОСОБА_3 вселилася в нього.

З зазначеного виходить, що відповідачі
виконали усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, якими є:
право відповідачки на продажу належної їй частки жилого будинку (ст.658 ЦК
України); факт передачі відповідачкою цієї частки будинку, ключів і технічної
документації позивачці (ст.662 ЦК України); технічний стан будинку (ст.673 ЦК
України); факт прийняття позивачкою частки жилого будинку, ключів і технічної
документації (ст.689 ЦК України); визначення сторонами продажної ціни частки
будинку (ст.691 ЦК України); факт оплати частки будинку за договором купівлі-продажу
(ст.692 ЦК України).

Враховуючи зазначене, а також встановлений
судом факт про те, що до укладення договору дарування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були
сторонніми особами і на період 05.06.07р. між ними не було таких стосунків, які
б могли спонукнути ОСОБА_2 безоплатно подарувати ОСОБА_3 належне їй нерухоме
майно, суд вважає за можливе визнати, що між ними фактично було укладено
договір купівлі-продажу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1., для приховання якого
вони уклали договір дарування.

Приймаючи до уваги зазначене вище суд
дійшов висновку, що зазначений договір дарування частки нерухомого майна є
удаваним правочином тому, що:

-відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України -
удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину,
який вони насправді вчинили;

-як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.14 постанови «Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними» від 28.04.78р. №3 - встановивши, що угода укладена з метою
приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК УРСР визнає, що сторонами
у кладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі.

*

Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України - якщо
буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами
щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У ч.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від
28.04.78р. №3 зазначено, що у тому разі, коли удавана угода суперечить
законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами
угоди із застосування наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони
мали на увазі.

Судом встановлено, що до 13.06.07р. жилий
будинок АДРЕСА_1. знаходився у спільній частковій власності позивачки і
відповідачки ОСОБА_2

Але 13.06.07р. відповідачі, без відома
позивачки, нотаріально уклали договір дарування Ѕ частки жилого будинку
АДРЕСА_1. з метою приховати договір купівлі-продажу цього нерухомого майна,
якій фактично було ними укладено 05.06.07р.

У цьому суд вбачає порушення вимог ст.362
ЦК України, згідно яким у разі продажу частки у праві спільної часткової
власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю.
Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово
повідомити інших співвласників про намір продати свою частку.

Але, як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пп.«г» ч.1 п.16 зазначеної вище постанови - саме по собі недодержання
вимог ст.114 ЦК УРСР (ст.362 ЦК України) при продажу учасником спільної
часткової власності частки сторонній особі не є підставою для визнання угоди
недійсною. У даному випадку співвласник вправі у межах установленого законом
строку вимагати переведення на нього прав і обов'язків покупця по укладеній
угоді;

-згідно ч.4 ст.362 ЦК України - у разі
продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного
права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього
прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупцю.

Так позивачка та її представник не довели
той факт, що позивачка пропонувала відповідачці ОСОБА_2 продати їй Ѕ частку
жилого будинку АДРЕСА_1., чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно
до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачка проти цих стверджень заперечувала.
Судом зазначені обставини не встановлені при розгляді справи.

Також, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
підтвердили, що позивачка не проживала в спірному жилому будинку і не
підтримувала ніяких відношень з ОСОБА_2

Крім того, позивачка та її представник не
довели той факт, що позивачка мала бажання і матеріальну можливість сплатити
відповідачці ОСОБА_2 за Ѕ частку жилого будинку АДРЕСА_1. саме суму 10.000
доларів США, за яку ця частка була продана відповідачці ОСОБА_3 Судом зазначені
обставини не встановлені при розгляді справи.

Також позивачка не зверталася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про переведення на неї прав і обов'язків покупця по договору
купівлі-продажу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1., яка фактично була укладена
між відповідачами 05.06.07р., і не вносила на депозитний рахунок суду грошову
суму, яку за договором повинна сплатити покупцю.

На підставі зазначеного вище суд дійшов
висновку про відсутність законних підстав на теперішній час для визнання
недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частки жилого будинку АДРЕСА_1., який було
фактично укладено між відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 05.06.07р.

У зв'язку з тим, що позовна вимога про
скасування державної реєстрації цього договору дарування Ѕ частку жилого
будинку АДРЕСА_1. в КРП „БРТІ м. Євпаторії” є похідною від зазначеного судового висновку, суд вважає за
необхідне відмовити і у задоволені позову в цій частині.

*

Вирішуючи позов в частині відшкодування
майнової шкоди, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України -
шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою,
яка її заподіяла.

Але, позивачка та її представник не надали
суду належних доказів тому, що спірне майно, що знаходилося в жилому будинку
АДРЕСА_1. на період оформлення договору дарування Ѕ його частки, належало на
праві власності позивачці, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно
до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачка ОСОБА_2 проти цих
стверджень заперечувала. Судом таких доказів не встановлено при розгляді
справи.

Крім того, з пояснень позивачки і
матеріалів справи судом встановлено, що після смерті свого батька ОСОБА_9
позивачка успадкувала за законом тільки належну йому Ѕ частку жилого будинку
АДРЕСА_1., про що 14.02.97р. їй було видано нотаріусом свідоцтво про право на
спадщину за законом, а.с.8.

Але на період відкриття спадщини позивачка
не проживала разом з спадкодавцем.

У зв'язку з цим суд не може визнати
позивачку власником майна, яке залишилося в жилому будинку АДРЕСА_1. після
смерті ОСОБА_9 тому, що згідно ст.533 ЦК УРСР, яка була чинною на період
відкриття спадщини, - предмети звичної домашньої обстановки і ужитку переходять
до спадкоємців згідно із законом, проживаючим спільно із спадкодавцем, якщо
вони проживали із спадкодавцем до його смерті не менше року.

Також позивачка та її представник не
надали суду належних доказів тому, що відповідачка ОСОБА_2 заволоділа спірним
майном. Відповідачка ОСОБА_2 проти цих стверджень заперечувала. Судом таких
доказів не встановлено при розгляді справи.

Крім того, відповідачі пояснили, що спірне
майно до теперішнього часу знаходиться у літньому будиночку садиби АДРЕСА_1..
де позивачка може забрати його в будь-який час.

Також, з пояснень позивачки і наданого
висновку Сакського МРВ від 17.08.07р. судом встановлено, що позивачка
зверталася до Сакського МРВ із заявою про заволодіння гр-кою ОСОБА_2 її майном,
але цей факт не знайшов свого підтвердження.

Крім того, позивачка та її представник не
надали суду належних доказів тому, що вартість спірного майна складає 5.000гр.
Відповідачі проти цих стверджень заперечували. Судом таких доказів не
встановлено при розгляді справи.

На
підставі зазначеного вище суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної
вимоги про відшкодування позивачці вартості спірного майна.

У зв'язку з цим ця позовна вимога не може
бути судом задоволена.

*

Вирішуючи позов в частині відшкодування
моральної шкоди, суд дійшов наступного.

Позивачка пояснила, що порушенням відповідачкою ОСОБА_2 її права
переважної купівлі частки жилого будинку і заволодінням її майном, їй було
заподіяно моральну шкоду.

Так відповідно до вимог ст.23 ЦК України -
моральна шкода полягає: в душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у
зв'язку з протиправною поведінкою відносно його самої і у зв'язку із знищенням
або пошкодженням його майна.

Але позивачка та її представник не довели
той факт, що позивачка зазначала таких душевних страждань, ступень яких дає
право на оцінку їх у грошовому еквіваленті, чим не виконали вимоги ст.10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачі проти
цих стверджень заперечували. Судом зазначені обставини не встановлені при
розгляді справи.

Також, з пояснень позивачки і тексту
позовної заяви, а.с.4, судом встановлено, що позивачка забезпечена особистим
житлом у Ленінському р-ні АРК., а Ѕ часткою спірного жилого будинку вона
користується тільки в періоди приїзду до с. Михайлівка Сакського р-ну для
відпочинку.

Крім того, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 підтвердили, що позивачка не проживала в спірному жилому будинку до
13.06.07р., коли між відповідачами було укладено договір дарування Ѕ частки
цього будинку.

Зазначене, на думку суду, свідчить про
відсутність у позивачки гострої потреби в користуванні всім жилим будинком.

Приймаючи до уваги зазначене вище, а також
висновок суду про відсутність доказів факту заволодіння відповідачкою майна
позивачки, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав вважати, що
позивачці було заподіяно моральну шкоду.

У зв'язку з цим ця позовна вимога не може бути
задоволена.

*

Враховуючи факт задоволення судом позову в частині визнання договору
дарування частки нерухомого майна удаваним правочином, судовий збір по який
було сплачено позивачкою в сумі 8гр.50коп., а.с.2, а також відповідно до вимог
ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2
на користь позивачки зазначені судові витрати.

На підставі зазначеного, а також враховуючі вимоги ст.88 цього Кодексу
про те, що позовні вимоги про компенсацію судових витрат у справі є похідними
від задоволення судом позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у
задоволені позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивачки інших
судових витрат, які були нею сплачені при подачі позову до суду, а.с.1,3.

*

На підставі ст.ст. 23,235,362,1166 ЦК
України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними» від 28.04.78р. №3, і керуючись ст.ст.
10,11,60,80,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Договір дарування Ѕ частки жилого будинку
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_5 13 червня 2007р., - визнати удаваним правочином.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені у справі судові витрати в сумі 8гр.50коп.

Позов в іншій його частині залишити без
задоволення.

*

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до Апеляційного суду АР Крим шляхом подачі до Сакського міськрайсуду
АРК заяви про апеляційне оскарження у 10-денний строк з дня проголошення
рішення і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: