Справа №22ц-1052/2007 р.                                               Головуючий
34                                                                       Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

ЗО серпня 2007
року колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста
Севастополя в складі: головуючого
-  Сімоненко В.М.  суддів
-  Володіної Л.В.,  Колбіної Т.П. при секретарі - Потапенко Т.В. за
участю     - позивачки ОСОБА_2

представника
позивачки - ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_1

представника
відповідача - ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення місцевого суду Гагарінського району м.  Севастополя від 11 червня 2007р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Н частку
квартири,  визначення порядку
користування квартирою та розподіл спільного майна,  та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розділ спільного сумісного майна ,  -

ВСТАНОВИЛА :

У
березні 2006р. ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 і ,  уточнивши свої вимоги,  просила визнати за нею право власності на Ч
частку квартири АДРЕСА_1,  визначити
порядок користування нею,  виділивши їй
кімнату площею 11, 89 кв.м під спальню та кімнату та 10, 5 кв.м.  під робочий кабінет. Просила також розділити
майно,  яке придбано ними з відповідачем
за час знаходження в шлюбі,  та
виділити,  гараж вартістю 51222
грн.,  кондиціонер вартістю 1500 грн. та
інші речі загальною вартістю 6260 грн.

Вимоги
мотивовані тим,  що з 01.Об.2001р. по
23.08.2006р. вона знаходилась з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі,  після розірвання якого їх спільно нажите
майно підлягає розділу. Вказує,  що
домовленості про добровільний розділ майна між нею та відповідачем не
досягнуто.

У серпні
2006р. ОСОБА_1 подав зустрічний позов і просив розділити спільне сумісне майно
подружжя,  виділити йому квартиру
АДРЕСА_1,  а позивачці - автомашину КІА RIO,
гараж в ГК "Лівадія"

Рішенням
місцевого суду Гагарінського району М. Севастополя від 11.06.2007р. позов
ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволені частково.

Постановлено
визнати право власності сторін на спірну квартиру на Н частину за кожним,  визначити порядок користування
квартирою,  виділивши ОСОБА_2 в
користування кімнати площею 11, 89 кв.м.
та 9, 72 кв.м. з оформленням на її ім'я окремого лицьового рахунку,  в користуванні ОСОБА_1 залишити кімнату
площею 17, 52 кв.м. ,  інші приміщення
залишити в спільному користуванні.

Виділено
у власність ОСОБА_1 гараж НОМЕР_1 в ГК "Лівадія та майно на загальну суму
11185 грн.,  та у власність ОСОБА_2
виділено автомашину КІА RIO та майно на загальну суму 11180 грн.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та
відмовити позивачці в частині її позову про визнання  права
власності  на Ч     частину
спірної  квартири  та

встановлення
порядку користування нею,  та виділити
йому у власність спірну квартиру а також набір меблів,  газову плиту,
витяжку,  систему очищення
води,  бойлер та кухонний куточок. Вимоги
мотивує тим,  що суд порушив норми
матеріального та процесуального права.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді -
доповідача,  пояснення ОСОБА_1 та його
представника,  які підтримали апеляційну
скаргу,  думку ОСОБА_2 та її
представника,  які згодні з рішенням
суду,  дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом
встановлено,  підтверджується матеріалами
справи,  що сторони за час шлюбу придбали
наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 вартістю,
згідно висновку оцінки майна від 20 січня 2006 року,  261 370 гривень,  автомобіль Кіа RIO,  вартістю 51 201 грн.,  гараж НОМЕР_1,  розташований у ГК "Лівадія",  вартістю 51 222 грн.,  а також речі побутового призначення,  меблі,
вартістю 22 365 грн.

Ухвалюючи
рішення в частині визнання права власності на Ч частку квартири за
сторонами,  суд виходив з того,  що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами у
період шлюбу і належить їм на праві загальної сумісної власності в рівних
долях.

З такими
висновками суду судова колегія не погоджується,
оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам
справи.

Згідно
зі ч.1  ст. 61 ЦПК України
обставини,  визнані сторонами та іншими
особами,  які беруть участь у справі,  не підлягають доказуванню.

Відповідно
до ч.1  ст. 60 СК України,  майно,
придбане подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно
до п.1 ч.1,  ч.1  ст. 57 СК України майно набуте особою до
шлюбу є його особистою приватною власністю.

Якщо у
придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошті,  що належали одному з подружжя,  то частка у цьому майні,  відповідно до розміру внеску,  є його особистою приватною власністю.

Сторони
визнають,  що спірна квартира придбана за
04.10.2001 року на ім'я ОСОБА_1 за 10 500 доларів США.

У суді першої інстанції (а.с. 153) та в судовому засіданні

Апеляційного суду 23 серпня 2007 року позивачка не оскаржувала факт

придбання спірної квартири за рахунок власних коштів відповідача в

розмірі б 600 доларів США,  отриманих від продажу квартири АДРЕСА_2,  яка була його дошлюбним майном.  З цим фактом погодився і відповідач.

Доводи
позивачки про те,  що спірна квартира
придбана також за рахунок її власних коштів доказами не підтверджені. А тому
судова колегія приходить до висновку,  що
кошти в розмірі 3900 доларів США,  які вкладені в придбання квартири,  є спільними коштами сторін.

Враховуючи
викладене,  судова колегія приходить до
висновку,  що за ОСОБА_1 слід визнати
право власності на 4/5 частки квартири АДРЕСА_1,  а за ОСОБА_2 1/5 частку зазначеної квартири.(
3900:2=1950,  що складає 1/5 частку
вартості квартири,  1950+6600= 8550,  що складає 4/5 вартості квартири).

Судова
колегія,  керуючись  ст. 71 СК України,  погоджується з висновком суду про
необхідність визначення порядку користування квартирою Аї між сторонами.

Відповідно
плану,  квартираАДРЕСА_1 складається з
трьох роздільних кімнат,  (а.с. 148).

Враховуючи
частки,  які належать сторонам,  суд вважає можливим передати у користування
ОСОБА_1 кімнати площею 17, 52  кв.м. ,   11, 89
кв.м.   з лоджією  6, 29
кв.м. ,   у користування

ОСОБА_2  передати  кімнату
площею 10.05 кв.м.  Інші приміщення залишити у спільному користуванні.

Сторонами
не оскаржується рішення у частині присудження автомобіля та гаража.

Доводи
апеляційної скарги,  що суд неправильно
провів розподіл речей побутового призначення та меблі,  судова колегія не приймає до уваги,  оскільки порушень норм матеріального та
процесуального права та прав сторін при ухваленні рішення у цієї частині не
встановлене.

При
розподілу речей побутового призначення та меблі судом першої інстанції допущена
арифметична помилка,  яка підлягає
виправленню у порядку  ст. 219 ЦПК
України.

Враховуючи
викладене,  судова колегія приходить до
висновку,  що рішення суду,  в частині розподілу квартири та визначення
порядку користування,  підлягає
скасуванню з ухваленням у цієї частині нового рішення,  у іншої частині рішення підлягає залишенню
без змін,  оскільки порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є підставами для скасування рішення,
не встановлене.

Керуючись  ст.
ст.  303-316,  судова колегія,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
місцевого суду Гагарінського району м.
Севастополя від 11 червня 2007р.в частині розподілу квартири АДРЕСА_1 та
визначення порядку користування нею скасувати. Ухвалити у цієї частині нове
рішення.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 4/5 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності за на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1.

Визначити
порядок користування квартирою АДРЕСА_1. Передати у користування ОСОБА_1
кімнати площею 17, 52 кв.м. ,  11, 89
кв.м.  з лоджією 6, 29 кв.м.

У
користування ОСОБА_2 передати кімнату площею 10, 05 кв.м.

Інші приміщення
залишити у спільному користуванні.

В іншої частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.