Справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

06.03.2007 р.                                                                                              м.
Гола Пристань

Голопристанський
районний суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,
при секретарі - Білоус І.А.,

з участю сторін
- ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, представників сторін - ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору купівлі-продажу автомашини відбувшимся,
визнання його спільною власністю подружжя та розділу на дві частини, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулася із вище вказаним позовом до ОСОБА_2, який в судовому
засіданні підтримала і пояснила , що з відповідачем перебуває у зареєстрованому
шлюбі з 18.10.2003 року. Від шлюбу має доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
яка проживає з нею.

За період сумісного проживання з відповідачем придбали у гр. ОСОБА_3
автомобіль ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 випуску
1991 року за кошти, які одержала у зв"язку із народженням дитини. Вартість
автомобіля складає 7 300 гр., з яких 5 000 гр. - це гроші, які отримала при
народженні дитини в розмірі 8 000 гр. Договір купівлі продажу автомобіля
підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_3 Доручення на автомобіль ОСОБА_3
надав ОСОБА_2

Просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля між нею, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відбувшимся, визнати автомобіль ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 випуску 1991 року
спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з відповідача на її користь 5
000 гр. від вартості автомобіля, оскільки ці гроші є державною допомогою у
зв"язку із народженням дитини.

Від позовних
вимог в частині суми автомобіля, яку визначила як

спільну сумісну
власність подружжя, що складає 1150 гр., відмовилась і ця

відмова прийнята
судом, провадження в цій частині закрито ухвалою суду від

06.03.2007 року.

Представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала і

просила їх задовольнити, стягнувши
з відповідача також судові витрати.

Відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги в частині визнання

договору купівлі-продажу автомобіля
відбувшимся визнав і пояснив, що

дійсно продав автомобіль ОСОБА_2,
пізніше на вимогу матері ОСОБА_1 написав розписку. При продажу автомобіля
ОСОБА_1присутньою

не була. Вартість автомобіля
складала 7 300 гр., які повністю отримав від

ОСОБА_2, притензій до
покупця не має.

Відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково і

пояснив, що машину купив особисто
у  ОСОБА_3, без дружини, на  гроші,

які позичив у знайомого ОСОБА_7 в
сумі 7070 гр., про що уклали

розписку. Згідно
розписки борг повинен був  повернути
протягом року, в

строк до
18.10.2006 р., вразі неповернення
боргу, машина  ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 переходить у
власність ОСОБА_7. Гроші, які були отримані у

зв"язку із
народженням дитини, на покупку автомобіля не брав.  В частині

визнання
договору купівлі-продажу автомобіля відбувшимся заперечень не

має. Вважає даний автомобіль особистою власністю, який
придбав за власні

кошти, тому в
іншій частині позовні вимоги не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала і пояснила, що
надані позивачем доводи в обгрунтування своїх вимог не відповідають дійсності,
оскільки як було встановлено ОСОБА_2 купив автомобіль у ОСОБА_3, взявши у боргу
у знайомого ОСОБА_7 7070 гр., що підтвердужється розпискою. Як пояснив сам ОСОБА_7, він приймав
участь у купівлі автомобіля і в його присутності ОСОБА_1 віддав гроші за
автомобіль ОСОБА_3 При цьому, 18.10.2005 р.,
ОСОБА_1 присутньою не була, ніякої участі в купівлі автомобіля не приймала.
Розписка, представлена ОСОБА_1 датована 12.09.2006 року, але в цей час подружжя
ОСОБА_1 вже спільно не проживали. Як пояснив ОСОБА_3 автомобіль продав ОСОБА_2
і від нього отримав гроші. Взагалі розсписку написав на прохання матері ОСОБА_1
0., тобто дана розписка не відповідає дійсності. Вважає, що розписка, яку надав
ОСОБА_2 ОСОБА_7 і яка підтверджує його грошовий борг перед ним, є доказом того,
що ніяких "дитячих" грошей на купівлю автомобіля ОСОБА_2 з сім"ї
не брав. ОСОБА_1 не надала доказів про те, що гроші в розмірі 7 300 гр. лежали
в домі і що без її дозволу чоловік взяв і купив на них автомобіль. Вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити. Просить суд зняти арешт з вказаного
автомобіля.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу
майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Як було встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 08.10.2003 року,
донька ОСОБА_6 народиласьІНФОРМАЦІЯ_1, згідно наданих свідоцтв.

Факт придбання автомобіля ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 у
ОСОБА_3 підтверджується сторонами, а також наданою ОСОБА_3 розпискою. Вартістю
автомобіля також визнана сторонами і згідно розписки складає 7 300 гр. Тому,
суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ 1102
відбувшимся, поклавши в основу надану розписку.

На думку суду автомобіль ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 випуску
1991 року є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, оскільки він
придбаний під час перебування в шлюбі.

Якщо договір купівлі-продажу було укладено без участі ОСОБА_1, все одно він є
спільною сумісною власністю подружжя.

Суд не приймає доводи відповідача ОСОБА_2 в частині того,
що автомобіль є його особистою власністю, оскільки він взяв у борг гроші на
купівлю автомобіля у ОСОБА_7 і ці кошти не є спільною власністю подружжя, тому
що, якщо навіть цей факт дійсно мав місце і гроші були взяті на купівлю
автомобіля у борг, відповідно до діючого законодавства гроші взяті у борг одним
з подружжя також є спільною власністю подружжя.

Суд вважає, що позивачем не було
проведено факт того, що
на купівлю автомобіля була взята саме виплачена грошова компенсація при
народженні дитини у розмірі 5 000 гр., а покази свідків суд не може визнати
належним доказом в даних правовідносинах в порядку с. 218 ЦК України.

З огляду на вище
наведене, оскільки даний автомобіль є сумісною власністю подружжя, вартість
якого визнана сторонами, виходячі з рівності часток кожного з подружжя у
спільному майні, суд вважає за необхідне

стягнути на
користь позивача половину вартості автомобіля, яка буде

складати 3 650
гр., автомобіль при цьому залишити відповідачу ОСОБА_2

При вирішенні питання про сплату
одному з подружжя частини вартості

автомобіля, суд
виходить з того, що на його придбання були витрачені

кошти, які були
у спільній сумісній власності подружжя.

Судові витрати
підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 в порядку ст. 88 ЦПК україни.

Керуючись
ст. ст. 60, 61, 62, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. 218 ст. 364,
368, 370 ЦК України,
ст. ст. 10, 60, 88, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 випуску 1991
року між ОСОБА_2, ОСОБА_1та ОСОБА_3відбувшимся.

Визнати автомобіль ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 випуску 1991 року
спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1Ч частину вартості автомобіля у розмірі
3 650 (три тисячі шістьсот п"ятьдесят) гривень;

понесені витрати
на юридичну допомогу у розмірі 100 (сто) гривень; судовий збір у розмірі 51
(п"ятьдесят одної)гривні; витрати з інформаційно-технічного забезпечення
процесу у розмірі 30 (тридцять)гривень;

Всього :  3 831 (три тисячі вісімсот тридцять одна)
гривня.

Автомобіль  ЗАЗ 1102 НОМЕР_1 випуску 1991
року залишити ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Херсонської області, шляхом подачі до районного суду протягом 10 днів заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана протягом 20 днів
після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження
було подано, але апеляційна скарга не була подана в строк встановлений  ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає
законної сили після закінчення  цього
строку.