Справа № 22-2171/2007 р.
Рішення ухвалено під головуванням Овсюк Є.М.

Доповідач: Іващук В.А.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2007
року                                                                                          м.
Вінниця

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в
складі: головуючого : Іващука В.А. суддів: Колоса С.С., Ковальчука О.В., при
секретарі: Яблонській І.Л.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, з
участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування частиною будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 липня 2007 року ,

встановила:

Рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 липня 2007 року позовОСОБА_1. задоволено
повністю.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд через неповне з'ясування обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом
норм процесуального права.

У доводах
апеляційної скарги посилається на те, що судовим рішенням його позбавлено
фактично права власності на належну частину будинку оскільки він позбавлений
можливості розпоряджатися нею. Вказує, що спір може бути вирішений лише в
результаті реального розподілу будинковолодіння в натурі.

Зазначає, що суд
мав можливість з урахуванням всіх обставин відійти від рівності часток з
виплатою грошової компенсації на користь позивача.

Зазначає також,
що судом неправомірно відхилено його клопотання про призначення повторної
судової будівельно-технічної експертизи, оскільки висновки проведеної
експертизи суперечать діючим будівельним та санітарним нормам.

У доводах
посилається, що суд не взяв до уваги те, що у нього немає іншого житла, а
уОСОБА_1. окрім
спірної частини будинку є ще й інше житло, а саме 2-х кімнатна квартира по вул.АДРЕСА_2

Посилається на
те, що рішення суду немотивоване, що також є підставою для його скасування.

Позивач третя
особа на стороні позивача у своїх запереченнях на апеляційну скаргу заперечують
доводи апеляційної скарги та посилаючись на необґрунтованість і безпідставність
цих доводів, просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Судом першої
інстанції встановлено, що співвласниками будинковолодінняАДРЕСА_1 є ОСОБА_1.,
якому належить 27/100 частки, ОСОБА_2якому належить 27/100 частки та ОСОБА_3.,
якій належить 23/50 частки.

За договором
дарування частини будинку від 23 лютого 2004 року у приватну власністьОСОБА_3відійшли
житлові кімнати 1-5, 1-6, 2-4, житловою площею 35,3 кв. м., передпокій 2-1,
ванна 2-2, кухня 2-3, ґанок, балкон, погріб П/А1.

Зазначених
обставин сторони у справі не оспорюють.

За встановлених
обставин та виходячи із правил ст.358 ЦК
України, з врахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи
№1691/1692 від 7 грудня 2006 року, суд задовольнив позов, дійшов висновку про
можливість встановлення порядку користування 54/100 частини
будинковолодіннАДРЕСА_1 між співвласниками, виділивши в користування ОСОБА_1.
кімнату 1-3 житловою площею 6,3 кв.м та вбудовану шафу 1-4, а ОСОБА_2 виділити
в користування кімнату 1-7 житловою площею 8,6 кв.м. Підсобні приміщення: кухню
1-9, коридор 1-8, ванну 1-2, передпокій 1-1, тамбур 1, погріб п/а, вигрібну яму
в-1/я, частину огорожі №1, ворота №2, хвіртку №3 залишити в спільному
користуванніОСОБА_1. таОСОБА_2.

Задовольняючи
позов суд першої інстанції виходив зокрема також і з порядку користування
житловим приміщенням, який склався на протязі часу між ОСОБА_1. та ОСОБА_2

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін з наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно
матеріалів справи в червні 2006 року позивач звернувся із первісними вимогами
про встановлення порядку користування частками в будинкуАДРЕСА_1. Ухвалою
Ленінського районного суду м.Вінниці від 23 червня 2006 року за цим позовом
відкрито провадження у справі (а.с.18).

У вересні 2006
року ОСОБА_1. подав заяву про зміну позовних вимог, де посилаючись на
неможливість спільного користування спільним будинком з відповідачем, просив
виділити в натурі його частку, а саме 27/100 частки будинку, врахувавши порядок
користування приміщеннями будинку, який фактично склався (а.с.24,25).

В березні 2007
року ОСОБА_1. звернувся в суд із заявою про зміну позовних вимог, де
посилаючись на те, що оскільки згідно судової будівельно-технічної експертизи
від 7 грудня 2006 року для реального розділу в натурі частин будинку необхідно
проводити переобладнання та добудови, а коштів він та відповідач не має, тому
він вимушений повернутися до первинних позовних вимог про встановлення порядку
користування частиною будинку.

Відповідач
ОСОБА_2не звертався до суду із будь-якими самостійними вимогами щодо будинку,
який знаходиться у спільній частковій власності сторін.

Суд першої
інстанції, розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, тому дійшов вірного висновку та підставно задовольнив позов.

Відповідно ч.1
ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний
суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із
зазначеного доводи апеляційної скарги не є такими, що спростовують висновки
суду і не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відповідно ч.3
ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою
для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Доводи
апеляційної скарги про позбавлення його права на частину належного йому будинку
не відповідають дійсності, оскільки суд вирішив питання відповідно до вимог
Закону, а саме ст. 358 ЦК
України, якою визначено, що право спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок
володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Виходячи із цих
положень, у разі недосягнення такої згоди спір може бути вирішений судом.
Відповідно правилам ч.3 вказаної статті ЦК України кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна
в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вбачається, що
при умові рівності часток будинку уОСОБА_1. таОСОБА_2., останньому у
користування виділено житлову кімнату більшу за розміром ніж позивачу, про що
позивач і ставив питання перед судом. Інші приміщення залишені в спільному
користуванні. За таких умов не можна вважати, що права відповідача порушені.

За цих же
обставин та враховуючи межі заявлених в суді першої інстанції вимог, не можна
визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо можливості судом
вирішення спору шляхом реального розподілу будинковолодіння в натурі,   а
також щодо можливості суду, при вирішенні питання про розділ в натурі
будинку, виділення в натурі частки,
відійти від рівності часток   з виплатою
компенсації.

Не вбачається із
матеріалів справи, що суд відхиляв клопотання відповідача про призначення
повторної експертизи, на що посилається апелянт у доводах апеляційної скарги.
Крім цього позивач змінив свої вимоги про реальний розподіл будинку в натурі на
вимоги про встановлення порядку користування будинком, а тому не було
необхідності призначати експертизу за питаннями що є обов'язковими при
реальному розділі в натурі будинку. Відповідач же із самостійними позовними
вимогами до суду не звертався. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині
також не можна визнати обґрунтованими.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не

спростовують.

Відповідно ч.2
ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду
першої інстанції є правильним та справедливим і ухвалено    з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1, п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1,315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 липня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набуває
законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному
порядку на протязі двох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду
України.