Справа № 22ц-2186/07                                        Головуючий
у 1-й інстанції Разумовська О.Г.
40                                                          Доповідач
апеляційного суду Славгородська П.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

4 грудня  2007 року колегія суддів  судової палати  в
цивільних  справах апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Славгородської Н.П.,

суддів:
Базовкіної Т.М. ,  Мурлигіної О.Я.,

при секретарі
Бобуйок І.Ф.,  за участю:

·
позивача ОСОБА_1,

·
представників відповідача ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за  апеляційною
скаргою товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Паритет» (далі -
ТОВ фірма «Паритет») на рішення
Заводського  районного суду
м.  Миколаєва від 29 вересня 2007 року
за  позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірма
«Паритет» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  заборгованості по заробітній платі,  грошової компенсації за невикористану
відпустку,  відшкодування моральної
шкоди,  визнання недійсним запису про
звільнення,  про видачу дублікату
трудової книжки,

УСТАНОВИЛА:

27 квітня 2007
р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ фірма «Паритет» про поновлення на
роботі,  визнання недійсним запису в
трудовій книжці про звільнення та про видачу дублікату трудової книжки.

Позивач
зазначав,  що з 14 травня 2002 р.
працював на посаді менеджера Миколаївського філіалу ТОВ фірма «Паритет». 30
липня 2004 р. він був звільнений з роботи наказом № 242 від 29 липня 2004 р. за
п. 7  ст.
36 КЗпП України у зв'язку з набранням законної сили вироком суду,  яким його було засуджено до позбавлення волі.
В подальшому вирок місцевого суду був скасований,  а справа направлена для проведення
додаткового розслідування,  у відношенні
його змінена міра запобіжного заходу на підписку про невиїзд і звільнено з-під
варти з залу суду. Постановою слідчого від 25 грудня 2006 р. кримінальна справа
була закрита за недоведеністю його участі у вчиненні злочину. 1 травня 2007 р.
він звернувся до відповідача з вимогою поновити його на роботі та видати дублікат
трудової книжки без запису про звільнення,
направив заяву поштою. Відповідач листом відмовив йому,  мотивуючи відсутністю законних підстав.

Посилаючись
на викладене та  ст.  6 Закону України від 1 грудня 1994 р. №
266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,  досудового слідства,  прокуратури і суду»,  позивач просив про задоволення його позову.

У серпні
2007 р. позивач пред'явив позовні вимоги про стягнення заборгованості по
заробітній платі,  грошової компенсації
за невикористану відпустку,
відшкодування 60000 грн. моральної шкоди у зв'язку з порушенням відносно
нього трудового законодавства.

У
судовому засіданні позивач в усній формі заявив позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
викликаного затримкою

2

видачі трудової книжки,  за період з січня 2006 р.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 29 вересня 2007 р. позов задоволено частково: поновлено ОСОБА_1 на посаді
менеджера ТОВ фірма «Паритет»,  стягнуто
на користь позивача з відповідача 9486 грн. 68 коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  190 грн. 35 коп.
компенсації за невикористану відпустку та 1000 грн. моральної шкоди,  а всього 10677 грн. 03 коп. Визнано недійсним
запис № 26 від 30.07.2004 р. в трудовій книжці на ім'я ОСОБА_1 НОМЕР_1 про
звільнення з роботи в зв'язку з набранням вироку законної сили,  яким його засуджено і який виключає
можливість продовження службових обов'язків за п. 7  ст.  36
КЗпП України та зобов'язано відповідача видати позивачу дублікат трудової
книжки без запису про звільнення. В позовних вимогах про стягнення
заборгованості по заробітній платі відмовлено.

В
апеляційній скарзі ТОВ фірма «Паритет» просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування
норм права.

Заперечуючи
проти апеляційної скарги,  ОСОБА_1 вказує
на необґрунтованість доводів скарги.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги про поновлення на роботі,
суд виходив з того,  що
вирок,  яким було засуджено ОСОБА_1 до
позбавлення волі,  не набрав законної
сили,  був скасований,  в зв'язку з цим відповідач не мав законних
підстав для звільнення позивача,  а тому
згідно  ст.  235 КЗпП України він підлягає поновленню на
роботі.

Проте з такими
висновками суду погодитися не можна.

Так з
матеріалів справи вбачається,  що вироком
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 29 липня 2004 р. ОСОБА_1 був засуджений по
ст.  191 ч. 5,   ст.
190 ч. 4 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 28 жовтня 2004 р. вирок суду був залишений без
змін.

Таким
чином,  вирок суду набрав законної сили
28 жовтня 2004 р. Тому у
ТОВ фірма «Паритет»,  де працював
позивач на посаді менеджера Миколаївського філіалу,  були підстави для звільнення його за п.
7  ст.
36 КЗпП України. Те,  що наказ про
звільнення позивача був виданий 29 липня 2004 p.,
тобто днем винесення вироку,  а не днем набрання ним законної сили - 28
жовтня 2004 р.,  не свідчить про його незаконність.

З
матеріалів справи також вбачається,  що
23 вересня 2005 р. в касаційному
порядку ухвала апеляційного суду була скасована,  а справу направлено на новий апеляційний
розгляд. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2005 р.
вирок суду у відношенні ОСОБА_1 був скасований,
а справу повернуто прокурору для проведення додаткового
розслідування,  міру запобіжного заходу у
відношенні нього у вигляді взяття під варту змінено на підписку про невиїзд та
звільнено з-під варти із залу суду. Постановою слідчого відділку Ленінського РВ
ММУ від 25 грудня 2006 р. кримінальна справа у відношенні ОСОБА_1 була закрита
за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

Згідно  ст.  6
Закону України від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування
шкоди,  завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства,  прокуратури
і суду» громадянин,  звільнений з роботи
(посади) у зв'язку з незаконним засудженням,
має бути поновлений на колишній роботі (посаді),  а в разі неможливості цього (ліквідація
підприємства,  установи,  організації,
скорочення посади,  а також
наявність інших передбачених законом підстав,
що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано
державною службою зайнятості іншу підходящу роботу.

3

Враховуючи
викладене,  суд повинен був вирішувати
позовні вимоги про поновлення на роботі на підставі зазначеною Закону,  а не норм трудовою законодавства.

Згідно
наданих відповідачем апеляційному суду документів посада менеджера,  яку займав позивач скорочена наказом
директора ГОВ фірма «Паритет» № 259 від 24 грудня 2004 р.

За
такого колегія судців приходить до висновку про неможливість поновлення
позивача на колишній посаді у зв'язку з її скороченням,  а тому позивача необхідно визнати звільненим
за скороченням штату працівників з 13 січня 2007 року,  тобто з дня звернення до відповідача із
заявою про поновлення на роботі,  та
зобов'язати ТОВ фірма «Паритет» внести в дублікат його трудової книжки
відповідний запис.

Ухвалюючи
рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 заробітку за час вимушеного прогулу з
січня 2006 р. по день ухвалення рішення,
суд не навів мотивів чому дійшов такого висновку.

Позивач
просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного
прогулу,  викликаного затримкою видачі
трудової книжки,  за період з січня 2006
р. При цьому позивач посилався на те,  що
після скасування апеляційним судом вироку та звільнення його з-під варти він
звертався до відповідача за отриманням трудової книжки,  в чому йому було відмовлено.

Згідно
наданої апеляційному суду заяви ОСОБА_1 на ім'я директора ТОВ фірма «Паритет»
від 25 січня 2006 р. він просив звільнити його з роботи за власним бажанням та
видати трудову книжку. Як пояснили представники відповідача,  позивачу було відмовлено у зміні формулювання
причини звільнення,  оскільки по кримінальній
справі ще не було прийнято рішення,  а
трудова книжка була видана у той же день,
але позивач відмовився розписатися за її отримання. Зазначене
підтверджується актом від 25 січня 2006 р.

Сам
позивач про час отримання трудової книжки зазначав в запереченнях на апеляційну
скаргу - липень 2007 р.,  в судовому
засіданні апеляційного суду - серпень 2007 р. Тоді як,  з матеріалів справи вбачається,  що копія трудової книжки була додана ОСОБА_1
до позовної заяви від 26 квітня 2007 р.

За таких
обставин,  колегія суддів дійшла
висновку,  що відсутні передбачені ч.
4  ст.
235 КЗпП України підстави для стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,  викликаного
затримкою видачі трудової книжки.

Пред'являючи
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди,  ОСОБА_1 посилався на те,  що допущені відповідачем відносно нього порушення
трудового законодавства призвели до моральних страждань у зв'язку з відсутністю
коштів для існування.

Задовольняючи
дані позовні вимоги,  суд виходив з
того,  що позивачу заподіяна моральної
шкода незаконним звільненням.

Між
тим,  позивачу завдана моральна шкода
іншими порушеннями його трудових прав,  а
саме,  несвоєчасною виплатою компенсації
за невикористану відпустку,  відмовою у
видачі дублікату трудової книжки та зміни причин його звільнення з роботи.

Судова
колегія вважає,  що 1000 грн. буде достатньою
сумою для компенсації ОСОБА_1 такої шкоди.

Оскільки
висновки суду в зазначеній частині позовних вимог не відповідають обставинам
справи та нормам матеріального закону,
то відповідно до п. п.3,  4  ст.
309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню і
ухваленню нового рішення.

Що
стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній
платі,  компенсації за невикористану
відпустку,  визнання недійсним запису в
трудовій книжці про звільнення за п. 7
ст.  36 КЗпП України,  про видачу дублікату трудової книжки,  то в цій частині рішення ухвалено у
відповідності до норм матеріального права,
а тому підстав для його скасування не вбачається.

4

Керуючись
статтями 303,  309,  316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Паритет» задовольнити
частково.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 29 вересня 2007 року в частині поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити.в цій
частині нове рішення.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
викликаного затримкою видачі трудової книжки відмовити.

Вважати
ОСОБА_1 звільненим з посади менеджера за п. 1
ст.  40 КЗпП України у зв'язку із
скороченням штату працівників з 13 січня 2007 року та зобов'язати товариство з
обмеженою відповідальністю фірма «Паритет» внести в дублікат його трудової
книжки відповідний запис.

Стягнути
з товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Паритет» на користь ОСОБА_1
1000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині
вказане рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду
України.