Справа № 22-7729
Головуючий у 1-й інстанції:
Доповідач: Прокопчук
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  МІСТА КИЄВА
м. Київ, МСП,  вул. Володимирська, 15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2007 року  Колегія суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного

суду м. Києва в
складі головуючого: Прокопчук
Н.О. суддів: Ратнікової
В.М., Семенюк Т.А. при секретарі:
Зражевській Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»,3-я особа голова правління ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» Капустін Віктор Володимирович про поновлення
на роботі .стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, коштів у розмірі
премії та винагороди та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 04
червня  2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва від 04
червня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись
із вказаним рішенням ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на
те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, суд безпідставно не
врахував, що йому не було запропоновано іншої роботи, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог у повному обсязі.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення осіб, що з"явилися в судове засідання,
розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого по справі рішення в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відмовивши у
задоволенні позовних вимог, суд виходив з того ,що звільнення позивача з роботи
відбулося з дотриманням трудового законодавства і підстави для його поновлення
на роботі та стягнення Середнього заробітку і моральної шкоди відсутні. Вимоги
про стягнення премії та винагороди понад розміри встановлені у відповідних
наказах про преміювання, суд вважав безпідставними.

Такий висновок
суду ґрунтується на вимогах закону,
доказах ,досліджених у судовому засіданні ,яким надана належна правова
оцінка і є правильним.

Як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом позивач працював у ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» з 17.02.2000
року на посадах : головного

спеціаліста, заступника начальника відділу з правової
роботи , заступника
начальника відділу по роботі з проблемними активами ,головного фахівця - відділу
проблемних активів Управління безпеки банку (а. с. 8-9).

На підставі
наказу № 499-к
від 10.10.2006 року він
був звільнений з роботи з 16.10.2006
року по п.1 ст.40 КЗпП України (
а.с. 3-6).

Відповідно до
роз"яснень п.19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про
практику розгляду судами трудових спорів "
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП
України, суди зобов'язані з"ясувати чи дійсно у відповідача мали місце
зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація реорганізація або
перепрофілювання підприємства, установи, організації , скорочення
чисельності або штату працівників ,чи додержано
власником або уповноваженим органом норм законодавства ,що регулюють
вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і
праці, проте що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник
чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його
згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі , організації, чи
не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на
роботі та чи попереджався він за 2
місяці про наступне звільнення.

Судом першої
інстанції ретельно перевірено дотримання відповідачем зазначених вимог і
правильно встановлено, що
відповідачем додержано порядок
вивільнення працівника, врегульованого
статтями 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Відповідачем
доведено належними та допустимими доказами ,що в підприємстві дійсно мало місце
скорочення чисельності працівників .
Позивач в установленому порядку був персонально повідомлений про наступне
звільнення відповідно до наказу №
180 к від 26.04.06 року.
Відповідач про наступне вивільнення позивача своєчасно повідомив Центр
зайнятості Дніпровського району м. Києва

За таких
обставин суд дійшов обґрунтованого висновку щодо дотримання відповіда­чем вимог
закону при звільнення позивача і посилання в апеляційній скарзі на необґрун­тованість
та незаконність рішення суду і невідповідність висновків суду дійсним
обставинам справи є безпідставними.

Посилання в
апеляційній скарзі на те ,що судом не враховано тієї обставини ,що позивачу не
було запропоновано переведення на іншу посаду, не можуть бути прийняті до уваги ,оскільки наявність у
відповідача вакансій перевірялася судом належним чином і було встановлено ,що
вакантних посад, які би міг зайняти позивач за своєю освітою та

фахом, не було.

Суд першої
інстанції обґрунтовано вважав також ,що філії ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» хоча і не є окремими юридичними особами,
проте, вони є
територіально відокремленими структурними підрозділами з веденням самостійного
балансу, а згідно
до п. 5.4 Положення
про філію ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Києві лише
керуючий філією призначає працівників філії на посади та звільняє їх (а. с.
71).

Суд підставно
вважав вимоги позивача про стягнення премії та винагороди по підсумкам роботи
за 2005 рік, в
розмірі більшому ніж фактично йому виплачено, такими що не підлягають до
задоволення , оскільки
питання щодо визначення розміру преміювання працівників ,за існуючим у Банку
Положенням про оплату праці та соціальні виплати працівникам ВАТ «Укрексімбанк»
,відноситься виключно до компетенції керівництва ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України», яке і визначило розмір виплат назначений в наказах та
фактично виплачених позивачу. Позивач,
будучи не згодним із наказами про преміювання стосовно нього , в установлений законом
строк та у порядку передбаченому КзпП,
цих наказів не оспорював.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на їх правильність не
впливають ,а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права ,а
тому підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги
відсутні. Керуючись ст. ст. 303,
307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити. .

Рішення
Дніпровського районного суду м. Києва від 04
червня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги .