Справа № 22-4190/07                                                       Головуючий у 1-й інстанції:
Пустовіт  З.П Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 грудня 2007 року                                                                         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:                             Онищенко Е.А.

Суддів:                                       Денисенко Т.С.

Коваленко А. І.

При секретарі:                              Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 вересня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Бердянської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Бердянське
міське управління земельних ресурсів про
поновлення строку на захист порушеного права, про відновлення меж землекористування, визнання частково не дійсним рішення виконкому і угоди про розподіл земельної ділянки,
визнання права класності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до виконкому Бердянської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
поновлення строку позовної давності, про
відновлення меж землекористування, визнання частково недійсним рішення
виконкому і угоди про розподіл земельної ділянки, визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно.

В позові зазначала, що під час оформлення їй та ОСОБА_1 технічної документації на приватизацію земельної ділянки в травні
2005 року з'ясувалось, що рішенням виконкому Бердянської
міської ради №702 від 21.12.2000 року був затверджений добровільний розділ земельної ділянки з утворенням ізольованих
дворів з присвоєнням кожному співвласнику,
який виділяється, окремої поштової адреси.

Проте в технічній документації була допущена помилка, яка заключається в тому, що при виділі в користування ОСОБА_1 земельної
ділянки площею 0,0270 га їй було включено частину
земельної ділянки, на якій розташовані спірні сараї розмірами 2,0м на 5,5м. та 2,25м на 4,1м., якими ОСОБА_3 користується з 1978 року, з моменту їх будівництва, хоча домовленість
розділу земельної ділянки була саме з урахуванням користування нею
сараями. До теперішнього часу вона продовжує користуватись цими сараями і межа
суміжної ділянки проходить по задній стіні сараїв.

2

Посилаючись на те, що вона на протязі 5 років, з 2000 року, відкрито і добросовісно продовжує користуватись спірними сараями і
земельною ділянкою під ними, просила суд відновити межу
суміжних ділянок між нею та ОСОБА_1 по задній стіні
сараїв, визнавши частково недійсним угоду про розділ земельних ділянок та
рішення Бердянського міськвиконкому №702 від 21.12.2000 року про її затвердження.. Просила також визнати за нею право
власності на спірні сараї та поновити
їй строк на захист порушеного права, так як про порушення свого права вона дізналася
тільки в травні 2005 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20
вересня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Поновлено ОСОБА_3 строк на звернення з позовом до суду.

Відновлено суміжну межу земельної ділянки ОСОБА_3 і земельної ділянки ОСОБА_1 по задній стінці сараїв, розмірами 2,0м
на 5,5м. та 2,25м. на 4,15м., виділено ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,0430 га згідно експлікації земельних угідь від
травня 2005 року, складеному у зв'язку з приватизацією земельної
ділянки.

Визнано частково недійсною угоду про використання земельної ділянки, укладену між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в частині розміру виділяємої їй земельної ділянки і суміжних меж із
земельною ділянкою ОСОБА_1, визнавши, що ОСОБА_3
виділяється ізольована земельна ділянка площею 0,0430 га, включаючи і
самовільно збудовані сараї.

Визнано частково недійсним рішення виконавчого комітету Бердянської міської
ради за №720 від 21.12.2000 року в частині розміру
виділяємої ОСОБА_3 земельної ділянки, визнавши, що її
розмір складає 0,0430 га і суміжна межа із земельною ділянкою ОСОБА_1 проходить за стінами самочинно збудованих нею сараїв.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовані сараї літ. „Ж", „З", що розташовані по
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове
рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.2, ч. 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб. Уразі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого
самоврядування, органу виконавчої влади, з питань земельних ресурсів спір
вирішується судом.

Судом встановлено, що в 2000 році співвласники житлового домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили добровільно розділити
придомову земельну ділянку загальною площею 0,1179 га на три
окремі земельні ділянки з утворенням ізольованих дворів з присвоєнням кожному співвласнику, який
виділяється, окремої поштової адреси, про що було укладено відповідну
угоду.

В   угоді   зазначили,
що   земельна   ділянка
площею   0,0435   га
належить ОСОБА_3, земельна ділянка площею
0,0270 га належить ОСОБА_1, а

3

земельна ділянка площею 0,0474 га належить ОСОБА_4

Рішенням виконкому Бердянської міської ради №702 від 21.12.2000 року був затверджений зазначений добровільний розділ земельної
ділянки з утворенням ізольованих дворів з присвоєнням кожному співвласнику, який
виділяється, окремої поштової адреси.

Проте, при виготовленні технічної документації - експлікації земельних
угідь внаслідок допущеної помилки виконавцем ОСОБА_5 в
нанесені меж земельних ділянок було включено в земельну
ділянку ОСОБА_1 частину земельної ділянки ОСОБА_3, на якій розташовані спірні сараї розмірами 2,0м на 5,5м. та 2,25м
на 4,1м., якими ОСОБА_3 користується з 1978 року, з моменту будівництва їх нею,
хоча домовленість розділу земельної ділянки була
саме з урахуванням користування нею сараями.

Спеціаліст ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила
ці обставини та пояснила, що площа земельної ділянки
ОСОБА_3 розраховувалася з урахуванням:цих сараїв, при цьому
ОСОБА_1 не заперечувала, що ці сараї належать позивачці. Нею була допущена помилка і вона переробляла схему-план, але чому був затверджений варіант з помилкою не
знає.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 як до розподілу земельних ділянок між співвласниками так і після постійно
користувалася зазначеними сараями та її право на ці
сараї визнавала ОСОБА_1 Третій співвласник ОСОБА_6( по угоді ОСОБА_4) не заперечує проти позову та підтверджує, що
сараями користується позивачка і з приводу цього до 2005 року спорів не
виникало.

До того ж, розмір земельної ділянки ОСОБА_3 при добровільному розподілі складав 0,0435 га, а згідно технічної
документації, виготовленої ТОВ „Кворум" площа її земельної ділянки складає 0,0430 га і межа знаходиться за
самовільними спорудами.

Таким чином, суд повно і всебічно дослідивши обставини справи, правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами,
примінив закон, яким вони регулюються та задовольнив позов ОСОБА_3

Рішення суду відповідає матеріалам справи та закону, доводи апелянта його
не спростовуються. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає

Не обґрунтованими являються і доводи апелянта щодо
підвідомчості цього спору

адміністративному    суду,
зазначений     спір    з
приводу    встановлення порядку

землекористування суд правильно
розглянув в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 вересня
2007 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.