Справа № 5357 2007р.                                                                      Головуючий
Категорія: визнання договору недійсним                                                                                                            Доповідач: Хребтов В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада
2007р. судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого - Хребтова В.П.

Суддів             -
Цвірюка В.О., Маміної О.В.

при секретарі - Дмитренко A.M.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова
від 17 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи
ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
АКІБ „ УкрСиббанк1' приватні нотаріуси
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання договору дарування недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи ОСОБА_7, АКІБ „
УкрСиббанк", приватні нотаріуси ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання
договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, судова колегія

встановила:

2 червня 2006
року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
договору дарування недійсним.

На підтвердження
своїх вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 29 жовтня 1999 року між ОСОБА_4, та ОСОБА_5. Було укладено
договір дарування квартири АДРЕСА_1. Він перебуває з відповідачкою ОСОБА_4, в
зареєстрованому шлюбі.

11 грудня 1997
року на сумісні кошти подружжя вони придбали у власність спірну квартиру, яка була оформлена на ОСОБА_4. В квітні 2006 року йому стало відомо про те,
що ОСОБА_4. 29 жовтня 1999 року подарувала спірну квартиру ОСОБА_5. Він згоди на дарування квартири не давав, а тому просив
визнати договір дарування недійсним.

Відповідачки проти позолву не заперечували і просили справу заслухати у їх відсутність.

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2006 року позовні вимоги
ОСОБА_3 були задоволені.

Ухвалою судової
колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської
області від 9 січня 2007 року судове рішення було скасовано і справа направлена
на новий розгляд.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції судова колегія апеляційної інстанції виходила з
того, що вказаним рішенням зачіпаються інтереси ОСОБА_1, який звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_5,
про стягнення боргу і на спірну квартиру було накладено арешт у забезпечення
позову.

2

При новому розгялді справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними, оскільки після першого рішення до його
скасування ОСОБА_4, продала спірну квартиру ОСОБА_6, який у свою чергу продав квартиру ОСОБА_7, який з АКІБ „
УкрСиббанк" уклав договір іпотеки спірної квартири.

Сторони взаємних позовних вимог не визнали.

Рішенням
Київіського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2007 року позов ОСОБА_3
було задоволено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову ОСОБА_3 в задовленні
позову і задовольнити його зустрічний позов.

Рішення вважає необгрунтованим, оскільки судом не враховано, що ОСОБА_3
пропустив строк позовної давності, хоча і є позивач громадянином Ізраїлю, однак
проживав в Україні з 2002 року, не дана оцінка листу нотаріуса ОСОБА_8, яка вказувала на
те, що при оформленні договору дарування були надані всі необхідні документи і
відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд безпідставно послався на попереднє
судове рішення яке було скасовано апеляційною інстанцією.

Заслухавши
пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія
не знаходить підстав для скасування рішення суду.

Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4, знаходяться в зареєстрованому
шлюбі з 1971 року.

Відповідно до
довідки КП „ ХМБТІ" на ім'я ОСОБА_5.
була зареєстрована на праві приватної власності спірна квартира АДРЕСА_1,
відповідно до договору дарування від 29 жовтня 1999 року укладеного між
ОСОБА_4, та ОСОБА_5. Вказана спірна квартира була придбана подружжям ОСОБА_4 у
1997 році і є сумісною власністю подружжя.

Відповідно до
ст. 22 КпШС України ( в редакції 1969 року ) майно нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном.

Згідно із ст. 23 цього ж Кодексу майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджується
за спільною згодою. При укладенні угод одним із подружжя вважається, що він діє
за згодою другого із подружжя. Для укладення угод по відчудженню спільного
майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода
другого подружжя повинна бути висловлена в письмовій формі.

Заявляючи
позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним ОСОБА_4 наполягав на
тому, що він не знав про договір дарування квартири і угода була укладена
таємно від нього.

Про договір дарування дізнався лише у квітні 2006 року.

В своїй заяві до суду відповідачка ОСОБА_4, просила розглядати справу за її
відсутності і з позовом ОСОБА_3 погоджується.

За таких
обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_3, оскільки відповідачка
ОСОБА_4, подарувала спірну квартиру без згоди позивача.

Що стосується
листа нотаріуса ОСОБА_8,
яка оформляла договір дарування у 1999
році, то її твердження про те, що для оформлення угоди були надані всі
необхідні документи доказами не підтверджені. Ні нотаріус, ні ОСОБА_1 не надали
доказів тому, що ОСОБА_3 давав письмову згоду на відчудження спірної
квартири.

Також немає
достовірних доказів про те, що ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦК України ( в редакції 1963 року)
перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися
про порушення свого права.

3

В своїй заяві до
суду ОСОБА_3 наполягає на тому, що про договір дарування він дізнався лише в
квітні 2006 року. Оскільки спірна квартира була оформлена на відповідачку ОСОБА_4., а позивач ОСОБА_3 тривалий час
проживав в Ізраїлі, то право на звернення до суду у нього виникло з моменту
коли він дізнався про угоду, а саме з квітня 2006 року. Яких-небудь даних про
те, що ОСОБА_3 раніше знав про договір дарування матеріали справи не
містять. Доводи апеляційної скарги з цього питання є припущенням.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задовленні
зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до
рішення цього ж суду від 23 червня 2006 року договір дарування було визнано
недійсним.

Крім того, судова колегія приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 не був стороною
при укладенні жодної з оспорюваних угод. Самі ж сторони угод рішення суду
першої інстанції не оскаржують.

Суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку
наданим сторонами доказам і ухвалив законне і обгрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не стпростовують виводи суду першої
інстанції.

Керуючись
ст.ст.303, 304, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення
Київського районого суду м. Харкова від 17 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання законної сили безпосередньо до Верховного Суду України.