Справа №  22-936
2007р.             Головуючий у 1
інстанії Тверський С.М.
Категорія    5                                   Доповідач:   Лоленко А.В.
УХВАЛА

Іменем   України

24 вересня
3007року Судова палата  у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі:

головуючого:   Денисенко
Л.Л.

суддів:     Лоленко А.В., Солодовник О.Ф.

при
секретарі   Таранець В.О. за участю
адвоката ОСОБА_4

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області
від 22 листопада 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1 ,ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним та розділ майна , придбаного в період
сумісного проживання однією сім"єю та зустрічним позовомОСОБА_3 до ОСОБА_2
про виселення,-

Встановила:

Рішенням
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2006року
позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1 задоволений.

Визнаний договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,18.04.2006 року,
недійсним.

Спірна квартира
визнана придбаною у період сумісного проживання однією сім"єю ОСОБА_2. та
ОСОБА_1

Спірна квартира
розділена : визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 стягнуто з
ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 суму, рівну 1/2 частини вказаної квартири у розмірі
3899,77 грн.

В позові ОСОБА_3
до ОСОБА_2. про виселення відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду за тих підстав, що рішення
постановлено з порушенянм вимог матеріального та процесуального закону.

Вислухавши доповідача,
пояснення ОСОБА_1 та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги,
заперечення ОСОБА_5, яка пояснила, що позивач ОСОБА_2. помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вона
є спадкоємцем померлого, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню
з направленням справи на новий судовий розгляд за таких підстав.

Суд першої
інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2. та ОСОБА_1 проживали однією сім"єю
більше 10 років. У період сумісного проживання ними була придбана спірна
однокімнатна квартира. Суд, на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України визнав
квартиру спільною сумісною власністю.

Проте суд дійшов
зазначених висновків із порушенням норм матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Воно є
таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно
та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні
доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до
правовідносин сторін.

Усупереч
зазначеній та на порушення інших норм процесуального права суд не встановив
дійсний характер правовідносин сторін, підстави заявлених ними вимог, факти,
які підлягали встановленню; не дав оцінки поданим сторонами доказам з
дотриманням принципу допустимості; не навів мотивів відхилення частини тих
доказів, та не обгрунтував доведеність певних установлених ним фактів. Усе це
призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої
інстанції, приймаючи рішення, застосував норми сімейного Кодексу України ст.74,
яка на момент виникнення спірних правовідносин не діяла. Спірна квартира була
придбана 03.02.2000 року ( а.с. 39), сторони в зареєстрованому шлюбі не
перебували.

Майно, набуте
дружиною, чоловіком до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Якщо у придбання майна подружжя крім спільних коштів вкладені і кошти ,
отримані від реалізації особистого майна одного з них, то при доведеності цього
факту частка у спільному майні , відповідно до розміру внеску, є його особистою
приватною власністю ( ст. 57 СК України ( 2004р.). Аналогічні норми діяли і на
момент виникнення правовідносин між сторонами (по придбанню спірної квартири)
ст. 24 КЗпШС України (1969р.)

Відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
установлених ст. 61 цього Кодексу.

Визнаючи право
власності на 1/2 частину спірної квартири за позивачем, і визнаючи за ним право
власності на всю квартиру із сплатою 1/2 частки ОСОБА_1, суд вважав, що
достатньо лише доказів, що сторони проживали однією сім"єю на час
придбання спірної квартири.

Разом з тим,
наведеного недостатньо , оскільки слід встановлювати внесок кожного у придбанні
майна в даному конкретному випадку і керуватися нормами КЗпШС України 1969 року
і Цивільним кодексом 1963 року, які діяли на час купівлі-продажу спірної
квартири ( 2000 рік).

Рішення суду не
відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому підлягає
скасуванню.

Оскільки позивач
ОСОБА_2. помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і вказані правовідносини допускають
правонаступництво, а спадкоємцем померлого є його сестра - ОСОБА_5 ( а.с. 276),
справа, на підставі ст. 311 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням на
новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.
ст.307, 311, 313-315 ЦПК України,-

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1. задовольнити частково.

Рішення
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2006 року
скасувати, справу повернути до місцевого суду на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної сили.