Справа № 2-1328/07/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2007
р.                                                                                          м.
Харків

Київський
районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого
- судді Садовського К.С.

при
секретарі -         Калініченко Т.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Опікунська рада виконавчого комітету Київської районної ради
м.Харкова про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та поділ
майна, -

ВСТАНОВИВ:

11грудня
2006 р. ОСОБА_1звернувся до суду із позовною заявою, в якої просить розірвати
шлюб з ОСОБА_2, вказуючи, що сім'я розпалась.

12грудня
2006 р. ОСОБА_1звернувся до суду із позовною заявою, в якої просить провести
розподіл майна, що було придбане у період шлюбу із ОСОБА_2., визнавши за ним
право власності на ½  частину житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 і на Vi частину
квартири АДРЕСА_2. Вказує, що зазначене в позові майно придбано у період шлюбу
з відповідачем, а його частка у спільному майні повинна бути збільшена,
оскільки з ним проживають діти.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 31 січня 2007 року обидва
позови об'єднани в одне провадження.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, пояснивши суду, що
одружився з відповідачем 04.07.1992 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх
дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що сім'я
розпалася остаточно з вини відповідача, яка зловживає алкогольними напоями і в
цьому стані вона систематично вчиняє сварки, що негативно впливає на вихованні
дітей. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем пригашені з вересня 2006 року,
спільний бюджет не ведеться з середини 2005 року. В вересні 2006 року
відповідач переїхала до своєї матері і з цього часу проживає окремо. Діти
продовжують проживати разом з ним в будинку по АДРЕСА_1 де є всі умови для їх
проживання, окремі кімнати, світло, гаряча та холодна вода, туалет та інше.
Відповідачу ніхто не перешкоджає в проживанні, вона часто приходить,
користується пральною машинкою, але з дітьми не спілкується, не цікавиться їх
здоров'ям та успіхами. Діти бажають проживати з ним. Він є приватним
підприємцем та має стабільний доход. Під час шлюбу вони з відповідачем придбали
будинок АДРЕСА_1 та квартиру № АДРЕСА_2, половину якої подарували сину ОСОБА_4.
Посилається на те, що його частина в спільному майні повинна бути збільшена за
рахунок V*
частини в квартирі № АДРЕСА_2, що належить відповідачу, в разі визначення
місця проживання дітей з ним. В цьому випадку має намір 1/2 частину цієї
квартири подарувати доньці.

Відповідач в судове засідання з'явилась, на розірвання
шлюбу погодилась, в іншій частині проти позову заперечує, пояснивши суду, що
сім'я з позивачем розпалась з вини останнього, оскільки він постійно кричав на
неї і необгрунтовано пред'являв претензії. З вересня 2006 року вона з позивачем
проживає окремо. Діти залишились проживати з батьком, так як там є всі умови.
Вона не працює, постійного заробітку не має, проживає в будинку по вул.
С.Ковпака де орендує кімнату. Вона не заперечує проти проживання дітей в будинку
АДРЕСА_1а. В цей будинок вона часто приходить, щоб випрати свої речі. В даний
час вона не має можливості здійснювати турботу за дітьми. Самостійного доступу
в будинок АДРЕСА_1а вона не має. З заявами до міліції або до суду про порушення
її житлових прав вона не зверталась. Вважає, що при поділі майна за варіантом,
що запропонований позивачем можуть бути обмежені права дітей.

Представник Опікунської ради Сердюк Т.М. вважає доцільним
визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3    ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., з
позивачем, оскільки він працює, має постійний доход, в будинку АДРЕСА_1а
створені задовільні умови для всебічного розвитку дітей. Самі діти виявили своє
бажання проживати із батьком.

Суд, вислухавши пояснення сторін та представника третьої
особи, опитавши ОСОБА_3 перевіривши письмові докази, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Сторони
одружилися 04 липня 1992 року.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають
істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні шлюбно-сімейні відносини між сторонами
припинені з вересня 2006 року, спільний бюджет не ведеться, сторони проживають
окремо. Сторони втратили почуття пошани та любові один до одного. Шлюб існує
формально, а тому підлягає розірванню.

Витрати по
розірванню шлюбу суд покладає на позивача

Відповідно до абзацу першого ч.І ст. 161 СК України якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування
або судом.

Відповідно до абзацу другого ч.І ст. 161 СК України під час вирішення спору
щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне
значення.

Із матеріалів цивільної справи та пояснень сторін
вбачається, що відповідач ніде не працює, не має самостійного доходу,
знаходиться на обліку наркологічному кабінеті Київського району М.Харкова з
діагнозом епізодичне вживання алкоголю (довідка лікаря нарколога від 17.10.2006
p.), вчиняє
сварки за місцем проживання по АДРЕСА_1 що підтверджується постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи від05.10.2006р.та рапорту співробітника
міліції.

Крім того, постановою Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2006 р.
ОСОБА_2. була притягнута до адміністративній відповідальності по ст. 1732 ч.І
КпАП України. Суд при розгляді адміністративної справи встановив, що 22.10.2006
р. о 21-00 год. за місцем
проживання по АДРЕСА_1     ОСОБА_2.
вчинила сварку, висловлювалась нецензурною лайкою, ображала чоловіка та дитину,
чим допустила насильство у сім'ї.

Давидянц Ганна, яка була опитана в судовому засіданні, підтвердила той
факт, що відповідач не приділяє їй та брату уваги і не займається їх
вихованням. Виразила своє бажання проживати із батьком.

Згідно з висновком опікунської ради від 04.04.2007 року є
доцільним визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3. та ОСОБА_4. з
позивачем. При цьому психологами ЦСССДМ Київського району м.Харкова проводилось
психологічне обстеження дітей ОСОБА_3. та ОСОБА_4., які висловили своє бажання
проживати разом з батьком.

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного
доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною
поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, з врахуванням приведених вище обставин, суд приходить до
висновку про неможливість визначення місця проживання неповнолітніх дітей
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. із матір'ю.

ОСОБА_1працює приватним підприємцем, що вбачається з наданого суду
свідоцтва від 25.01.2002 року, за місцем проживання характеризується позитивно.
Із педагогічних характеристик на неповнолітніх дітей вбачається, що він
приділяє увагу навчанню та вихованню дітей. Акт обстеження житлово-побутових
умов від 26.10.2006 р. свідчить, що в будинку АДРЕСА_1а позивачем створені
задовільні умови для всебічного розвитку дітей. Як зазначалось вище,
неповнолітні діти бажають проживати разом із батьком.

На час розгляду справи ОСОБА_3. виповнилось чотирнадцять років, тому згідно
ч.З ст. 160 СК України місце свого проживання вона вправі визначати самостійно,
а враховуючи її бажання проживати разом з батьком, суд з цим погоджується.

Враховуючи данні про особу сторін, які наведені вище, місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., суд визначає із позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи відповідача про те, що позивач перешкоджає їй
проживати в будинку АДРЕСА_1а в м.Харкові не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, доказів цього відповідачем не надано. Як пояснила сама
відповідач, з приводу захисту своїх житлових прав вона ні в суд, ні в міліцію
не зверталась. В наданому суду акті судово-медичного дослідження № 3421-с від

05.09.2002 року
відсутні відомості щодо порушення житлових прав відповідача, тому суд його
відхиляє.

В судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу ОСОБА_1та ОСОБА_2
придбали житловий будинок НОМЕР_1з надвірними будівлями, що розташовані за
адресою АДРЕСА_1 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Ці обставини підтверджуються
нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22.12.2001 року /а.с.
10/. та договором купівлі-продажу від 04.10.1995 року /а.с. 11/.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення
правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

25 жовтня 2001 року сторони розпорядились частиною свого спільного майна подарувавши
М частину квартири АДРЕСА_2 сину ОСОБА_4,
про що свідчить договір дарування на а.с. 12.

Позивач ставить
питання про поділ їх з відповідачем спільного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси
неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Таким чином, сторонам по справі належить по ½
частині кожному будинок НОМЕР_1з надвірними будівлями, що розташовані за
адресою АДРЕСА_1 та по % частини квартири АДРЕСА_2.

Враховуючи, що з позивачем проживають двоє неповнолітніх дітей, суд вважає
можливим відступити від начала рівності часток подружжя, та визнати за
позивачем право власності на ½  частину квартири
АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 104, 110-112, 161 СК
України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов
ОСОБА_1задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрований 04.07.1992 р.
у Палаці одруження „Орджонікідзевський", актовий запис № 406.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1      17 /сімнадцять/ грн. в доход держави, а
ОСОБА_2 від витрат звільнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Розділити
сумісне нажите сторонами майно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ½  частину будинку
НОМЕР_1з надвірними будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та право
власності на ½  частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ½  частину будинку НОМЕР_1з надвірними
будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду
Харківської області через районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.