У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                          Яреми
А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Михайлівської сільської ради Гайсинського району про
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2, третьої особи Михайлівської сільської ради Гайсинського району про
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що до 1990 року проживала в Російській
Федерації, а повернувшись до        с.
Михайлівка Гайсинського району, Вінницької області, де у її сім'ї з 1968 року
був жилий будинок, співвласниками якого на теперішній час є позивачка та ОСОБА_3, виявила, що відповідач, який проживає по сусідству, самовільно захопив частину її земельної ділянки,
переорав межу та встановив паркан за    0,8 м від стіни її господарської будівлі.

Оскільки зазначене
унеможливлює належний догляд за будівлями та
спричиняє протікання стічних вод до погребу позивачки, просила суд встановити
межу між земельними ділянками згідно з першим варіантом судової
будівельно-технічної експертизи № 271 від 6 травня 2005 року.

Рішенням Гайсинського районного суду від 11 жовтня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від              27 листопада 2006 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено межі користування суміжними земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 АДРЕСА_1
згідно з першим варіантом висновку № 271 судової будівельно-технічної
експертизи від 6 травня 2006 року, відповідно до якого на відстані 12м від
початку суміжних земельних ділянок з боку
вулиці АДРЕСА_1, перенесено межу на 0,35 м від нині існуючої в бік земельної ділянки ОСОБА_2 на довжину 18 м, далі від цієї прямої
перенесено межу в бік земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на відстань 0,7 м на довжину 36 м, решту межі довжиною 74,22 м залишено нині існуючою.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення
Гайсинського районного суду від 11 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 27 листопада 2006 року,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно
зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно
до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності та
право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа, що посвічує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі,
одержання документа, що посвічує право на неї, та державної реєстрації
забороняється.

Згідно
зі ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу
володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій
сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого
самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж
земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування
меж районів у містах.

У разі незгоди
власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого
самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір
вирішується судом.

Відповідно до п.4
постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді цивільних справ” від 16 квітня 2004 року
№7, згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади с
питань земельних ресурсів.

Проте в ході розгляду
справи суд не перевірив чи надавались сторонам і в якому розмірі в користування
чи у власність земельні ділянки та чи встановлювались межі землекористування в
натурі.

Суд також не визначився
щодо предмету даного спору, не з'ясував які вимоги заявляє позивачка - про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою чи про встановлення меж.

Не зважаючи на те, що у
позовній заяві вказувалось на порушення порядку і усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, суд своїм рішенням встановив межі землекористування, не
врахувавши, що згідно зі ст.158 ЗК України спір про встановлення меж не
підвідомчий суду.

Апеляційний суд також
на зазначене уваги не звернув, в порушення вимог ст.ст.303, 304 ЦПК України
належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, і залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

За такого порушення
норм матеріального і процесуального права судові рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Гайсинського
районного суду від 11 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2006 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                             Левченко
Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін
Ю.Л.