Справа №2-90407
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 червня 2007 року                                                                                          м.
Кіровоград

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді - Панфілової А.В.

при секретарі     - Гіль Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення 29000
доларів США
по курсу Нацбанка України як   боргу.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали
повністю, в обгрунтування позовних вимог зазначили, що в жовтні 2002 року
відповідачі позичили 29000 доларів США, які зобов'язувалися повернути до листопада
2003 року згідно розписки від 22.05.03 року . Зазначили , що дана передача
коштів здійснювалася в присутності двох свідків ОСОБА_4. та ОСОБА_5 Розписки
при отриманні коштів була оформлена і підписана відповідачем ОСОБА_3 з
зазначенням, що частка кожного з боржників буде визначена додатково по
фактичному використанню коштів та отримана на ведення спільного бізнесу. На
вимогу повернути кошти відповідачі відмовилися, посилаючись на їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали повністю . В
обгрунтування заперечень на позовні вимоги зазначили, що ОСОБА_2 знайомий з
позивачем та іншим відповідачем , при цьому ніколи не брав коштів у борг у
позивача, його підпис на розписці про отримання коштів відсутній, про будь-яку
передачу коштів йому не відомо, ніяких спільних, пов'язаних з бізнесом, справ з
ОСОБА_3 не мав. Вважає позов до нього необгрунтованим та таким, що не підлягає
задоволенню.

Представники відповідача ОСОБА_3 позов до останнього не визнали повністю.
На обгрунтування заперечень на позовні вимоги зазначили, що розписка від
2.10.02 року була дійсно написана відповідачем ОСОБА_3, але не на підтвердження
отримання коштів, а на підтвердження мети і домовленостей на майбутнє

2

отримати
дану суму коштів, а розписка від 20.06.06 року написана відповідачем ОСОБА_3 на
повернення іншої суми боргу отриманої у позивача. На обгрунтування зазначеного
надав на огляд суду платіжні документи про пересилку коштів дружині позивача.

Позивач в свою чергу категорично заперечує проти наявності інших боргових
зобов'язань перед ним відповідача ОСОБА_3. чи ОСОБА_2

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 2.10.02 року (а.с. 6) в договірні стосунки
вступили  ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
оскільки   відповідно до даної розписки
та пояснень в судовому засіданні представників ОСОБА_3. саме ОСОБА_3поставив
свій підпис на даній розписці, відповідно до якої ним було отримано  - 29000 доларів США, що в еквіваленті складає 145000 грн.

Зі змісту розписки однозначно вбачається наявним факт отримання даних
коштів, та відсутність будь-яких поміток про те, що дана розписка свідчить лише
про наміри на отримання даного боргу, оскільки в розписці зазначено слово
"берем".

Розписка від 20.06.06 року конкретно містить зазначення , що вона видана на
підтвердження боргових зобов'язань по розписці від 2.10.02року. При цьому
її відношення до інших боргових зобов'язань перед позивачем чи його дружиною суду
представниками відповідача не доведена, жодного доказу на їх підтвердження не
надано.

Зі змісту даної розписки від 20.06.06року вбачається , що вона написана на
обгрунтування переривання перебігу позовної давності, як вчинення особою дії,
що свідчить про визнання нею свого боргу , що передбачено ч.1 ст.264 ЦК
України.

Свідки допитані в судовому засіданні зазначили про факт передачі коштів
відповідачам, але жоден з них не дав пояснень які ж суми передавалися кожному з
відповідачів та на яких умовах, чому відсутній підпис ОСОБА_2 та хто конкретно
мав нести відповідальність по поверненю боргу.

Відповідно до довідок банків щодо офіційного курсу валют на день винесення
рішення , який складає 5,05 грн., сума боргу в національній валюті   складає 145000 грн.

Дані правовідносини сторін регулюються ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України.

Згідно ст. 1046 ЦК України , судом встановлено, що даний договір
позики був укладеним з моменту передачі коштів, яка відбулася 2.10.02 року.

На підставі ст. 1047 даного Кодексу договір позики між фізичними особами
укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та
його умов може бути представлена розписка
позичальника  або   інший
документ, який   посвідчує   передання

3

йому
позикодавцем    визначеної грошової суми.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позику  у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися
належним чином одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою.

У відповідності до ст.218ЦПК України визначено правові наслідки  недодержання вимоги   щодо письмової форми правочину, відповідно
до якої рішення суду в разі заперечення однією з сторін факту вчинення
правочину не може грунтуватися на
свідченнях свідків.

Таким чином дослідивши матеріали справи ,заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, а
саме стягнення боргу з ОСОБА_3.

Вимоги про стягнення боргу до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з
зазначених вище підстав.

При винесенні рішення, суд керується ст. 11 ЦПК України щодо розглядом
судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3. на
користь позивача 700 грн. сплаченого судового збору та 30грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення суду та на користь держави 750грн.
недосплаченого  судового збору.

Керуючись ст. ст.218, 525,526, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 11,212
-218, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про
стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 145000грн. боргу та 700 грн.
сплаченого судового збору. Всього 145700 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 700 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення та
апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження .