Справа № 22ц- 1363/07р.                              Головуючий у 1-й інстанції
Категорія 15                                                   Доповідач
апеляційного суду ДовжукТ.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого        -
Галущенка О.І., суддів: Базовкіної Т.М.,
Довжук Т.С.,

при секретарі
судового засідання Швейновій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Миколаєві цивільну справу

за  апеляційною
скаргою ОСОБА_1

на рішення Первомайського    міськрайонного суду Миколаївської області
від 09 лютого 2007 року за  позовом

ОСОБА_2

до

товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дружба"

(далі - ТОВ „Агрофірма „Дружба ")

про визнання
договору оренди земельної частки (паю) недійсним,

УСТАНОВИЛА:

22 листопада 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ
„Агрофірма „Дружба" про розірвання договору оренди земельної частки (паю)
від З січня 2005 року і стягнення заборгованості по орендній платі за 2005 рік
- 300 кг ячменю чи його вартість, вартість оранки у сумі 87 грн., вартість
одного причепу соломи у сумі 78 грн.

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги,
просив визнати договір оренди земельної частки (паю) недійсним на підставі ч.
ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.
В обгрунтування позову посилався на те, що згідно домовленості сторін орендна
плата повинна виплачуватись тільки в натуральній формі, за 2005 рік відповідач
не додав позивачу 300 кг ячменю, відрахувавши його вартість в рахунок
прибуткового податку, чим порушив умови договору оренди, за яким цей податок
сплачує відповідач із власних доходів. Крім того, укладеним договором оренди не
передбачена відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати, а також не
узгоджено та не підписано додаток до договору, за яким встановлюється розмір
платежів за окремими формами оплати.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09
лютого 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить скасувати рішення
суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На думку апелянта,
суд неправильно застосував норми матеріального права і неповно з'ясував
обставини справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необґрунтованість
її доводів, просить залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши
зазначені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно з'ясував
обставини справи, дав належну оцінку доказам, які були надані сторонами, і
дійшов правильного висновку про те, що розірвання договору оренди земельної
ділянки можливе лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України та Законом
України «Про оренду землі». Визнання же такого правочину недійсним можливе лише
з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК
України. Тому суд обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Так, судом встановлено, що позивачці на підставі
сертифікату МК № 0164572, виданого 30 грудня 1996 року, належить право на
земельну частку (пай) розміром 6,4 в умовних кадастрових гектарах (а.с.15). За
договором оренди земельної частки (паю), укладеним між сторонами 3 січня 2005
року строком на 5 років, відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу орендну
плату щорічно у грошовому виразі 740 грн. або у натуральній формі, а саме -
1000 кг пшениці, 800 кг ячменю, 150 кг соняшника, ЗО кг цукру, у відробітковій
формі - оранка 0,35 га, 1 причіп соломи. Цей договір підписаний сторонами та
зареєстрований у Первомайському районному відділі земельних ресурсів (а.с.
11-12). За 2005 рік позивачка отримала в рахунок орендної плати: 1000 кг
пшениці, 400 кг ячменю, 150 кг насіння соняшника, 30 кг цукру і 100 кг жита на
загальну суму 650 грн. Відповідачем також сплачено прибутковий податок у сумі
96 грн. 20 коп., що складає 13 відсотків від 740 грн. орендної плати і
відповідає вартості 300 кг ячменю (а.с.30).

За такого, суд прийшов до правильного висновку, що договір оренди містить
всі суттєві умови, укладений у встановленій формі, у відповідача відсутня перед
позивачкою заборгованість по орендній платі за 2005 рік, а тому відсутні
підстави для визнання договору оренди недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що прибутковий податок відповідач
зобов'язаний сплатити за рахунок власних коштів на підставі умов договору, є
необгрунтованими.

У відповідності до Закону України "Про податок з доходів фізичних
осіб" (далі - Закон) отримуваний позивачем дохід від надання в оренду
земельної ділянки сільськогосподарського призначення підлягає оподаткуванню.
Підпунктами 8.1.1 п. 8.1 ст. 8; 9.1.1 п. 9.1 ст. 9 вказаного Закону на орендаря
покладено обов'язок нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок,
виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, за рахунок
орендодавця, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах ст.
7 цього Закону.

Згідно довідок Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі
Миколаївської області від 25 грудня 2006 року та відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Первомайському районі Миколаївської області
від 25 грудня 2006 року у відповідача відсутня заборгованість по платежах до
бюджетів всіх рівнів (а.с.43-44).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що умовами договору оренди
передбачена сплата прибуткового податку за рахунок підприємства, тобто
відповідача, спростовуються цим договором, в якому відсутня така умова.

Враховуючи   викладене,
колегія суддів    вважає,    що
рішення    суду   є законним й обгрунтованим і підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись
статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох
місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України.