Справа № 22ц-1626 / 2007                                     Головуючий
у першій інстанції -
цивільна   Доповідач- КвачМ.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„13"
листопада 2007 року                                                                                       м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

у складі:

Головуючого- судді ІваненкоЛ.В.

Суддів: Квача М.О., Шарапової О.Л. при секретарі -    Сетченко Н.М. з участю : ОСОБА_1., ОСОБА_2

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ВАТ „ Щорський
завод продовольчих товарів" на рішення Щорського районного суду від 28
серпня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ „ Щорський завод
продовольчих товарів" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ :

В апеляційній
скарзі ВАТ „Щорський завод продовольчих товарів" просить скасувати рішення
Щорського районного суду від 28 серпня 2007 року, яким ОСОБА_2 поновлено на
посаді слюсаря товариства та стягнуто на його користь 8442 грн.87 коп.
заробітної плати за час вимушеного прогулу і 150 грн. моральної шкоди,
посилаючись на те, що суд у порушення ст.ст.213, 214 ЦПК України неповно та
необ"єктивно з"ясував обставини справи, а тому безпідставно дійшов
висновку про те, що позивач 4 березня 2003 року не писав заяви про звільнення
його за власним бажанням, тоді як в матеріалах справи мається така його заява,
відповідно до якої він і був 17 березня 2003 року звільнений з роботи за
власним бажанням. Судом також невірно визначено середньоденний заробіток
позивача в сумі 11 грн., тоді як він повинен становити 10 грн. 10 коп.,
оскільки його заробітна плата в лютому 2003 року складала не

2

216 грн., яку
суд взяв до уваги, а 179 грн. 38 коп. Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України судом не враховано і заробіток позивача в ТОВ
„Чернігівська аграрна компанія" та не
зрозуміло звідки взялась сума 2337 грн. 13 коп., яку отримав позивач
в Щорському центрі зайнятості.

В запереченнях
на апеляційну скаргу ОСОБА_2.
просить її відхилити, оскільки рішення суду відповідає як матеріальному,
так і процесуальному праву.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача і позивача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд
знаходить, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню без зміни з таких підстав.

По справі
встановлено, що наказом по ВАТ „ Щорський завод продтоварів" від 17 березня 2003 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з
посади слюсаря за власним бажанням -
ст.38 КЗпП України. Підставою для видання
даного наказу явилась заява ОСОБА_2, датована 4 березня 2003 року. Проте ОСОБА_2. 4 березня 2003 року заяви про звільнення його з роботи за власним бажанням не писав, а написав її на
стандартному бланку на вимогу керівництва товариства
одночасно з написанням заяви при прийнятті його на роботу - 25 вересня 2002 року. При цьому, в заяві про звільнення з
роботи за власним бажанням, ОСОБА_2 не зазначалась ні дата її написання, ні дата його звільнення. Як дата написання
заяви - 4 березня 2003 року, так і дата звільнення з роботи
- 17 березня 2003 року були написані іншою особою. Про те, що ОСОБА_2. не зазначав ні дати написання заяви, ні дати його звільнення з роботи за власним бажанням, окрім
його пояснень, свідчить і висновок експерта НДЕКЦ
УМВС України в Чернігівській області від 23 січня
2004 року. Із даного висновку експерта слідує, що літерні записи у верхній
частині заяви / до дати звільнення/ виконано ОСОБА_3., та що кольори
барвника у верхній частині заяви про його звільнення до дати звільнення відрізняються за інтенсивністю від
кольору барвника, яким виконано дату звільнення.

Про існування у відповідача такої практики, як написання особами одночасно
заяв про прийняття на роботу, так і про звільнення з роботи за власним бажанням, підтвердили в судових
засіданнях свідки ОСОБА_4а.с.95-96 і ОСОБА_5/93-94/.

За таких фактичних обставин, коли ОСОБА_2. 4 березня 2003 року заяви про
звільнення за власним бажанням не писав і не мав наміру звільнятись з роботи,
суд підставно дійшов висновку про необґрунтованість звільнення його з роботи та поновив його на посаді слюсаря. Про звільнення
позивача з роботи у порушення ст.38 КЗпП України свідчить і той факт, що його
було звільнено до спливу двох тижнів.

Суд також підставно, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньї заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначив
середньомісячну заробітну плату в сумі 451 грн. 11 коп. та середньоденний
заробіток в сумі 11 грн., оскільки згідно довідки відповідача від 6.05. 2003 року /а.с.19/ ОСОБА_2. у січні 2003 року було

3

виплачено 234 грн. 74 коп., а у лютому 2003 року
216 грн.38 коп. заробітної плати. Вказані розміри заробітної плати позивача за
січень-лютий 2003 року зазначало товариство і у своєму звіті за 2003 рік, про
що свідчить довідка управління пенсійного фонду у Щорському районі /а.с.232/.
Окрім того, відповідач на протязі розгляду справи - з квітня 2003року по 28
серпня 2007року- не заперечував виплати позивачу у лютому 2003 року саме
216грн.38 коп., тобто не заперечував його середнього заробітку в сумі 451 грн.
11 коп. Про розмір заробітної плати позивача у лютому 2003 року в сумі 179 грн.
38 коп. відповідач став стверджувати лише після ухвалення оскаржуваного
судового рішення - в апеляційній скарзі. Перевірити доводи відповідача про
заробіток позивача у лютому 2003 року в сумі 179 грн. 38 коп. апеляційний суд
за зазначених обставин та відповідно до положень ст.303 ЦПК України не вправі.

Розмір
заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 8442грн 87 коп., стягнутих
судом за 980 робочих днів, не порушує майнових прав відповідача, оскільки
враховуючи відсутність у справі будь-яких даних про число робочих днів у січні
- лютому 2003 року слід виходити з числа календарних днів, кількість яких за
період з 18 березня 2003 року - з наступного дня після звільнення позивача по
день ухвалення судового рішення - 28 серпня 2007 року становить 1625 днів, що в
грошовому виразі, виходячи з середньоденного календарного його заробітку -7
грн.65 коп. / 451,11 грн.: 59 днів/, становить 12431 грн.25 коп., а зарахувавши
суми отримані ним у Щорському районному центрі зайнятості 932 грн. 84 коп. \
а.с.240/ і 1404 грн.29 коп./а.с.248/, що становить загальну суму2337грн. 13коп.
та за рішенням суду від З серпня 2006 року- 1067грн.50 коп. а.с.241-243,
становитиме 9026 грн.62 коп. За відсутності апеляційної скарги ОСОБА_2
апеляційний суд позбавлений можливості змінити в цій частині судове рішення.
Більш того, в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2.
просив рішення суду залишити без зміни, оскільки справа у провадженні суду
знаходиться з 2003 року.

Апеляційний суд
не може погодитись з доводами апелянта і в тій частині, що судом не
з"ясовано та не враховано заробіток позивача в ТОВ „Чернігівська аграрна
компанія, оскільки судом приймались всі можливі міри по з"ясуванню даного
питання, але, у зв"язку з ліквідацією вказаного товариства, будь-які дані,
окрім заборгованості його перед позивачем в сумі 33,09 грн., відсутні
/а.с.227-231.

За таких
обставин, коли судове рішення відповідає як матеріальному, так і процесуальному
праву, апеляційний суд не знаходить підстав для його скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності
висновків суду.

Керуючись
ст.ст.209, 218, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

4

Апеляційну скаргу ВАТ „ Щорський завод продовольчих товарів" відхилити, а рішення Щорського районного суду від 28
серпня 2007 року -залишити без зміни.

Ухвала набирає
чинності негайно, але може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дна її проголошення.