Справа № 22-Ц-2435/2007                       Головуючий у 1 інстанції     Коцюрба М.П.
Категорія    16                                            Доповідач
у 2 інстанції       Голуб С.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007
року   колегія суддів   судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого                      Поліщука М.А.

судців:                                Голуб С.А.,  Яворського М.А.

при
секретарі                     Козак І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 7 травня 2007 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИЛА:

12
жовтня 2006 року позивач пред»явив у суді названий позов, посилаючись на те, що
11 серпня 2006 року відповідач взяв у нього в борг 20000 гривень, які
зобов»язався повернути 30 вересня 2006 року. В обумовлений у розписці термін
відповідач гроші не повернув, а тому позивач просив стягнути з відповідача
взяті у борг 20000 грн. та 1500 грн. моральної шкоди.

В ході
судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги. Оскільки відповідач 24
листопада 2006 року повернув 15000 грн., позивач просив стягнути з нього 5000
грн. заборгованої суми, а крім того пеню за час прострочення виплати боргу у
розмірі 5433,33 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_2
пред»явив зустрічний позов до ОСОБА_1 в якому просив визнати недійсним договір
позики з підстав його безгрошовості. В позові посилався на те, що з його вини
сталася дорожньо-транспортна пригода в якій був пошкоджений автомобіль марки «Опель Астра», державний
номерний знак 054 03 КА належний ОСОБА_1 Розписку ОСОБА_2 написав під тиском
начальника служби безпеки «ПП Таксі», яке належить позивачу. На час написання
розписки відповідач не був знайомий з позивачем, грошей у нього не брав. Після
того, як відповідач виплатив позивачу 3000 доларів США, позивач склав графік
погашення заборгованості по виплаті завданої шкоди, згідно з яким ОСОБА_2 мав
її виплачувати до 23 лютого 2007 року.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 травня 2007 року
основний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000
грн. боргу, 215 грн. сплаченого державного мита та 30 грн. сплачених за
інформаційно-технічне забезпечення. В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

ОСОБА_2
оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги
зазначає, що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального права,
оскільки не застосував ст. 625,1050, 1167 ЦК
України. Просить рішення суду скасувати і винести нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що
апеляційна скарга підлягає  частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, суд першої інстанції
послався на те, що ці вимоги є безпідставними. Судова колегія не може
погодитись з такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно
до ст.. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора
зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як
вбачається із змісту розписки від 11 серпня 2006 року, відповідач зобов»язався
сплатити у випадку несвоєчасного погашення зобов»язання 10% від простроченої
суми за кожний місяць прострочення (а.с.8).

Тобто
відповідач погодився на сплату 120% річних у випадках прострочення виконання
зобов»язання.

Хоча на
думку судової колегії такий розмір відсотків є значно завищений, разом з тим,
сторони дійшли згоди при укладанні договору про такий розмір, встановлення
розміру відсотків не обмежується законом, а тому підстав його не брати його до
уваги у суду не було.

Заперечуючи
проти позову відповідач посилався на його безгрошевість, але рішення суду в
частині відмови в задоволенні зустрічного позову відповідач не оскаржив, а тому
у судової колегії немає підстав оцінювати рішення суду в цій частині і колегія
вважає встановленим, що між сторонами дійсно був укладений договір позики на
умовах, визначених у розписці від 11 серпня 2006 року.

Відповідно
до ст.. 309 ЦПК
України підставами зміни рішення суду першої інстанції є порушення або
неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи
наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не застосував
норму матеріального права, яку мав застосувати, а тому його рішення підлягає
зміні в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені за
прострочення виконання зобов»язання, а ці позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судова
колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд правильно послався на
те, що умовами договору відшкодування моральної шкоди не було передбачено.
Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

Керуючись   ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу      ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 травня 2007 року
змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5433,33 грн. пені за прострочення виконання
боргового зобов»язання.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Рішення
апеляційного суду   може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги до
Верховного Суду України.