Справа № 22ц-963                      Судця
суду 1-ої інстанції Розумовські О.Г.
Категорія 12                                 Суддя-доповідач
апеляційного суду Вовненко Г.Ю.
УХВАЛА

Іменем
України

16 травня 2007 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Вовненко Г.Ю.,

суддів Галущенка О.І., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю представника позивача Лях Н.В.,

відповідачки ОСОБА_2

та її представників ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на
рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 лютого 2007 року,
постановлене за позовом акціонерного товариства "Миколаївська вироби
ичо-торгівельна фірма "Евіс" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, виконавчого
комітету Миколаївської міської ради про визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним,

Встановила:

29 травня 2006 року акціонерне товариство
"Миколаївська виробничо-торгівельна фірма "Евіс" (далі - АТ МВТФ
"Евіс") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, виконавчого
комітету Миколаївської міської ради про визнання недійсним договору
купівлі-продажу 40/100 часток нежилого приміщення по АДРЕСА_1

Уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивач зазначав,
що 17 березня 2006 року ОСОБА_2, будучи генеральним директором АТ МВТФ
"Евіс" та діючи на підставі довіреності, уклала нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу, за яким АТ МВТФ "Евіс" продало,
а ОСОБА_1 купила 40/100 часток нежилого будинку по АДРЕСА_1 (нова
адреса - АДРЕСА_2) за 87770 грн., в той час як дійсна вартість зазначеного
нерухомого майна значно більша і перевищує 10% статутного капіталу.

Посилаючись на
те, що договір купівлі-продажу суперечить положенням закону та статуту АТ МВТФ
"Евіс", оскільки не затверджений загальними зборами товариства,
позивач просив визнати правочин, який оспорюється, недійним та повернути кожній
із сторін в натурі все, що вони отримали на виконання цього правочину.

Рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 8 лютого 2007 року позов задоволено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального
права і просить рішення суду скасувати.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вважає, що договір купівлі-продажу,
який оспорюється, вчинений у відповідності до вимог закону і просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлене, що спірні 40/100 часток нежилого будинку належали на праві
власності АТ МВТФ "Евіс". За нотаріально посвідченим договором купівлі-

2

продажу від 17
березня 2006 року зазначене нерухоме майно продано ОСОБА_1 за 87770 грн.

За висновками
судової будівельно-технічної експертизи дійсна вартість зазначеного нерухомого
майна станом на 17 березня 2006 року складала 552143 грн.

Пунктом "і"
ч. 5 ст. 41 Закону України "Про господарські товариства" (далі -
Закон) передбачено, що договори купівлі-продажу, укладені на суму, що перевищує
вказану в статуті товариства, підлягають затвердженню загальними зборами.

Згідно з пунктом
6.2.13 статуту АТ МВТФ "Евіс", який діяв на час укладання правочину,
до компетенції загальних зборів належало затвердження договорів на відчуження
майна, укладених на суму, що перевищує 10% статутного фонду товариства.

Статутний фонд
товариства становить 1 036 785 грн. 75 коп. Зважаючи на те, що дійсна вартість
майна, яке відчужено за оспорюванню угодою, перевищує 10% статутного фонду, то
відповідно до положень ст. 41 Закону та п. 6.2.13 статуту АТ МВТФ
"Евіс" договір купівлі-продажу підлягав затвердженню загальними
зборами товариства. Оскільки ж оспорюваний правочин було вчинено без додержання
зазначених вимог закону, то суд згідно з положеннями ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України дійшов
обґрунтованого висновку щодо недійсності цього правочину та застосував
наслідки, передбачені ч. 2 ст. 216 ЦК
України.

Доводи апелянта
щодо того, що представник продавця спірного майна в особі генерального
директора ОСОБА_2 діяла на підставі довіреності, якою була уповноважена
укладати договори відчуження в тому числі і нерухомого майна АТ МВТФ
"Евіс", не заслуговують на увагу, оскільки за довіреністю
представнику надавалось право вчиняти правочини від імені сторони, яку вона
представляє. Що ж стосується самих правочинів, то за змістом вони зобов'язані
вчинятися у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а також моральних засад суспільства. Посилання в
апеляційній скарзі на рішення правління товариства від 14 березня 2006 року
також не може бути прийняте до уваги. Згідно з положеннями ст. 47 Закону
правління вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що
належать до компетенції загальних зборів, а як зазначено вище, за законом та
статутом товариства затвердження договорів на відчуження майна, укладених на
суму, що перевищує 10% статутного фонду товариства, належить до компетенції
загальних зборів.

Приймаючи до
уваги, що рішення суду постановлене відповідно до норм матеріального і
процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують
обґрунтованості висновків суду, то підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилити, а рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 8 лютого 2007 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього
часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.