Справа №2-1487/07
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М    УКРАЇНИ

1 червня 2007 року Кіровський
районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді -     Куценка О.В.

при секретарі            -
Гуйван О .В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ТОВ
"Водне господарство" про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить
поновити його на роботі в ТОВ "Водне господарство" на посаді
машиніста очисних споруд" та стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного прогулу по теперішній час.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2006
року ним подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. В цей же
день, наказом від 11.12.2006
року його було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП. В подальшому, оскільки він не зміг
працевлаштуватися на іншій роботі, тому 03.01.2007 року подав заяву, в якій
виявив бажання продовжити трудові відносини з відповідачем. Однак йому було
відмовлено у поновленні на роботі.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, вказує, що
позивач добровільно написав заяву про звільнення з роботи. Оскільки
необхідності в строку попередження про звільнення не було, тому позивача було
звільнено з роботи в день подачі заяви про звільнення, що не є порушенням
трудового законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд
встановив наступне.

Позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ "Водне господарство"
з 01.04.2006 року по 11.12.2007 року про що
свідчить запис в трудовій книжці.

Згідно заяви від 11.12.2007
року наказом №63-з позивача звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за
власним бажанням.

Згідно ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за
власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; .... а також
з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати
трудовий договір у строк, про який просить працівник.

З пояснень позивача вбачається, що звільнення з підприємства відповідача було
зумовлено бажанням працевлаштуватися на іншу роботу.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів" від 6
листопада 1992 року № 9 сама по собі
згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника
про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий
договір

припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не
було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В
останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника
(ст. 38 КЗпП).

З
пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що підставою звільнення з
роботи є саме ініціатива працівника, тобто ст. 38 КЗпП України. За змістом даної норми строк попередження
про звільнення необхідний не працівнику, а власнику для підготовки заміни
звільненому працівнику. В даному випадку необхідності у проведені
попереджувальному строку не було, оскільки наказом №35-к від 13.12.2006 року на
звільнену посаду було переведено іншого працівника.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про
поновлення на роботі.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги про поновлення на роботі, тому не
можуть бути задоволені вимоги про стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, які є похідними від основних.

Відповідно до ст. 83,
88 ЦГТК України, судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі ст. 38,
235 КЗпП України, керуючись ст. 83,
88, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ТОВ
"Водне господарство" про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу -
відмовити.

Судові витрати
віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області
протягом одного місяця з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом перших 10-ти діб та апеляційної скарги протягом наступних 20-ти
діб.