Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №
22ц-939/2007г.                                                 Головуючий
21                                                                       Доповідач
інстанції Сундуков В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 липня
2007 року колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду
міста  Севастополя в складі:

головуючого   -
Колбіної Т.П.,

суддів        -
Сундукова В.М. ,  Птіціної В.І.,

при секретарі
-  Благовидові А.В.,

за
участю позивача ОСОБА_1
та представника в/ч
А 0825 - ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення місцевого суду
Ленінського району м.  Севастополя від 12
квітня 2007р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини А
0825 про відшкодування шкоди,  завданої
ушкодженням здоров'ю,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2006р. ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до військової частини А 0825 і просив
зобов'язати відповідача здійснювати щомісячні виплати втраченого внаслідок
ушкодження здоров'я середньомісячного заробітку в розмірі 607, 63грн.

Вимоги
мотивовані тим,  що з 28.07.1982р. він
проходив військову службу у Збройних Силах України та 05.09.2006р. був
звільнений в запас за станом здоров'я. Вказує,
що під час військової служби він частково втратив професійну
працездатність та його визнано обмежено придатним до військової служби у
зв'язку з захворюваннями,  пов'язаними з
проходженням військової служби. Вважає,
що часткова втрата його професійної працездатності відбулась з вини
відповідача та під час проходження ним військової служби,  а тому відповідач зобов'язаний щомісячно
відшкодовувати йому часткову втрату працездатності відповідно до  ст.
ст. 1195, 1197, 1202 ЦК
України та Закону України "Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням
місцевого суду Ленінського району м.
Севастополя від 12.04.2007р. ОСОБА_1 в задоволенні
позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та задовольнити його позов,  мотивуючи свої вимоги тим,  що судом порушені норми матеріального
права,  а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Вважає,  що
суд дійшов неправильного висновку про страховий порядок відшкодування часткової
втрати його професійної працездатності.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді - доповідача,  пояснення позивача та представника
відповідача,  дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає,  що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

2

Відмовляючи
в задоволенні позову ОСОБА_1,  суд першої інстанції виходив з того,  що його вимоги не ґрунтуються на законі.

З такими
висновками суду погоджується судова колегія,
оскільки вони зроблені з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи та наданими сторонами доказами,  що ОСОБА_1 з 28.07.1982р.
проходив військову службу у Збройних Силах. На підставі довідки НОМЕР_1 ОСОБА_1
визнано обмежено придатним до військової служби,  та вказано,
що його захворювання пов'язані з проходженням військової служби.

10.07.2006р.
ОСОБА_1 був
звільнений з військової служби у запас за станом здоров'я. На підставі висновка
МСЄК М. Севастополя від 23.08.2006р.,
позивачу встановлена ступень втрати професійної працездатності в розмірі
25%.

Відповідно
до  ст. 16 Закону України „Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі -Закон) з
змінами,  які діяли на момент звільнення
позивача з військової служби,
військовослужбовці,  а також
військовозобов'язані,  призвані на
збори,  підлягають державному
обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті,  а також в разі поранення (контузії,  травми або каліцтва),  захворювання,
одержаних у період проходження служби(зборів) ,  у розмірі,
залежному від ступеня втрати працездатності,  що визначається у відсотковому відношенні від
загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і
порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним,  призваним на збори,  та членам їх сімей встановлюється Кабінетом
Міністрів України (тобто постановою КМУ №488 від 19.08.1992р. „Про умови
державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і
військовозобов'язаних,  призваних на
збори,  і порядок виплати їм та членам їх
сімей страхових сум").

В суді
першої інстанції встановлено,  що при
звільненні з військової служби ОСОБА_1,  відповідно до вказаного Закону виплачено страхову суму за
втрату професійної працездатності. Крім цього позивач отримав вихідну допомогу
при звільненні з військової служби за станом здоров'я та отримує пенсію.
Вказані обставини сторонами не оспорюються та позивачем визнані,  а тому відповідно до ч.1  ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

За таких
обставин,  суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те,   що виплата
позивачу,   як військовослужбовцю,  компенсації
за  втрату  професійної
працездатності  внаслідок
ушкодження здоров'я регулюється спеціальним законом.

Крім
того,  постановою Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами від 24.10.2003р.)
встановлено,  що шкода,  заподіяна ушкодженням здоров'я,  відшкодовується за правилами глави 4 0 ЦК України у тих
випадках,  коли вона була заподіяна життю
або здоров'ю громадянина при виконанні ним договірних зобов'язань (договір
перевезення,  підряду тощо),  якщо чинним законодавством не передбачено
інше. Дія Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного

3

захворювання,  які спричинили втрату працездатності" не
поширюється на військовослужбовців,  осіб
рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і деякі інші категорії
осіб,  порядок та умови страхування яких
установлено спеціальним законодавством.

На
підставі викладеного колегія дійшла висновку,
що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив надані
сторонами докази та обставини по справі у їх сукупності,  правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Судова
колегія не може погодитись з доводами апеляційної скарги про застосування до
даних правовідносин вимог Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання,  які спричинили втрату
працездатності" та про необхідність щомісячної виплати позивачу
середньомісячного заробітку (доходу),  що
втрачений в наслідок ушкодження здоров'я,
оскільки позивач не знаходився з відповідачем у трудових або договірних
правовідносинах,  та проходив військову
службу,  тому ці доводи позивача не
ґрунтуються на законі.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального права,
яке б призвело до неправильного вирішення справи.

За таких
обставин судова колегія дійшла до висновку,
що оскаржуване рішення скасуванню чи зміні не підлягає,  а апеляційна скарга,  відповідно до ч.1  ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись  ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого суду Ленінського району м.
Севастополя від 12 квітня 2007р.залишити без змін.

Ухвала
набирає законної чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили.