Головуючий у першій інстанції -Бондарь О.О.
Справа №22ц- 958
Доповідач - Ващенко С.Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2007 року                                                        м.
Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області

в складі:
головуючого-судді Ващенка С.Є.,

суддів: Варвус
Ю.Д., Кізюн О.Ю.,

при
секретарі      Курдзіль М.В.

з участю:
представника ДП „Волочиськ-цукор" Федорової Г.В., ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні цивільну справу №22ц-958 за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду від 28 березня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства „Волочиськ-цукор" про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивачки, її представника та представника відповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

встановила:

28 лютого 2007
року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до дочірнього підприємства
„Волочиськ-цукор" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та
моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги посилалася на те, що вона працювала
на цьому підприємстві з 01 серпня 1982 року, а 30 листопада 2006 року у зв'язку
із змінами в організації виробництва і праці її незаконно звільнено з посади
інженера-технолога ХВО першої категорії ТЕЦ за скороченням чисельності
працівників, оскільки в дійсності скорочення не було. Вважає, що її звільнено
через конфлікт з керівництвом підприємства. Крім того, наказом від 21 липня
2006 року її безпідставно було понижено в посаді, у зв'язку з чим у неї
зменшився оклад. Просила поновити її на роботі, стягнути з ДП
„Волочиськ-цукор"461 грн. втраченого заробітку у зв'язку з пониженням на
посаді та 9396 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Волочиського районного суду від 28 березня 2007 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та
невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого
суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким поновити її на роботі на посаді
інженера-технолога ХВО першої категорії, стягнути з відповідача на її користь
461 грн. заробітної плати та 9396 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Як видно з
матеріалів справи, наказом від 21 липня 2006 року №76-К у зв'язку з виробничою
необхідністю посаду провідного інженера, на якій працювала ОСОБА_1, було
виведено із штатного розпису ДП „Волочиськ - цукор" і введено посаду
інженера ХВО 1-ї категорії. Вказаного наказу позивачка не оскаржила і продовжила
працювати на новій посаді з окладом 965 грн. 28 листопада 2006 року у зв'язку
із змінами в організації виробництва і праці, сезонним характером виробництва,
з метою створення більш раціональної організаційної структури підприємства
наказом №136-К було вирішено і цю посаду з 01 лютого 2007 року вивести із
штатного розпису. Тому наказом №138-К від 30 листопада 2007 року ОСОБА_1 було
попереджено про звільнення її з роботи у зв'язку із змінами в організації
виробництва і скороченням чисельності працівників, а 01 лютого 2007 року
звільнено з роботи з посади інженера-технолога ХВО першої категорії.

Перевіряючи
правильність звільнення Концевич з роботи місцевий суд, посилаючись на довідку
голови профкому ДП „Волочиськ-цукор", вважав, що вона на час звільнення не
була членом профспілкової організації, тому не запитував згоди первинної
профспілкової організації на розірвання з нею трудового договору, як цього
вимагає ст.43 КЗпП України.

При апеляційному
розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 свого членства у профспілковій
організації не припиняла і на запит апеляційного суду одержано згоду первинної
профспілкової організації на її звільнення з вказаних підстав.

Іншим
дослідженим у судовому засіданні доказам місцевий суд дав належну оцінку і
дійшов правильного висновку, що позивачка була звільнена з роботи з дотримання
вимог чинного законодавства. При цьому суд у рішенні навів мотиви неможливості
поновлення її на роботі, у тому числі на іншій посаді.

Зазначені ж в
апеляційній скарзі доводи є безпідставними, оскільки, як видно з наявних у
справі доказів, зміни в організації виробництва дійсно мали місце і полягали у
передачі однієї котельні підприємства у комунальну власність міста та
обладнанні другої котельні автономними котлами, внаслідок чого відпала необхідність
проводити хімічний аналіз води та здійснювати контроль за котельнями у
міжсезонний період; посада інженера-технолога ХВО, яку вона обіймала на час
звільнення, була єдиною, а відповідно до роз'яснень, що містяться в абзаці
четвертому п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992
року №9 (з наступними змінами), на яку посилається апелянт, при проведенні
вивільнення власник або уповноважений ним орган вправі (а не зобов'язаний) в
межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого
скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав
менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовується, суд не
повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки
(перегрупування).

Те, що позивачка
була звільнена скоріше через житловий конфлікт, який виник між нею та
адміністрацією підприємства, на що вона вказує в апеляційній скарзі, є лише її
припущенням і нічим не підтверджується.

Докази на
підтвердження обставин, які давали б позивачці переважне право на залишення на
роботі та не допускали б її звільнення з роботи з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, у справі також відсутні.

Що стосується
відмови позивачці у прийнятті її на будь-яку іншу роботу після звільнення, то
вона не може бути підставою для скасування рішення, оскільки така відмова є
предметом вже іншого спору, який має вирішуватися окремо від позову про
поновлення на роботі.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 та 314 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Волочиського районного суду 28 березня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного
Суду України протягом двох місяців.