УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
вересня 2007 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого                            Косогор Г.О.

суддів                             Ткачук О.О.,  Ісаєвої Н.В.

при
секретарі                           Ісаєвої
ЮС.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,  спричиненої неправдивими показаннями при
перевірці 06 листопада 1999 року,

встановила:

У
вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої неправдивими показаннями при перевірці 06 листопада 1999
року.

В
обґрунтування свого позову позивач ОСОБА_1 вказував,  що 06 листопада 1999 року ОСОБА_2 дав
неправдиві пояснення відносно обставин ДТП,  які зволокли слідство,
що,  у свою чергу,  змусило позивача пережити моральні
страждання.

Представник
позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач у
судове засіданні не з'явився.

Заочним
рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15
травня 2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

На дане
рішення принесена апеляційна скарга ОСОБА_1,
в якій ставиться питання про скасування заочного рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного заочного рішення,  доводи
апеляційної скарги,  вивчивши матеріали
справи,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду,  судова
колегія вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Згідно  ст.  10
п.3 ЦПК України,  кожна сторона повинна
довести ті обставини,  на які вона
посилається,  як на підставу своїх вимог
та заперечень,  а суд згідно  ст.  11
п. 1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Справа
№22ц-3566/2007 р.                                 Головуючий
1- ої інстанції Лук'янчук О.В.

Категорія: 20                                                  Доповідач: Ткачук
О.О.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

У
судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено,  що 25 червня 1999 року на автошляху Одеса -
Білгород-Дністровський сталося ДТП,  внаслідок якої ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження
середньої степені.

За
фактом даної ДТП посадовими
особами Білгород-Дністровської ДПС ДАІ були зібрані початкові матеріали,  слідчим Білгород-Дністровського РВ УМВС
України в Одеській області була проведена дослідна перевірка,  попереднє слідство,  порушена кримінальна справа.

Проте,  як вбачається з матеріалів справи,  посадові особи Білгород-Дністровської ДПС ДАІ
недбало поставилися до виконання своїх службових обов'язків,  а саме: не організували вчасний виїзд
слідчо-оперативної групи на місце ДТП,  формально провели огляд місця події,  протокол огляду склали з порушенням  ст.  127 КПК України.

Слідчий
Білгород-Дністровського РВ УМВС України в Одеській області допустив тяганину
при проведенні попереднього слідства,
суперечності у показаннях не усунув,
тощо.

За таких
підстав,  суд першої інстанції дійшов
вірного висновку,  що ствердження
ОСОБА_1,  що саме пояснення ОСОБА_2 ввели
слідство в оману та зволікали його,  не
відповідали дійсності.

Відповідно
до вимог  ст.  440-1 ЦК
України (в редакції 1963 року),
моральна (немайнова) шкода,
заподіяна громадянину або організації діями іншої особи,  яка порушила їх законні права,  відшкодовується особою,  яка заподіяла шкоду,  якщо вона не доведе,  що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Згідно
п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995
року,  під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань,  або інших негативних явищ,  заподіяних фізичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Згідно
п.5 вищевказаної Постанови,  відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності,  обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди,  протиправність діяння особи,  що її завдала,  наявність причинного зв'язку між шкодою та
протиправним діянням особи,  що її
завдала,  та вини останнього у її
заподіянні.

Оскільки
у результаті з'ясування обставин справи судом першої інстанції не було
встановлено причинного зв'язку між поясненнями ОСОБА_2 та моральними
стражданнями,  які переніс ОСОБА_1 у
результаті зволікання розслідування обставин ДТП,  протиправності
діяння особи,  яка завдала шкоду,  та вини відповідача у її заподіянні,  суд дійшов вірного висновку,  що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягав.

Суд
перевірив усі докази,  які навів позивач
у підтвердження своїх вимог,  навів у
рішенні фактичні обставини,  які були
встановлені судом при розгляді справи,
вірно застосував правові норми,
що регулюють ці правовідносини,
та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Посилання
в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те,  що
підставою для зволікання слідства були саме пояснення ОСОБА_2,  не береться судовою колегією до уваги,  оскільки головною підставою для такого
зволікання було недбале виконання своїх службових обов'язків посадовими особами
Білгород-Дністровської ДПС ДАІ та слідчим Білгород-Дністровського РВ УМВС
України в Одеській області.

Інших
доводів,  маючих правове значення,  у апеляційній скарзі не наведено.

Таким
чином,  судова колегія дійшла до
висновку,  що суд першої інстанції в
межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу,  дав належу оцінку наданим доказам,  постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись  ст.
308,  313-315 ЦПК України,  судова колегія ,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2007
року - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на
протязі двох місяців з дня проголошення у Верховний Суд України.