Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2007
року

Тячівським
районний судом Закарпатської області, в складі головуючого Чопик В.В. при
секретарі Кошілко Н.М. з участю позивачів ОСОБА_1., ОСОБА_2., їх представника
ОСОБА_5., відповідача ОСОБА_4.,
його представникаОСОБА_6., представника відповідача ОСОБА_7., представника
Тячівської міської ради Пазинець В.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства „Тячівське", де треті особи Тячівська
міська рада, Тячівська райдержнотконтора, Тячівське РДПТІ про визнання
недійсним передачі в рахунок майнового паю частки в нерухомому майні гуртожитку
в АДРЕСА_1, у вигляді двохкімнатної квартири на першому поверсі площею 52,2
квм. та договору купівлі-продажу квартири.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. звернулись до суду з позовною заявою про визнання недійсним передачі в
рахунок майнового паю частки в нерухомому майні гуртожитку в АДРЕСА_1, у
вигляді двохкімнатної квартири на першому поверсі площею 52,2 квм. та договору
купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що в 1986 році вони, будучи
неповнолітніми разом з їхніми батьками вселились у 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1,
яка була надана батькові на підставі спільного рішення дирекції та комітету
профспілки радгоспу ім.. Леніна, правонаступником якого є відповідач ТзОВ СГП
„Тячівське".

Позивач ОСОБА_1.
проживає в даній квартирі з того часу постійно, та має постійну прописку
/реєстрацію/ на право проживання в ній. Позивачка ОСОБА_2. в 1991 році перейшла
була проживати в сусідню з-х кімнатну квартиру в цьому ж будинку до бувшого
свого чоловіка, де проживала до грудня 2005 року, коли незаконно була з неї
виселена, а потім за згодою брата перейшла проживати знову в квартиру № 1, де
зареєструвалась в паспортному столі Тячівського РВ УМВС України в 2005 році.

Відповідачем
ТзОВ СГП „Тячівське" 05.02.2004 року було видано відповідачці ОСОБА_3.
свідоцтво про право власності на майновий пай, як члену сільськогосподарського
товариства серії ЗК №084725, на підставі якого їй було передано реально в
натурі по акту приймання-передачі № 207 та накладній № 207 від 27.05.2004 року
частку в нерухомому майні гуртожитку в АДРЕСА_1 у вигляді двохкімнатної
квартири на першому поверсі, площею 52,2 кв.м., вартістю 4888 грн.
Впослідуючому, згідно рішення Тячівського районного суду від 04.02.2005 року за
відповідачкою ОСОБА_3. було визнано право власності на двохкімнатну квартиру на
першому поверсі пл.. 52,2 кв.м. вартістю 4888 грн., додатковим рішенням суду
від 14.10.2005 року на двохкімнатну квартиру під № 4 на першому поверсі пл..
52,2 кв.м. вартістю 4888 грн. та додатковим рішенням цього ж суду від від
07.03.2006 року на двохкімнатну квартиру під № 1 на першому поверсі пл.. 52,2
кв.м. вартістю 4888 грн. Згідно договору купівлі-продажу посвідченого
Тячівською райдержнотконторою від 14.04.2006 року відповідачка ОСОБА_3. продала
своєму синові відповідачеві по справі квартиру АДРЕСА_2. Як передачу відповідачці
ОСОБА_3. в рахунок майнового паю по акту приймання-передачі та накладній № 207
від 14.04.2004 року частки в нерухомому майні гуртожитку вАДРЕСА_1 у вигляді
двохкімнатної квартири на першому поверсі, так і договір купівлі-продажу
квартири № 4 в даному будинку вважають незаконними, такими, що грубо порушують
їхні права та інтереси жильців, та такими, що підлягають визнанню недійсними
виходячи з наступного. Так, дана будівля № 3 по вул. Леонтовича, в м. Тячів,
ніколи не належала на праві власності ТзОВ СГП „Тячівське" або його
попереднику, радгоспу ім. Леніна, ними не будувалась, в експлуатацію не
вводилась, за ними в органах реєстрації зареєстрована не була і в них не має
жодного правовстановлюючого документа. Цей будинок будувався Тячівським міжколгоспбудом
всередині 60-х років без відведення у встановленому законом порядку земельної
ділянки, та належно затвердженого проекту будівництва, та крім того, відсутній
акт ввода в експлуатацію
будівлі. Таким чином, спірна будівля за всіма законними ознаками відноситься до
категорії самовільно збудованих, і поскільки на даний час не має підприємства,
яке її будувало, то вона є фактично безхозною і повинна належати б місцевій
громаді в особі Тячівської міської ради. В зв'язку з цим, відповідач ТзОВ СГП
„Тячівське" не мав жодних юридичних підстав розпоряджатись, а саме
включати в процедуру розпаювання дану будівлю, оскільки дане підприємство не є
її юридичним власником.

Саме по собі
перебування, і те, що не відомо з яких підстав, даної будівлі на балансі підприємства
не стверджується право власності на неї, оскільки балансова відомість є
внутрішньогосподарським документом, а не правовстановлюючим, які передбачені
додатком № 1 діючого Тимчасового положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно. Даний факт зафіксований в рішенні Тячівського
районного суду від 05.12.2004 року, яке вступило в законну силу, згідно якого
ОСОБА_3. було відмовлено в позові про визнання права власності за нею на частку
в будівлі гуртожитку. В цьому ж рішенні встановлено ту обставину, що у ТзОВ СГП
„Тячівське" відсутні будь-які правовстановлюючі документи на будівлю.

Те, що дана
будівля є самовільно збудованою свідчить також та обставина, що відповідачі по
даній справі ОСОБА_3. а також інші громадяни, яким було передано в рахунок
майнового паю частка в будівлі гуртожитку, звертались неодноразово в суд з
вимогою встановлення права власності на частину будівлі. До речі судді
Тячівського райсуду Мельник В.І. та Розман М.М. відмовляли позивачам у
задоволенні позову саме з цих підстав, які наведені ними вище, а суддя Решетар
В.І. фактично визнавши право власності за позивачами узаконив беззаконня, не
залучивши їх навіть до справи в якості третіх осіб, хоча очевидно було, що
вирішується про жилі кімнати в гуртожитку, чим грубо було порушено їх права на
судовий захист. Хоча вони не сумніваються, що це було зроблено свідомо, тому,
що по аналогічному позову позивачці ОСОБА_3. було відмовлено в позові. Окрім
того, при розпаюванні будівлі гуртожитку сільськогосподарським підприємством були
грубо порушені вимоги ст. 9 Закону України „Про колективне сільськогосподарське
підприємство", згідно якої „до пайового фонду майна членів підприємства
включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за
рахунок діяльності підприємства... „Дана будівля гуртожитку не відносилась до
основних виробничих фондів даного підприємства, а тим більше, як було вказано
вище, не створене за рахунок його діяльності, та й підтвердження цього не мають
жодних доказів.

При розпаюванні
будівлі гуртожитку було порушено також ст. 47 Конституції України, яка
передбачає, що право громадян на житло є пріоритетним, гарантованим та
невідчужуваним. За будь-яких умов громадянин або сім'я, єдиним житлом яких є
кімната в гуртожитку незалежно від його приналежності, не можуть бути
позбавлені бодай цього житла без вирішення питання про надання або придбання
іншого впорядкованого житлового приміщення. Процес розпаювання ТзОВ СГП
„Тячівське" повинен відповідати конституційному принципу соціальної
захищеності громадян. Включення, заселеного на час ліквідації
сільськогосподарського підприємства гуртожитку до пайового фонду аж ніяк не
відповідає вищезазначеним вимогам, а навпаки стає джерелом напруги,
невизначеності у майбутньому для сімей, які в ньому проживають. Це не що інше,
як свавільна спроба реалізації прав нових власників на кімнати в гуртожитку,
позбутися, в обхід закону, мешканців гуртожитку і фактично викинути їх з дітьми
на вулицю. Причому ст.ст. 125,132 ЖК України передбачено, що без надання іншого
житлового приміщення не може бути виселено пенсіонерів по старості, членів
сім'ї померлого працівника, якому було надане жиле приміщення, одиноких осіб з
неповнолітніми дітьми та інших. В даному випадку відсутні законні підстави для
примусового позбавлення громадян житла без надання іншого жилого приміщення.
Незаконним, укладеним з порушенням вимог цивільного законодавства є договір
купівлі-продажу АДРЕСА_2, укладений між відповідачкою ОСОБА_3. та відповідачем
ОСОБА_4., оскільки, як зазначено в договорі право власності у продавця за
договором на предмет купівлі-продажу виникло відповідно до рішення Тячівського
райсуду від 04.02.2005 року та додаткового рішення від 14.10.2005 року. Однак
згідно додаткового рішення суду від 07.03.2006 року за ОСОБА_3. визнано право власності
на кв. № 1 в цьому ж будинку та дане рішення набуло законної сили до
/укладення/ посвідчення договору купівлі-продажу. Таким чином на момент
посвідчення договору продавець ОСОБА_3. не мала права власності на кв. № 4 в
будівлі гуртожитку і не мала права нею розпоряджатись, а тому просять суд
визнати недійсним та скасувати передачу відповідачем ТзОВ СГП „Тячівське"
відповідачці ОСОБА_3 частки в нерухомому майні гуртожитку вАДРЕСА_1 у вигляді
двохкімнатної квартири на першому поверсі площею 52,2 кв.м. вартістю 4888 грн.
на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП від
05.02.2004 року серії ЗК № 084725, акту приймання-передачі та накладної № 207
від 27.02.2004 року, а також просять суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_2, укладений між відповідачкою ОСОБА_3. та
відповідачем ОСОБА_4., посвідченого Тячівською райдержнотконторою від
14.04.2006 р. зареєстрованого в реєстрі № 4-575.

Позивачі
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. а також їх представник в судовому засіданні заявлені позовні
вимоги підтримали, просять їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені
в позовній заяві.

Відповідач
ОСОБА_4 та його представникОСОБА_6. в судовому засіданні проти заявлених вимог
заперечили та пояснили, що відповідачці ОСОБА_3. відповідно до Свідоцтва про
право власності на майновий пай серії ЗК № XI 084725
виданого 05.02.2004 року належить право власності на частку в майновому фонді
КСП „Тячівське" у сумі 4510 грн. Відповідно до накладної № 207 від
27.06.2004 року відповідачці було виділено у рахунок майнового паю квартиру у
приміщенні колишнього гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1, вартістю 4488 грн.
Відповідно до акту прийому-передачі № 7 від 27.06.2004 року відповідачка
отримала реально внатурі квартиру площею 52,2 кв.м. у вказаному гуртожитку.
Таким чином, вважає, що цим самим стверджено наявність у ОСОБА_3. права
власності на частку ОСОБА_3. у майні КСП „Тячівське" та отримання нею у
законному порядку в рахунок майнової частки (паю) реально (в натурі) спірної
квартири.

Також зазначили,
що доказів, які б свідчили про належність будівлі колишнього гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1, іншій особі, сторонами не надано, і судом не
здобуто, а тому доводи позивачів, про те, що спірна будівля не належить
товаристві „Тячівське" вважають безпідставними.

Крім цього,
вважають безпідставними доводи позивачів ОСОБА_2. та ОСОБА_1. про те, що вони
на законних підставах проживають у спірній квартирі, оскільки в матеріалах
справи відсутні письмові докази про видачу їм у встановленому порядку ордеру на
вселення у спірний гуртожиток, в тому числі і у спірну квартиру та відсутні
докази укладення між адміністрацією радгоспу ім.. Леніна, чи його
правонаступників та позивачами договору найму на користування приміщенням у
вказаному гуртожитку, в тому числі і спірною квартирою.

Також звертають
увагу на той факт, що рішенням Тячівського районного суду від 05.05.2005 року №
2-749 ОСОБА_2. було виселено з квартири № 3 спірного гуртожитку, і нею було
дано розписку, якою вона зобов'язалась звільнити квартиру № 3 колишнього
гуртожитку. Цим самим стверджують, що позивачка ОСОБА_2. в дійсності проживала
в квартирі № 3 вказаного гуртожитку, однак після її виселення з вказаної
квартири, самовільно, без будь-яких підстав на те, вселилась в спірну квартиру.

Крім цього,
вважають, що спірною квартирою є квартира АДРЕСА_2, а позивачі згідно паспортів
значаться зареєстрованими за адресою АДРЕСА_3. Таким чином позивачі до спірної
квартири АДРЕСА_2, жодних відносин не мають, і так само відсутні докази їх
законного проживання саме у спірній квартирі № 4.

Також вважають,
що позивачі взагалі не мають права звертатись з даним позовом до суду, оскільки
відсутні докази, які б підтверджували, що вони перебували в трудових
правовідносинах з радгоспом ім.. Леніна, або його правонаступниками, також не
мають вони права на майнову частку (пай) в КСП „Тячівське".

Вважають, що
відповідач ОСОБА_4. є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2. Позивачі
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. власниками спірної квартири не являються, а тому взагалі
не мають права ставити питання про витребування даної квартири від ОСОБА_4., як
добросовісного набувача, та звертатись до суду з позовом про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, за яким відповідач набув права власності на квартиру,
а тому просять в позові відмовити

Відповідач
ОСОБА_3. в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, а
тому на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у її відсутності.

Представник ТзОВ
„Тячівське" в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив,
підтримуючи пояснення відповідача ОСОБА_4.,
та його представника.

Представник
Тячівської міської ради в судовому засіданні проти заявлених вимог не
заперечує, однак і не підтримує їх.

Представник
Тячівської райдержнотконтори в судове засідання не з'явився, причини неявки
суду не відомі, а тому на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його
відсутності.

Представник
Тячівського РДПТІ в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не
відомі, а тому на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у його відсутності.

Заслухавши
пояснення позивачів, їх представника, відповідача ОСОБА_4.. його представника,
представника ТзОВ „Тячівське", представника Тячівської міської ради та
дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід
задовольнити з наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що постановою спільного засідання дирекції та комітету
профспілки радгоспу ім.. Леніна, м. Тячів, від 12.05.1986 року батьку позивачів
ОСОБА_1. виділено житлову площу для сім'ї в гуртожитку по АДРЕСА_1 квартиру з
трьох кімнат за № 1, і з того часу позивач ОСОБА_1. проживає у даній квартирі,
що стверджується відміткою в паспорті. Позивачка до укладення шлюбу також
проживала у даній квартирі і після розірвання шлюбу, за згодою брата, знову
проживає в ній, що підтверджується довідкою, виданою Тячівським ВГ і РФО
Тячівського РВ УМВС України від 15.05.2006 року.

В дальнійшому
радгосп імені Леніна було перейменовано на КСП „Тячівське" а згодом на
ТзОВ „Тячівське".

01.12.2002 року
на загальних зборах членів ТОВ „Тячівське" було прийняте рішення про
ліквідацію вказаного товариства.

В процесі
ліквідації відповідачці ОСОБА_3. відповідно до Свідоцтва про право власності на
майновий пай серії ЗК № XI 084725 виданого 05.02.2004 року належить право власності
на частку в майновому фонді КСП „Тячівське" у сумі 4510 грн. Відповідно до
накладної № 207 від 27.06.2004 року відповідачці було виділено у рахунок
майнового паю квартиру у приміщенні колишнього гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, вартістю 4488 грн. Відповідно до акту прийому-передачі № 7 від
27.06.2004 року відповідачка отримала реально в натурі квартиру площею 52,2
кв.м. у вказаному гуртожитку.

Як вбачається,
відповідачці ОСОБА_3. передано квартиру, в якій проживає ОСОБА_1. та ОСОБА_2. і
цей факт стверджується рішенням Тячівського районного суду від 04.02.2005 року,
яким за відповідачкою ОСОБА_3. було визнано право власності на двохкімнатну
квартиру на першому поверсі пл.. 52,2 кв.м. вартістю 4888 грн., додатковим
рішенням суду від 14.10.2005 року на двохкімнатну квартиру під № 4 на першому
поверсі пл.. 52,2 кв.м. вартістю 4888 грн. та додатковим рішенням цього ж суду
від 07.03.2006 року на двохкімнатну квартиру під № 1 на першому поверсі пл..
52,2 кв.м. вартістю 4888 грн.

14.04.2006 року
ОСОБА_3 продано вказану квартиру ОСОБА_4, що підтверджується договором
купівлі-продажу, посвідченого Тячівською райдержнотконторою.

Згідно ч. 1 ст.
328 ЦК України
право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п.
1.3 „Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно" у редакції наказу МЮ України від 28.01.2003 року N 6/5,
державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства
бюро технічної інвентаризації.

Згідно абз. 6 п.
а п.6.1 „Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності
на нерухоме майно" оформлення право власності на об'єкти нерухомого майна
проводиться з видачею свідоцтва про право власності: місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та
юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) підприємства,
об'єднання організації отримали у власність у встановленому законодавством
порядку нерухоме майно підприємства об"єднання організації, що
ліквідовується.

Відповідно до п.
15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих КСГП /Затвердженого
наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 р. № 62
Зареєстрованого в МЮ України 04.04.2001 p./ зазначено, що
підставою для оформлення права власності на виділене майно з видачею органом
місцевого самоврядування свідоцтва про право власності є свідоцтво про право
власності на майновий пай члена КСГП з відміткою про виділення майна в натурі
індивідуально та акт приймання-передавання майна.

Як встановлено в
судовому засіданні вказана будівля гуртожитку не зареєстрована, як нерухоме
майно за ТзОВ „Тячівське" в Тячівському РПТІ, правовстановлюючі документи
на дану будівлю у підприємства відсутні, і представником ТзОВ „Тячівське"
не надано доказів про право власності на неї.

Знаходження
майна на балансі підприємства, не є безспірною ознакою його права власності на
дане майно, оскільки баланс підприємства є лише формою бухгалтерського обліку
та визначає склад і вартість майна та обсяг фінансових зобов'язань на конкретну
дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства.

Крім того,
згідно ч. 2 п. 9 ст. 8 ЗУ
„Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції від 03.03.2005
року в разі ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному
господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (утому
числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних
міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Рішенням
Тячівського районного суду від 22.05.2007 року відмовлено в задоволенні позову
відповідачки ОСОБА_3. до ТзОВ „Тячівське", управління сільського
господарства Тячівської РДА де треті особи Тячівське РДПТІ, Тячівська міська
рада про встановлення право власності на нерухоме майно надане в рахунок
майнового паю за ОСОБА_3. право власності на нерухоме майно, що розташоване в
АДРЕСА_1, двохкімнатну квартиру, площею 52,2 кв.м. вартістю 4488 грн. та про
зобов'язання Тячівського РДПТІ зареєструвати за нею це нерухоме майно.

Таким чином, суд
вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що
ОСОБА_3. набула право власності на квартиру в гуртожитку № 3 по вул. Леонтовича
в м. Тячів.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець)
передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і
сплатити за нього певну грошову суму..

Згідно ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно ч.1,
ч.3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в моменти вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -тертьою,
п"ятою та шостою ст.203 ЦК
України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, одна із
сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається,
вказаний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений Тячівською
райдержнотконторою від 14.04.2006 року був укладений неналежним продавцем.

За таких
обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши
недійсним та скасувавши передачу відповідачем ТзОВ СГП „Тячівське"
відповідачеві ОСОБА_3 частки в нерухомому майні гуртожитку вАДРЕСА_1 у вигляді
двохкімнатної квартири на першому поверсі площею 52,2 кв.м. вартістю 4888 грн.
на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП від
05.02.2004 року серії ЗК № 084725, акту приймання-передачі та накладної № 207
від 27.02.2004 року, а також визнаши недійсним договір купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_3. та ОСОБА_4., посвідчений Тячівською
райдержнотконторою від 14.04.2006 р. зареєстрованого в реєстрі № 4-575.

Керуючись ст.
10, 213-215, ЦПК України, 203, ч. 1 ч.3 ст. 215 ч. 1 ст. 328, 655, України, п.
1.3 6 п. а п.6.1 „Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно" у редакції наказу МЮ України від 28.01.2003
року N 6/5, п. 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих КСГП
/Затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 р.
№ 62 Зареєстрованого в МЮ України 04.04.2001 p./, ч. 2
п. 9 ст. 8 ЗУ „Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції від
03.03.2005 року, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
недійсним та скасувати передачу відповідачем ТзОВ СГП „Тячівське"
відповідачеві ОСОБА_3 частки в нерухомому майні гуртожитку в АДРЕСА_1, у
вигляді двохкімнатної квартири на першому поверсі площею 52,2 кв.м, вартістю
4488 грн. на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП
від 05.02.2004 р. № серії ЗК 084725 акту приймання передачі та накладної № 207
від 27.02.2004 року.

Визнати
недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 укладеного між
відповідачкою ОСОБА_3. та відповідачем ОСОБА_4, посвідченого Тячівською
райдержнотконторою від 14.04.2006 року зареєстрованого в реєстрі № 4-575..

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський
районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з
подальшим поданням апеляційної скарги протягом 20 днів.