Справа № 22-ц-606                                     Головуючий
інстанції Ярошенко Т.О.
27                                                 Судця-доповідач
УХВАЛА

іменем    України

31   травня
2007  року  колегія
суддів   судової  палати
в   цивільних  справах

апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого
- Попруги С. В.,

суддів                                     -
Сибільової Л.О.,  Крамаренка В.І.,

з участю
секретаря судового засідання -
Рой Я.М. ,  та осіб,  які беруть участь у справі - позивачки
ОСОБА_1,  розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в  приміщенні  апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня    2007
року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності,  спростування недостовірної інформації,  поширеної в позовній заяві до суду від 15 листопада 2000 року та в заяві
до Охтирського міськрайвідділу внутрішніх справ УМВС України в Сумській області
від 22 липня 2000 року,  та відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 гривень,

встановила:

Зазначеним
рішенням суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх
необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права,  неповне з"ясування обставин,  що мають значення для справи,  просить скасувати рішення та постановити
нове,  яким задовольнити її позов в
повному обсязі.

Вислухавши
доповідь судді-доповідача,  пояснення
позивачки,  яка підтримала скаргу з
мотивів,  в ній викладених,  вивчивши матеріали справи та перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених в суді першої
інстанції,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Обґрунтовуючи
позов,  ОСОБА_1 посилалась на те,  що 22
липня 2000 року
ОСОБА_2 звернулась з заявою до Охтирського міськрайвідділу міліції,  в якій виклала недостовірну інформацію про
неї,  вказавши,  що 21
липня 2000 року
близько 10-ї години ОСОБА_1 в присутності двох працівників земельного відділу
сокирою умисно розбила шиферний паркан,
мотивуючи це тим,  що їй не
видно,  що робиться в їх дворі,  також погрожувала вбити,  подібні випадки були і раніше. Коли ОСОБА_2
звернулась до відділу міліції,  і
працівники міліції не приїхали,  ОСОБА_1
знущалась,  сміялась,  що вони не приїхали,  запевняла,
що їй нічого не буде. Приїхавши,
працівники міліції повідомили,  що
з ОСОБА_1 нічого зробити не можуть. Просила притягнути її до кримінальної
відповідальності за травми і дії,  скоєні
не вперше. Зазначала,  що,  можливо,
ОСОБА_1 потребує примусового лікування.,
тому що її дії і погрози шкодять і загрожують життю її сім'ї.

ОСОБА_1
також посилалась на те,  що таку ж
недостовірну інформацію про неї ОСОБА_2 розповсюдила,  звернувшись 15 листопада 2000
року з позовом до суду,  в якому
зазначила,  що вона,   ОСОБА_1,
коли ОСОБА_2 в травні 2000

року
ставила в дворі паркан,  чинила їй в
цьому перешкоди,  ображала її,  нецензурно лаялась на її адресу,  обґрунтовуючи свої дії тим,  що їй паркан не потрібен і вона не дозволить
його ставити,  що вона,  ОСОБА_1,
неодноразово брала лопату і розбивала листи шиферу на паркані,  і що працівники міліції ледве її заспокоїли.
В позові ОСОБА_2 також зазначено,  що
вона перешкоджала роботі комісії земельного відділу,  висловлювалась нецензурно,  вдарила сина ОСОБА_2.,  була попереджена працівниками міліції про
кримінальну відповідальність за подібні дії,
але після від'їзду працівників міліції знову почала руйнувати паркан.

Зазначаючи,  що інформація про неї,  викладена ОСОБА_2 в позові та в заяві до
відділу внутрішніх справ,  є
недостовірною,  такою,  що ганьбить її честь і гідність,  просила зобов'язати відповідачку спростувати
її,  відкликати заяву з райвідділу
міліції,  відшкодувати завдану їй
моральну шкоду в сумі 1700 гр.

Вирішуючи
спір та відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того,
що позивачка не надала суду доказів,
які б свідчили про поширення ОСОБА_2 відомостей,  що ганьблять її честь та гідність,  а звернення відповідачки до міліції та суду з
метою захисту своїх прав не можна розцінювати як намагання принизити честь та
гідність ОСОБА_1

Цей
висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
зокрема,   ст.  7
ЦК України 1963 року,   ст.
ст.  23,
277 ЦК України 2003
року,   ст.  ст.
10,  60 ЦПК України.

З
матеріалів справи вбачається і судом вірно встановлено,  що між сторонами виник спір з приводу
користування спільною земельною ділянкою,
на якій розташований будинок,
співвласниками якого вони є. 24 липня 2000 року до Охтирського
міськрайвідцілу внутрішніх справ надійшла заява ОСОБА_2. від 22 липня 2000
року,  а 15 листопада 2000 року до Охтирського
міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,  в яких
вона виклала обставини,  про які зазначає
ОСОБА_1 в своєму позові до неї про захист честі і гідності,  та просила захистити її права. З приводу
поведінки ОСОБА_2. в конфлікті,  що виник
між сторонами,  зверталась до органів
міліції і ОСОБА_1 Після розгляду їх заяв до міськрайвідцілу внутрішніх справ
винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ на підставі  ст. 6 п.2 КПК України.

Цивільна
справа за взаємними позовами сторін з приводу користування спільною земельною
ділянкою та відшкодування шкоди знаходиться на розгляді в Охтирському
міськрайонному суді.

Згідно
п. п. 16,  17 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 "Про
застосування судами законодавства,  що
регулює захист честі,  гідності та
ділової репутації громадян та організацій" від 28 вересня 1990 року з
наступними змінами,  заява про захист
честі,  гідності,  ділової репутації має,  зокрема,
містити в собі дані про те,  які
саме відомості,  що порочать особу,  поширені відповідачем,  з зазначенням часу,  способу й осіб,  яким такі відомості повідомлені,  посилання на докази,  що стверджують зазначені обставини,  а також прохання про спростування відомостей.
На позивача при цьому покладається обов"язок довести факт поширення відомостей,  які його порочать,  особою,
до якої пред"явлений позов.

Суд
прийшов до вірного висновку про те,  що
факт поширення відповідачкою відомостей про позивачку,  які порочать її честь та гідність,  не підтверджується матеріалами справи,  в тому числі і показами свідків,  на які вона посилалась,  та про те,
що не можна вважати поширенням таких відомостей звернення до суду чи
органів міліції за захистом своїх прав і вирішення спору. Доказів щодо
того,  що ОСОБА_2,  звертаючись до суду та органу внутрішніх
справ,  які наділені повноваженнями по

захисту
законних інтересів громадян,  мала на
меті принизити честь та гідність ОСОБА_1,
в справі відсутні.

При
розгляді даної справи місцевий суд належним чином з"ясував та перевірив
доводи кожної сторони,  дав об'єктивну
оцінку доказам,  наявним у справі,  переконливо обгрунтував висновки,  викладені в рішенні. Доводи апеляційної
скарги цих висновків не спростовують,
тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307, 308,  313-315 ЦПК
України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2007 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.