№ 2-46/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 року                                                                  місто
Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя у складі головуючого судді
Мальцевої Є.Є., при секретарі Шевченко О.О., за участю представника позивачки
ОСОБА_3. адвоката ОСОБА_19.,  розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої представляли Державна податкова інспекція у м.Маріуполі та
Маріупольська міська рада,  до ОСОБА_2, третя особа -  ОСОБА_3, про розірвання
договору довічного утримання,  за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Маріуполі  про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом та визнання права
власності,
позовом ОСОБА_3до Маріупольської міської ради, Державної податкової інспекції в м.Маріуполі, треті особи -  ОСОБА_2,
Третя Маріупольська Державна нотаріальна контора, про  визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,
про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання
права власності на житлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2002 року позивачка
ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2.
про розірвання договору довічного утримання, укладений 08.07.2002 року
між нею та ОСОБА_2., посвідчений нотаріусом. У обґрунтування своїх вимог
позивачка  вказувала, що відповідачка
ОСОБА_2. не виконувала своїх зобов'язань за договором з утримання, допомоги
позивачці, оплати комунальних послуг,
платежів за квартиру, надання одягу, харчування, не залишалася із нею у
квартирі на тривалий час, незважаючи на те, що позивачка є людиною похилого
віку та потребує постійного догляду. ОСОБА_1просила розірвати зазначений
договір довічного утримання.

Після звернення до суду  ОСОБА_1померла, спадкоємців після неї нема,
належне їй майно може бути успадковане
державою в особі Державної податкової інспекції у м.Маріуполі, яка і
була притягнута для участі у справі як позивач та продовжувала підтримувати
позов.

Під час розгляду справи вона була
об”єднана у одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_2. до ДПІ у
м.Маріуполі. Свої позовні вимоги ОСОБА_2. обґрунтувала тим, що на підставі
рішення Іллічівського суду м.Маріуполя від 17.12.2002 року, яке було залишене
без зміни ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02.10.2003 року,
договір довічного утримання між ОСОБА_2. та ОСОБА_1. був розірваний.  Оскільки спадкоємців у ОСОБА_1. не було, то в
порядку спадкування на належну їй квартиру АДРЕСА_1 було видане свідоцтво  про право на спадщину за законом від
20.11.2003 року державі у особі Державної податкової інспекції у м.Маріуполі .  Ухвалою Верховного суду України від
07.04.2005 року  рішення Іллічівського
районного суду м.Маріуполя від 17.12.2002 року й ухвала колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 02.10.2003
року скасовані, справа за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про розірвання договору
довічного утримання направлена на новий розгляд.  До теперішнього часу рішення щодо вимог
ОСОБА_1.  судом не прийнято, тому вона
вважає, що у ДПІ у м.Маріуполї не було підстав для отримання спадщини у вигляді
квартири АДРЕСА_1після померлої ОСОБА_1.. Виходячи з наведеного позивачка
ОСОБА_2. вважає, що свідоцтво про право на спадщину було видано безпідставно,
повинно бути визнано недійсним, просить визнати за нею право власності на
спірну квартиру.

У ході розгляду зазначених позовів у
суді вони були об'єднані у одне провадження із позовом ОСОБА_3. до до Маріупольської
міської ради, Державної податкової інспекції в м.Маріуполі,
треті особи -  ОСОБА_2,  Третя Маріупольська Державна нотаріальна
контора, про  визнання свідоцтва про
право на спадщину недійсним, про визнання угоди купівлі-продажу дійсною
та визнання права власності на житлове приміщення.  Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивачка ОСОБА_3. посилалася на те, що, оскільки ОСОБА_2. не виконувала своїх
обов'язків за договором довічного утримання, укладеного між нею та ОСОБА_1., то
ОСОБА_1., вважаючи договір розірваним, запропонувала ОСОБА_3. купити у неї її
квартиру АДРЕСА_1. З такою метою вона уклала із позивачкою ОСОБА_3. домашню
угоду - договір купівлі-продажу квартири, який не посвідчили нотаріально. Тому
ОСОБА_3. просить визнати недійсним свідоцтво про спадщину на квартиру, видане
ДПІ м.Маріуполя, визнати дійсною угоду купівлі-продажу квартири, укладену без
нотаріальної форми, визнати за нею право
власності на спірну квартиру.

Позивачка ОСОБА_1у судовому засіданні,
проведеному до її смерті, підтримувала позовні вимоги, пояснювала у суді, що
вона укладала з ОСОБА_2. договір довічного утримання, домовляючись, що ОСОБА_2.
перейде до неї жити у її квартиру,  буде
доглядати за нею постійно, утримувати, харчувати, але відповідачка ОСОБА_2. не
переїхала до неї, приходила рідко, потім перестала приходити, не приносила їжу,
не надавала матеріальної допомоги.

ОСОБА_2., відповідачка за позовом до
неї ОСОБА_1, третя особа за позовом ОСОБА_3. до Маріупольської міської ради,
ДПІ у м.Маріуполі,  позов не визнала,
пояснила у судовому засіданні, що працює медичною сестрою у лікарні. Будинок, у
якому проживала ОСОБА_1.,  знаходиться на
території, яку обслуговує її лікарняний заклад. Вона по роботі приходила до
ОСОБА_1., остання запропонувала їй доглядати її, укласти із нею договір
довічного утримання. Такий договір, посвідчений нотаріально,  ОСОБА_2. уклала із ОСОБА_1. 08.07.2002 року .
За умовами договору ОСОБА_2. зобов'язалася довічно утримувати ОСОБА_1.,  забезпечуючи її харчуванням, одягом,
доглядом, необхідною допомогою, залишити в безоплатному довічному користуванні
квартиру АДРЕСА_1. Вартість матеріального забезпечення за договором була
визначена сторонами  у розмірі 100 грн на
місяць. ОСОБА_1за умовами договору передала у власність ОСОБА_2. зазначену
квартиру. Після укладання договору ОСОБА_2. почала  виконувати свої обов'язки за умовами
договору: оскільки графік роботи у неї перемінний, вона мала можливість приходити
до ОСОБА_1. 2-3 рази у день, коли вона обслуговувала хворих на своїй
ділянці.  Вона приносила гарячу їжу,  прибирала у квартирі, прала одяг  ОСОБА_1.,
надавала їй медичну допомогу, купувала продукти, газети та необхідні
речі. Кожного місяця вона передавала особисто позивачці гроші на оплату
комунальних платежів,  оскільки на цьому
наполягала ОСОБА_1.. ОСОБА_2. також виконувала за власні кошти необхідний
поточний ремонт: зробила заявку у ЖКП на ремонт балкону, який був у аварійному
стані, придбала  необхідні для цього
будівельні матеріали. ОСОБА_2. має у власності садівничу ділянку, тому вона
мала можливість без додаткових витрат
надавати ОСОБА_1. для харчування свіжі фрукти та овочі.    Вже після укладання договору довічного
утримання   ОСОБА_2. стало відомо,
що  ОСОБА_1за декілька  попередніх років укладала договори довічного
утримання  або дарування із 6-7 особами,
які погоджувалися доглядати її,  а через
короткий час розривала їх, нічого цим особам не відшкодовувала, таким
чином,  використовувала їх у своїх
цілях,  для свого утримання.  ОСОБА_1 не виказувала жодних претензій з
приводу виконання обов'язків ОСОБА_2. . Про те, що ОСОБА_1ввжала, що ОСОБА_2.
порушує умови за договором довічного утримання, ОСОБА_2. дізналася тільки  із позовної заяви, з якою ОСОБА_1.  звернулася до суду. ОСОБА_2. вважає, що  ОСОБА_1.,
користуючись довірою людей,  які
приймали до уваги її вік, стан здоров'я,
навмисно укладала різні угоди, щоб її утримували дейкий час, а потім
безпідставно розривала їх. ОСОБА_2. вважає, що
про зловмисні наміри позивачки ОСОБА_1.
свідчить  факт того, що ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання
10.10.2002 року, а у газеті „Твій Маріуполь” 03.10.2002 року вона дала
оголошення про пошук людини, яка б її утримувала за право спадкування квартири.
ОСОБА_2.  вважає, що ОСОБА_1безпідставно
звернулася до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання,
оскільки вона повністю виконувала свої обов'язки за умовами договору, тому
просила у позові відмовити; також просила задовольнити її позовні вимоги до ДПІ
м.Маріуполя, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом ДПІ
м.Маріуполя на квартиру АДРЕСА_1отримано без законних підстав. ОСОБА_2. також
заперечувала  проти задоволення позову
ОСОБА_3..

Позивачка  ОСОБА_3., яка також є третьою особою за
позовом ОСОБА_2. до ДПІ у м.Маріуполі, підтримала свої позовні вимоги, пояснила
суду, що вона сама проживає із неповнолітньою донькою. Свого житла в неї немає,
тому вона тимчасово проживала у своєї бабки ОСОБА_4 У будинку АДРЕСА_2. Її
бабка була сусідкою ОСОБА_1., яка мешкала у квартирі 69 того ж будинку. На
початку грудня 2002 року. ОСОБА_1запропонувала ОСОБА_3. купити у неї квартиру,
оскільки на той час договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2.,  був розірваний рішенням
Іллічівського суду м.Маріуполя. ОСОБА_1мала намір купувати собі власний
будинок  та жити у ньому сама.  Умовами ОСОБА_1.  при укладанні угоди купівлі-продажу її
квартири із ОСОБА_3. було те, що поки рішення Іллічівського суду про розірвання
договору довічного утримання не переглянуто апеляційною інстанцією, то
купівля-продаж буде укладена у формі домашньої угоди з фактичною передачею
грошових коштів ОСОБА_1., із подальшим оформленням угоди нотаріально. Вона
також наполягала на тому, що вона буде проживати у квартирі, поки не знайде
зручний для неї будинок,  та не
заперечувала, щоб ОСОБА_3.  переїхала до
неї у квартиру до нотаріального оформлення договору. ОСОБА_3. погодилася із
такими умовами, переїхала до ОСОБА_1.. 26.12.2002 року вона у присутності двох
свідків передала ОСОБА_1.  грошові кошти
у розмірі 8000 грн, а остання власноручно написала розписку - договір  купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.  ОСОБА_3.
із дочкою проживала разом з ОСОБА_1. до 20 лютого 2003 року, моменту
смерті ОСОБА_1..  Позивачка поховала її
за власні кошти, а через деякий час виїхала з квартири. Коли їй стало відомо,
що у листопаді 2003 року ДПІ у м.Маріуполі отримала свідоцтво на спадщину на
квартиру, яку ОСОБА_3. вважає своє власністю,
вона змушена була звернутися до суду.
Щодо позову  ОСОБА_1. до ОСОБА_2.
про розірвання договору довічного утримання, у якому ОСОБА_3. є третьою особою,
вона вважає, що він підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2. не виконувала
належним чином своїх обов'язків за договором. ОСОБА_3 пояснила суду, що їй
відомо, з яких підстав  ОСОБА_1намагалася
розірвати даний договір,  посилалася на
пояснення свідків, допитаних у судовому засіданні.

Представник ДПІ м.Маріуполя у
судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_2. умови договору не
виконувала,  тому вимоги ОСОБА_1. щодо
розірванню договору довічного утримання підлягають задоволенню. Просила
відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2., посилаючись на те, що свідоцтво про
спадщину видане відповідно до закону, відмовити у позові ОСОБА_3. також,
посилаючись на те, що угода купівлі-продажу не відповідає вимогам закону, до
того ж ОСОБА_1у момент укладання договору не мала права власності на спірну
квартиру.

Представник Маріупольської міської
ради, яка була притягнута до участі у справі як позивач, підтримала позовні
вимоги ОСОБА_1., пояснила, що договір довічного утримання повинен бути
розірваним на підставах, зазначених у позові померлої ОСОБА_1.. Вважає, що у
зустрічному позові ОСОБА_2.  та у позові
ОСОБА_3. про визнання права власності на спірну квартиру, повинно бути
відмовлено, оскільки  дані позови
безпідставні.

Представник третьої особи Третьої
Державної нотаріальної контори до суду не з'явився, від нього до суду надійшла
заява із проханням розглянути справу у їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позови, заявлені ОСОБА_1.,  ОСОБА_3., задоволенню не підлягають, а
зустрічний позов ОСОБА_2.  підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
08.07.2002 року ОСОБА_1 уклала із ОСОБА_2. договір довічного утримання, за
умовами якого  у власність до ОСОБА_2.
перейшла квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_2. зобов'язалася довічно утримувати ОСОБА_1.,
забезпечувати її харчуванням, одягом,
медичною допомогою, утриманням у розмірі 100 грн на місяць. Вказаний
договір, нотаріально посвідчений,
відповідає  вимогам чинного законодавства.
Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_1.
померла ІНФОРМАЦІЯ_1року. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 20.11.2003 року майно у вигляді квартириАДРЕСА_1 належної померлій
ОСОБА_1., за правом спадкування  перейшло
до держави в особі Державної податкової інспекції в м.Маріуполі.

Відповідно до ст. 428 ЦК України ( в
ред.1963 року)  договір довічного
утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач не виконує
обов'язків, передбаченим для нього за договором.

Відповідно до ст.. 10,11 ЦК України
суд   при розгляді цивільної справи
виходив з принципу змагальності й рівності прав сторін у поданні доказів, а
також розглядав спір у межах заявлених ними позовних вимог і на підставі
представлених ними доказів. Згідно з ст.. 59 ЦПК України обставини справи, які
за законом повинні бути підтверджені певними способами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими способами.

Докази, надані ОСОБА_2., у
підтвердження її позовних вимог, суд вважає достатніми та переконливими.
Обставини, викладені ОСОБА_1., як підстави позову, викликають сумнів,
враховуючи кількість договорів відчуження, укладених нею із різними
особами  протягом 4 років до укладання
такого ж договору із ОСОБА_2..

Згідно з довідкою Маріупольського БТІ
ОСОБА_1. укладала то слідом розривала 2 договори довічного утримання, 1 договір
дарування та 1 договір купівлі-продажу у формі біржового контракту.

Докази, надані суду ОСОБА_3.  у підтвердження  того, що ОСОБА_2. не виконувала свої
обов'язки за договором довічного утримання, суд не може прийняти до уваги,  оскільки вони спростовуються усіма іншими
письмовими доказами та поясненнями свідків.

Так,
свідок ОСОБА_5. змогла суду пояснити лише те, що ОСОБА_3. розповідала
їй, що придбала квартиру. При яких обставинах,
за яку ціну,  скільки кімнат у
квартирі, їй не відомо, що викликає сумнів у суду у правдивості її свідчень,
оскільки  свідок пояснювала, що
знаходилася  у дружніх стосунках на той
час із ОСОБА_3, і такою важливою подією та не могла не поділитися більш
детальніше.

Свідок ОСОБА_4. є бабкою ОСОБА_3., тобто
зацікавлена у інтересах своєї онуки, до того ж мала неприязні стосунки із
ОСОБА_2., що підтверджується матеріалами за їх зверненнями в міліцію стосовно
одне одного. Пояснювала суду, що у жовтні 2002 року ОСОБА_1ділилася із нею
наміром купити будинок для проживання.
Також у жовтні, коли, як встановлено судом,  ОСОБА_1. тільки подала до суду позов до
ОСОБА_2. та дала у газету оголошення про пошук людини для догляду за нею,
ОСОБА_1розповідала  свідку, що їй
потрібні гроші у сумі 8000 грн для придбання житла. Вона запропонувала купити
квартиру онучці - ОСОБА_3.. Онучка
погодилася, але в неї не було такої суми на той час. Свідок також
пояснила, що у грудні 2002 року ОСОБА_1. заперечувала, щоб ОСОБА_2. приходила її
доглядати. Свідок наполягала, що ОСОБА_1.
потрібні були гроші для придбання невеликого будинку,  щоб жити в ньому самій, незважаючи на те, що
їй  потрібен був постійний догляд у
зв'язку із віком та станом здоров'я.

Свідок ОСОБА_6., яка є подругою
ОСОБА_4.,  пояснювала, що вона сама не
була у квартирі ОСОБА_1., але їй відомо від неї самої, що за нею ніхто не
доглядає,  хоча є договір про це із
людиною. Вона також пояснювала, що позичала
ОСОБА_3.  3000 грн, весною 2002
року, а повернула у 2006 році, що не може свідчити про те, що ОСОБА_3. передала
таку суму ОСОБА_1. .

Свідок ОСОБА_7. пояснювала  суду, що вона протягом з 1994 року по лютий
2003 року приносила ОСОБА_1. молоко, купувала їжу для неї. Такі  пояснення свідка протирічать поясненням
свідка ОСОБА_11, яка доглядала за ОСОБА_1. тривалий час і характеризувала   її як особу недовірливу, яка ніколи не
давала їй ключ, не впускала без попереднього дзвінка, просила пробувати їжу,
боялася отруєння. Вже у вересні- жовтні 2002 року ОСОБА_1, зі слів свідка,
розповідала їй, що продала квартиру. Свідок є знайомою із ОСОБА_3з 1996
року.

Свідок ОСОБА_8. пояснювала у суді, що
ОСОБА_1 скаржилася їй на ОСОБА_2., яка
погано виконує свої обов'язки щодо неї. І навпаки, свідку відомо, що у
ОСОБА_1були  хороші стосунки із ОСОБА_4.,
з  її онуками. Свідок нечасто
спілкувалася із ОСОБА_1., у квартирі у неї не була, про те, що до неї переїхала
ОСОБА_3, свідку стало відомо зі слів ОСОБА_4.. Свідок вважала, що
ОСОБА_1потрібно було звернутися до родини ОСОБА_4 ще раніше, оскільки з ними в
неї були приязні стосунки.

Свідок ОСОБА_9. підтвердив у суді, що
він перевіряв заяву ОСОБА_2про те, що їй перешкоджають виконувати обов'язки за
доглядом ОСОБА_1.. Він вів бесіду із ОСОБА_1, яка висловлювала небажання, щоб
до неї приходила ОСОБА_2, оскільки у той час цивільна справа за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2 розглядалася у суді. При цьому була ще одна жінка, сусідка,
яка пояснила, що доглядає ОСОБА_1- ОСОБА_4..

Свідок ОСОБА_10пояснювала, що із
дитинства дружить із родиною ОСОБА_4. У вересні 2002 року   свідок почала колоти уколи ОСОБА_1.  на прохання ОСОБА_3., тому що та розповідала
їй, що  має намір придбати квартиру
ОСОБА_1.. Під час відвідування ОСОБА_1, свідок вступила у конфлікт із ОСОБА_2.,
яка заперечувала проти того, що  стороння
жінка колола уколи ОСОБА_1. Свідок пояснювала, що тільки ОСОБА_3,  яка є її кумою,  та ОСОБА_4. приносили продукти ОСОБА_1..

Усі свідки, допитані за клопотанням
ОСОБА_3.,  є її   знайомими
чи її бабки ОСОБА_4..

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що
позичала ОСОБА_3. гроші   восени 2002
року , для чого - їй невідомо.

Свідок ОСОБА_13посвідчив, що він був
присутній при передачі грошей особі , у якої ОСОБА_3придбала квартиру. Він
також пояснив, що договір писала сама жінка, якій  ОСОБА_3. передала гроші, а він потім поставив
свій підпис.

Під час розгляду справи  в суді була проведена судово-почеркознавча
експертиза, на вирішення якої було поставлене питання, чи сама ОСОБА_1писала
договір купівлі-продажу її квартири від 26.12.2003 року, який за ствердженням
ОСОБА_3. був укладений 26.12.2002 року. Експертом встановлено, що текст
зазначеного договору, вірогідно, був виконаний самою ОСОБА_1.,  експерт не визначив, чи сама
ОСОБА_1підписувала даний документ, також не встановив часу виконання на
документі  запису.

Надані суду пояснення свідків,
допитаних за клопотанням  ОСОБА_3., щодо
невиконання ОСОБА_2. зобов'язань за договором довічного утримання
спростовуються поясненнями інших свідків, допитаних  у суді, письмовими доказами.

Так, свідки ОСОБА_14. та
ОСОБА_15.  пояснювали у суді, що у період
2002 року вони реалізовували  на ринку  продуктами харчування. ОСОБА_2. практично
кожного дня зранку до роботи купувала у них продукти, йшла з сумками до
ОСОБА_1., несла їй приготовлену їжу. Свідки уточнили, які продукти купувала
ОСОБА_2. саме для ОСОБА_1: сирок, зелений чай, крупи, молоко, плавлений сир та
інші. Іноді ОСОБА_14. допомагала ОСОБА_2 віднести сумки до квартири ОСОБА_1.,
бачила, що балкон у її квартирі  був за
цей період відремонтований. ОСОБА_15. бачила у цей період  у теплий час, як ОСОБА_2. гуляла разом із
ОСОБА_1., остання виглядала охайно.

Свідок ОСОБА_16. пояснював, що майже
кожний день бачив ОСОБА_2.,  яка ходила з
сумками у під'їзд їх будинку, де його сусідкою була ОСОБА_1.. Він  був у квартирі ОСОБА_1. у той період, коли її
доглядала ОСОБА_2.: там було  прибрано,
ніякого неприємного запаху не було.

Свідок ОСОБА_17у судовому засіданні
пояснила, що багато років підтримувала дружні
стосунки з ОСОБА_1.,  бувала у неї
вдома. ОСОБА_1розповідала їй, що має намір укласти договір довічного утримання
із жінкою-медсестрою. Після укладання договору із ОСОБА_2ОСОБА_2, вона була нею
задоволена. Раніше ОСОБА_1 скаржилася на людей,
в неї були завеликі вимоги, але про ОСОБА_2вона розповідала, що вона до
неї ставиться чутно та уважно,
задовольняє усі її потреби.
Свідок 2-3 рази на тиждень приходила до ОСОБА_1. ввечері, завжди було
чисто прибрано,   ніякого запаху не
було.  Свідок  ОСОБА_17від ОСОБА_1знала, що в неї є син, що
проживає у іншому місті, і що ОСОБА_1вирішила розірвати договір довічного
утримання, що віддати квартиру рідним.

Свідок ОСОБА_18., яка працювала
дільничним лікарем, пояснила суду, що з літа 2002 року ОСОБА_2. як медсестра
виконувала призначення по  лікуванню
ОСОБА_1., після чого остання уклала із нею договір довічного утримання. Їй
відомо, що ОСОБА_2. робила уколи ОСОБА_1., носила їй продукти. Після цього на
прохання ОСОБА_2. вона неодноразово оглядала
вдома ОСОБА_1. як лікар, бувала один раз у десять днів, протягом часу з
1999 року до дня смерті.  При цьому вона
помічала, що коли ОСОБА_2доглядала ОСОБА_1., у її квартирі  стало чисто,
було завжди прибрано,  зник
неприємний запах. ОСОБА_1виглядала охайно,
вона була адекватна, після того, як ОСОБА_2. стала доглядати, почала
виходити на вулицю, здоров'я її поліпшилося. Зі слів ОСОБА_1їй відомо, що
ОСОБА_2. відремонтувала балкон. ОСОБА_1ніколи не висловлювала незадоволення
ОСОБА_2., але раптом заявила про бажання розірвати договір.

Таке ставлення до укладання договорів
відчуження квартири із метою використання матеріальних благ ОСОБА_1., при
безумовному виконанні усіх її вимог,
підтверджується у судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_11.,
яка  свого часу укладала із нею договір
довічного утримання.  Свідок пояснювала у
судовому засіданні,  що
ОСОБА_1приховувала від знайомих, що в неї є людина, яка її доглядає, що суд
розцінює як наміри  на можливість
укладання такого договору із іншими особами. З такою ж метою ОСОБА_1дала
оголошення у газету „Твій Маріуполь” ( а.с.48 т.1) про запрошення людини для
догляду за нею за право спадкування квартири
до того, як вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2.  про розірвання договору довічного утримання,
оскільки була впевнена, що договір буде розірвано, як і у попередніх  випадках .

Дослідивши письмові докази у справі,
суд робить висновок про те, що пояснення ОСОБА_2. про належне виконання нею
своїх обов'язків за договором довічного утримання підтверджуються копіями
квитанцій  про сплату комунальних
платежів за квартиру АДРЕСА_1, заповнені та підписані ОСОБА_2.,  (а.с. 42-28, 159-170 т.1),  касовими чеками на придбання ліків для
ОСОБА_1. (а.с.50, 132-136 т.1), медичними документами про обстеження ОСОБА_1. (а.с.
138-140 т.1), товарними чеками про придбання газет ( а.с. 142 т.1), чеками про
придбання будівельних матеріалів для ремонту балкону ( а.с. 149-151 т.1),  побутових товарів (а.с.155 т.1).

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що ОСОБА_2. мала  можливість
надавати  ОСОБА_1. матеріальну допомогу у
зазначеному в договорі розмірі утримання, що підтверджується довідками про її
доходи (а.с. 85,195 т.1), її чоловіка (а.с. 193 т.1),  договором купівлі-продажу земельної ділянки у
садівничому товаристві (а.с.196 т.1).
Вона також мала достатньо часу для виконання своїх обов'язків, що
підтверджується графіком  її роботи
(а.с.88 т.1).

Враховуючи наведені докази, суд  приходить до висновку, що ОСОБА_2. у повній
мірі виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання, тому у
позовних вимогах ОСОБА_1. про розірвання договору слід відмовити.

Згідно з ст. 425 ЦК України (в ред 1963
р.)  за договором довічного утримання
відчужувач передає у власність набувачу будинок або частину його, взамін чого
набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне
забезпечення в натурі.

Відповідно до договору довічного
утримання від 08.07.2002 року ОСОБА_1. передала у власність ОСОБА_2.  двокімнатну квартиру 69 в буд. АДРЕСА_2  (а.с.6 т.1), 21.07.2002 року право власності
ОСОБА_2. було зареєстровано в Маріупольському БТІ (а.с. 8 т.2).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Іллічівського суду м.Маріуполя від 17.12.2002 року позов ОСОБА_1. про
розірвання договору довічного утримання із ОСОБА_2. було задоволено. У рішенні
був роз'яснений порядок оскарження протягом одного місяця. Виходячи з пояснень
ОСОБА_3.,  ОСОБА_1., укладаючи із нею
26.12.2002 року договір купівлі-продажу спірної квартири,  достовірно знала, що рішення суду не є
чинним, отже, не була  власником  квартири на момент укладання договору.
ОСОБА_3, теж були відомі зазначені обставини.

Відповідно до ст.. 48 ЦК України    ( в ред.1963 року) недійсною є угода, яка
не відповідає вимогам закону. Оскільки ОСОБА_1не була власником квартири в
момент укладання угоди купівлі-продажу, її дії не могли встановити, припинити
або змінити жодних цивільних прав або обов'язків.

Тому суд вважає, що у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3.
до Маріупольської міської ради, Державної податкової
інспекції
в м.Маріуполі   про
визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, про визнання угоди купівлі-продажу дійсною
та визнання права власності на житлове приміщення, - слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1.
про розірвання договору довічного утримання та в позові ОСОБА_3. про визнання  свідоцтва про право на спадщину недійсним, про
визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на
житлове приміщення,
суд відмовляє,  то власником
квартири АДРЕСА_1з моменту його укладення
з 08.07.2002 року є ОСОБА_2., а, відповідно, будь-яких підстав для
включення цієї квартири у склад спадкового майна після смерті ОСОБА_1. не було,
тому свідоцтво про спадщину за законом від 20.11.2003 року, видане державі в
особі Державної  податкової інспекції у
м.Маріуполі після померлої ОСОБА_1. на квартиру АДРЕСА_1, повинно бути визнано
недійсним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України  стороні, на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати. Під час розгляду справи за клопотанням ОСОБА_3. була проведена
судово-почеркознавча експертиза, вартість якої складає 424 грн.79 коп.. На  розгляд експерту було також поставлене
питання, визначене ОСОБА_2.. Тому сторони оплатили експертизу пропорційно 1:3.
Оскільки у судовому засіданні ОСОБА_3, та ОСОБА_2. пояснювали, що, незважаючи
на те, що  квитанція на оплату  вартості судово-почеркознавчої експертизи
оформлена на ім'я  ОСОБА_3.,  а фактично вони обидві оплачували експертизу
( ОСОБА_3. оплатила 284,78 грн.,  а
ОСОБА_2. - 140 грн..), то з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. слід стягнути 140 грн
судових витрат.

Керуючись
ст.ст.10,60,61,88,212, 213,214-215,218 ЦПК
України, ст.. 86, 48, 425, 428 ЦК України ( в ред. 1963 року),  суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, інтереси якої представляли Державна податкова
інспекція у м.Маріуполі та Маріупольська міська рада,  до ОСОБА_2, третя особа -  ОСОБА_3, про розірвання
договору довічного утримання, - відмовити .

У задоволенні позову ОСОБА_3до
Маріупольської міської ради, Державної податкової
інспекції
в м.Маріуполі, треті особи -
ОСОБА_2,  Третя Маріупольська
Державна нотаріальна контора, про  визнання
свідоцтва про право на спадщину недійсним, про визнання угоди купівлі-продажу дійсною
та визнання права власності на житлове приміщення, - відмовити.

Позов ОСОБА_2  до Державної
податкової інспекції у
м.Маріуполі  про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом та визнання за нею права
власності  - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.11.2003
року, видане Державній податковій інспекції у м.Маріуполі після померлої
ОСОБА_1на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати право власності  на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Стягнути на користь ОСОБА_2  з
ОСОБА_3  судові витрати  на оплату судової
почеркознавчої експертизи у розмірі 140 грн.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через
Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Заява про апеляційне оскарження
може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попередньої подачі заяви про
апеляційне оскарження у строк, передбачений для подачі такої заяви.

З повним текстом  рішення  можливо ознайомитись в канцелярії суду після
24.12.20007 року

Суддя