Справа № 33ц-477/07                                          Головуючий у І інстанції -
19                                                                                    Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21
вересня 2007 року                                                                                              м.  Луцьк

Колегія суддів з
розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого                          Завидовської-Марчук
О.Г.,

суддів:                                     Расевича
СІ.,  Русинчука М. М. ,

Мудренко
Л.І.,  Стрільчука В.А.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про реальний поділ
спільного приміщення за касаційною скаргою позивачів ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 8 листопада 2005 року,

встановила:

В травні
2005 року позивачі звернулися в суд із позовом про проведення реального
розподілу коридору,  який знаходиться у
їхньому спільному користуванні з відповідачкою,
посилаючись на те,  що вони є
власниками квартириАДРЕСА_1 та відповідно АДРЕСА_2. ОСОБА_6самовільно
перегородила спірний коридор,  а це
призводить до постійних конфліктів та сварок. У 1992 році відповідачка до своєї
квартири добудувала веранду,  зробивши
окремий вхід. її вже неодноразово попереджали працівники міліції щодо
неправомірної поведінки по відношенню до позивачів,  але вона і надалі створює конфліктні
ситуації.

Рішенням
Заліщицького районного суду від 21 вересня 2005 року позов задоволено.
Проведено поділ спільного майна - коридору - у житловому будинку АДРЕСА_1 та
виділено у власність ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3 ОСОБА_4,  ОСОБА_5 по другому варіанту розподілу згідно
висновку технічної експертизи частину коридору розміром 5, 5 м х 2, 4 м - 0, 8
х 0, 81. ОСОБА_6 залишено частину коридору розміром 2,  7 м. х 1, 63 м - 0, 3 х 0, 5. Зобов'язано
ОСОБА_1.  до 1 листопада 2005 року
спорудити стіну,  що розділить даний
коридор. Стягнуто з ОСОБА_1.  978 грн. 49
коп. на користьОСОБА_6

Рішенням
апеляційного суду Тернопільської області від 8 листопада 2005 року апеляційну
скаргуОСОБА_6 задоволено,  рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення,  яким відмовлено в задоволенні позовних вимог
про реальний поділ спільного коридору за безпідставністю.

У
касаційній скарзі позивачі просять скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення місцевого суду,
посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм
матеріального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення місцевого суду і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові,  апеляційний суд виходив з того,  що спірний коридор не перебуває у спільній
частковій власності сторін,  а тому не
може бути об'єктом поділу.

При
цьому всупереч вимогам  ст.
ст.  303,  311,
316 ЦПК України апеляційним судом не встановлено і не зазначено в
рішенні правові підстави такого висновку та норми матеріального права,  на підставі яких він зроблений.

Між
тим,  цей висновок не відповідає
обставинам справи і вимогам законодавства.

Судами
встановлено,  що будинок по АДРЕСА_1
складається з двох квартир,  власниками
яких є сторони у справі. В цьому будинку є коридор,  яким спільно користуються сторони.

Відповідно
до ч. 2  ст.  10 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» власники багатоквартирних будинків є співвласниками
допоміжних приміщень будинку (кладовок,  сараїв і т. ін.),
які передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Як
роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2004 від 2 березня 2004
року,  власники квартир у
багатоквартирному будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень
(підвалів,  сараїв,  кладовок,  горищ,  колясочних
і т. ін.). Вони є рівними у праві володіти,
користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями.

Тому
спірний коридор як об'єкт права спільної власності сторін може бути предметом
поділу між ними в натурі за наявності необхідних для цього умов на
підставі  ст.  364 ЦК
України.

Таким
чином,  порушення апеляційним судом норм
процесуального права призвело до неправильного вирішення справи,  що згідно зі
ст.  338 ЦПК України є підставою
для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд.

з

Разом з
тим,  не може бути залишено в силі і
рішення суду першої інстанції,  оскільки
за своїм змістом воно не відповідає вимогам
ст.  215 ЦПК України - в ньому не
зазначено досліджених судом доказів,
встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин,  мотивів,
з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів,  якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення,  бере до уваги або відхиляє
докази,  застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти. В рішенні допущено протиріччя. В мотивувальній частині
вказано,  що позивачі повинні
відшкодувати на користь відповідачки 978, 49 грн. різниці у вартості ј  частини коридору,  тоді як резолютивною частиною ця сума
стягнута лише з одного позивача ОСОБА_1.
Крім того,  судом належним чином
не перевірені і не спростовані доводи відповідачки про те,  що поділ коридору за варіантом,  взятим за основу,  є небезпечним для її сім'ї.

За таких
обставин постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового
розгляду необхідно усунути
відмічені  порушення  і постановити судове рішення у відповідності
з вимогами закону. Керуючись  ст.   ст.
336,  338 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішенням
Заліщицького районного суду від 21 вересня 2005 року та рішення апеляційного
суду Тернопільської області від 8 листопада 2005 року скасувати.

Справу направити
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.