Справа №2-1286/2007
Рішення

Именем України

27 квітня 2007 року                                                        Жовтневий
районний суд м.Харкова

у складі:
головуючого - судді Кириченко О.Д. при секретарі - Корнієнко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.
Шевченко" про приведення наказу по підприємству № 595-3 від 10 жовтня 2006
року у відповідність з трудовим законодавством, зобов'язання до здійснення
певних дій і відшкодування моральної шкоди, -

Встановив:

В січні 2007 року до
Жовтневого районного суду м.Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного
підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко"
(далі - з-д ім.
Т.Г. Шевченко) про визнання наказу №
595-3 від 10.10.2006 року
таким, що протирічить вимогам чинного трудового законодавства України, та про
зобов'язання адміністрації зазначеного підприємства видати новий наказ по
розслідуванню події за участю позивача, що мала місце 8 вересня 2006 року в цеху № 57 цього заводу.

У зв'язку з
невідповідностю цієї позовної заяви вимогам чинного цивільно-процесуального
закону, вона була залишена без руху з наданням позивачу строку для виправлення
недоліків.

В передбачений
відповідною ухвалою строк до суду надійшла виправлена позовна заява ОСОБА_1 до з-ду ім. Т.Г.
Шевченко про визнання вищезазначеного наказу по підприємству не відповідаючим
трудовому законодавству України, зобов'язання відповідача видати новий наказ по
розслідуванню події за участю позивача, що мала місце 8 вересня 2006 року в цеху № 57 цього заводу та
відшкодування моральної шкоди в сумі 10
000 грн.

Обгрунтовані
були позовні вимоги тим, що 8
вересня 2006 року, об
11 годині 40 хвилин, коли
позивач, який є виборним не звільненим від виробничих обов'язків Головою
профспілкового комітету Профспілки робітників ВО "Моноліт", знаходився на території малярної
дільниці цеху № 57 з-ду ім.
Т.Г. Шевченко, майстер цього цеху ОСОБА_2 застосував до нього протиправні
заходи: брутальною лайкою запропонував позивачу покинути малярне відділення, а
після цього вдарив його ногою нижче спини та рукою по потилиці, супроводжуючи
ці свої дії «ненормованою» лексикою. У зв'язку з цими подіями ОСОБА_1
неодноразово звертався до керівництва зазначеного підприємства, цеху № 57 та до
провоохоронних органів з вимогами про розслідування вищенаведеного інцинденту.
Наказом директора з-ду ім. Т.Г. Шевченко №
595-3 від 10.10.2006 року
була створена комісія по розгляду звернення позивача, але на думку останнього,
зазначений наказ не відповідає вимогам трудового законодавства України, тому що
в склад цієї комісії не був включений профспілковий комітет Профспілки
робітників ВО «Моноліт»,
з головою якого власне і відбулися вищевказані події. Подальші вимоги позивача
до голови зазначеної комісії про включення до її складу його профспілкового
комітету були залишені без задоволення, а тому, з твердого переконання
позивача, вищенаведеними діями адміністрації з-ду ім. Т.Г. Шевченко були
брутально порушені передбачені трудовим законодавством України гарантії
діяльності профспілки, членом і головою якої є ОСОБА_1

В судовому
засіданні позивач підтримав вищевказані позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на наведені вище обставини, а також на те, що внаслідок наведеного
вище порушення відповідачем по справі вимог чинного трудового законодавства
України ОСОБА_1 були завдані значні душевні страждання, були принижені його
честь, гідність і ділова репутація, у зв'язку з чим йому була заподіяна
моральна шкода у розмірі позовних вимог.

Представник відповідача
- Омельченко І.В., позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши
пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх
задоволення, виходячи зі слідуючих обставин:

Так, судовим
розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працює на з-ді ім. Т.Г. Шевченко в якості
налагоджувальника і є виборним, не звільненим від виробничих обов'язків,
Головою профспілкового комітету Профспілки робітників ВО "Моноліт",
що діє на цьому підприємстві.

2

8 вересня 2006
року, об 11 годині 40 хвилин, позивач
по справі знаходився на території малярної дільниці цеху № 57 вищезазначеного
підприємства, де займався агітацією робітників стосовно вступу в Профспілку
робітників ВО "Моноліт"
та стосовно припинення льгот,
передбачених для депутатів України.

У зв'язку з тим,
що зазначена агітація здійснювалася ОСОБА_1 в робочий час, майстер вказаного
цеху ОСОБА_2 став вимагати від позивача терміново покинути малярну дільницю, з
причин чого між ним та позивачем по цій справі виникла суперечка.

Вищенаведені
обставини були визнані в судовому засіданні сторонами, а тому вважаються судом
беззаперечно встановленими, тому що у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як пояснив в
судовому засіданні позивач, в ході зазначеної вище суперечки майстер ОСОБА_2
ображав його "ненормованою" лайкою, штовхався, ударив ногою та рукою,
а тому ОСОБА_1 був вимушений звернутися з відповідними заявами до
правоохоронних органів та керівництва заводу.

Згідно відповіді
начальника цеху № 57 ОСОБА_3
від 21.09.2006 року,
яких-небудь порушень в діях майстра ОСОБА_2 встановлено не було, тому що його
вимоги про залишення позивачем малярної дільниці і припинення відволікання
робітників від виконання своїх виробничіх обов'язків були правомірними.

Згідно з
відповіддю керівництва ОСМ при ГУМВС України в Харківській області від 08.11.2006 року, в порушенні
кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з відсутністю
визначення тілесних ушкоджень потерпілого.

Як вбачається з
наказу № 595-з
від 10.10.2006 року, в
цей день директор з-ду ім. Т.Г. Шевченко наказав утворити комісію по розгляду фактів,
викладених в зверненні позивача по цій справі ОСОБА_1 від 25.09.2006 року, у
складі: голови комісії - заступника начальника відділу кадрів Новікової Є.О.;
членів комісії - начальника цеху № 92-члена Ради начальників цехів Браілка Б.Ф.
і заступника ВОХР Іванченка А.А. Про результати роботи комісії вона була
зобов'язана повідомити Голову профспілкового комітету Профспілки робітників ВО
"Моноліт" ОСОБА_1

Вищевикладені
обставини знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні копіями
відповідних звернень позивача по справі, копіями відповідей на ці звернення,
копією наказу, який є предметом спору по цій справі, а також протоколу № 1 від
12.10.2006 року про засідання вищезазначеної комісії, в якому приймав участь і
ОСОБА_1

Оцінюючи з
правової точки зору наказ по з-ду ім. Т.Г. Шевченко № 595-3 від 10.10.2006 року, суд
приходить до висновку про відсутність підстав для того, щоб вважати його
невідповідаючим трудовому законодавтсву України.

Так, чинним
трудовим законодавством України передбачається створення спеціальної комісії з
розслідування певних подій, що сталися з працівниками на виробництві - тільки у разі
нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві власник або
уповноважений ним орган у відповідності до ст. 171 КЗпП України повинен проводити розслідування та вести
облік таких подій згідно з порядком, визначеним Положенням про порядок
розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві (далі -
Положення...), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1094
від 21 серпня 2001 року.

Згідно
зазначеного Положення... одним із етапів проведення розслідування таких
нещасних випадків є формування і призначення комісії з розслідування, до складу
якої крім інших осіб повинен входити і представник профспілкової організації,
членом якої є потерпілий.

Разом з тим, як
беззаперечно встановлено судом, вищенаведена подія за участі позивача ОСОБА_1 і
майстра цеху № 57 ОСОБА_2 ніяк не може бути віднесена до таких понять як
нещасний випадок, а тим більше - до професійного захворювання чи аварії на
виробництві, а тому адміністрація з-ду ім. Т.Г. Шевченка взагалі не була
зобов'язана утворювати комісію по розслідуванню цієї події.

Враховуючи ж те,
що створення спеціальних комісій для вивчення інших подій на підприємстві
законодавством України не заборонене, суд не находить ніяких порушень в діях
відповідача по справі, який своїм наказом №
595-з від 10.10.2006
року таки утворив вищезазначену комісію.

При цьому,
зважаючи на те, що чинним трудовим законодавством фактично не врегульований
порядок створення комісій по вивченню інших подій на підприємстві (крім
нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві), суд не
вважає за порушення факт не включення до складу такої комісії представників
профспілкової організації членом якої і

2

керівником є
ОСОБА_1, тим більше при тій обставині, коли останній особисто приймав участь у
роботі зазначеної комісії, що ним було підтверджено в судовому засіданні.

Виходячи з
викладеного суд не може погодитися з твердженнями позивача про те, що в даному
разі відповідачем були порушені передбачені трудовим законодавством України
гарантії діяльності профспілки, членом і головою якої є ОСОБА_1, а також про
те, що наказ № 595-3 від 10.10.2006 року не відповідає
вимогам трудового законодавства України.

Таким чином,
позовні вимоги про визнання вищевказаного наказу таким, що протирічить вимогам
чинного трудового законодавства України, та про зобов'язання адміністрації
зазначеного підприємства видати новий наказ по розслідуванню події за участю
позивача, що мала місце 8
вересня 2006 року в
цеху № 57 цього
заводу, не знайшли в судовому засіданні свого підтвердження належними,
допустимими, достовірними і достатніми доказами, а тому не підлягають
задоволенню.

Враховуючи ж те,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до з-ду ім. Т.Г. Шевченка в частині відшкодування
моральної шкоди обґрунтовуються ним тільки вищезазначеними, на його погляд,
порушеннями чинного трудового законодавства України при постановленні наказу № 595-3 від 10.10.2006 року, що
фактично не знайшло свого доказового підтвердження в судовому засіданні, суд
приходить до висновку про те, що і ці вимоги позивача не підлягать задоволенню
із-за їх безпідставності.

Що ж до
висказаного позивачем в судовому засіданні незадоволення діями майстра цеху № 57 ОСОБА_2, що мали
місце 8 вересня 2006 року, та діями
вищезазначеної комісії по вивченню обставин конфлікту між вказаним майстром і
ОСОБА_1, то ці поясненя судом не досліджувалися у зв'язку з тим, що вони
виходять за межі позовних вимог.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст.5,8,10,11,15,57,58,59,60,61,208,209,212-215
ЦПК України, ст.ст. 15,16,23
ЦК України, ст.ст. 1,3,4,10,139,141,142,237-1,243,244,246,248
КЗпП України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності», суд -

Вирішив:

ОСОБА_1 в
задоволенні позову до Державного підприємтсва «Харківський приладобудівний
завод ім. Т.Г. Шевченка» про приведення наказу по підприємтсву № 595-3 від 10
жовтня 2006 року у відповідність з трудовим законодавством, зобов'язання до
здійснення песних дій і відшкодування моральної шкоди - відмовити за
необґрунтованістю позовних вимог.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через
Жовтневий районний суд м.Харкова заяви про його апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення та відповідної апеляційної скарги -
протягом двадцяти днів після подання такої заяви.