Справа № 22- 1471 - 2007 р.                                     Головуючий у суді І інстанції   Циганаш І.А.
Категорія - 19                                                         Доповідач - Кіселик С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року Колегія суддів    судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді -Кіселик С.А.

суддів - Франко В.А., Суржик М.М.

при секретарі - Липі А.О..
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою представника    позивача
ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду  міста Кіровограда    від
11 лютого 2004 року.

ВЄТАНОВИЛА:

В вересні 2003 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до держави Україна
в особі Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції міста Кіровограда, Міністерства юстиції
України, обласного управління юстиції,
управління державного казначейства в Кіровоградській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, збитків які
спричинені бездіяльністю органів державної
влади при виконанні судового рішення. Просив стягнути на його користь із держави Україна, в особі Державної виконавчої
служби Ленінського районного управління
юстиції міста Кіровограда, Міністерства юстиції України,
обласного управління юстиції шляхом списання із рахунку обласного управління
державного казначейства завданні збитки, а саме 1834 грн.92 коп. -нестягнуту суму за рішенням Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 11 вересня
1998 року, 1165 грн. 17 коп. збитки пов'язані із знеціненням від інфляції та 22000
грн. моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що до 02 грудня 1997 року він знаходився у
трудових відносинах із Кіровоградським военторгом № 72. На момент звільнення боржник не
провів відповідні при звільненні виплати і рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 вересня
1998 року із роботодавця на користь ОСОБА_2
стягнуто 1834 грн. 92 коп. Однак рішення суду не виконано у зв'язку із недостатністю
майна у боржника та мораторію на примусове стягнення, який накладено згідно
наказу Міністерством юстиції України на виконання Указу Президента України № 1-14/616 від 23 травня 2001 року та Закону України
№ 2864-3 від 29 листопада 2001 року
«Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». Органи примусового виконання не прийняли
відповідних мір до своєчасного виконання

2

рішення суду чим порушили Закон
України «Про виконавче провадження». Контроль за діяльністю виконавчої служби
повинно здійснювати обласне управління юстиції та Міністерство юстиції України.
Контроль за дотриманням законодавства про оплату праці t покладено
на фінансові органи. Вважає, що держава, в особі органів виконавчої влади, свої
обов'язки не виконала. Обставини довгострокового невиконання судового рішення
зумовили вторгнення у психічну сферу особистості та спричинення моральну шкоду,
яка виразилась у переживаннях, витраті часу, розладу сну, стані апатії.

Рішенням
Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 лютого 2004 року в позові
відмовлено.

Не погодившись
із рішенням суду першої інстанції позивач просить його скасувати, а справу
повернути на новий розгляд із підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та
наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню із наступних підстав.

Суд першої
інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на користь
ОСОБА_2 із держави Україна моральної шкоди, оскільки для виявлення майна
боржника та виконання рішення суду державним виконавцем здійснювалися всі
необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Однак суд першої
інстанції не звернув увагу, що відповідно до приписів статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення
немайнового характеру - у двомісячний строк. Державним виконавцем необхідні для
виконання рішення суду дії виконувалися протягом п'яти років.

В рішенні
Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_3 проти України суд відзначив,
що виконання Судового рішення повинно вважатися невід'ємною частиною права на
судовий розгляд у сенсі ст. 6 Конвенції. Суд вказав, що для держави є
неприйнятним пояснювати невиконання судового рішення відсутністю коштів.
Затримка виконання рішення може бути виправданою у виняткових випадках, однак
вона не повинна порушувати саму сутність права, гарантованого ч.1 ст. 6
Конвенції.

Європейський суд
із прав людини також відмітив, що неможливість особи отримати виконання
судового рішення на її користь становить втручання у право на мирне володіння
майном, яке закріплене у ч.1 ст. Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до
приписів статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної
шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого самоврядування. їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 174 ЦК України
встановлено, що держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім
майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Згідно статті
170 держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи
державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до
Положення про Державне казначейство, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 липня 1995 року Головне управління Державного
казначейства організовує та здійснює виконання державного бюджету виходячи з
принципу єдиного казначейського рахунку; здійснює управління доходами

3

та
видатками    державного
бюджету, проводить операції    з наявними бюджетними коштами, в межах розпису доходів і видатків державного бюджету.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що, відповідно до вищевикладеного, Управління державного казначейства у Кіровоградській
області не є належним відповідачем по справі, оскільки Державу у
правовідносинах, що виникли між сторонами
має представляти Головне управління державного казначейства України.

Суд першої інстанції в порушення вимог частини 4 статті 10 ЦПК України не роз'яснив позивачу право у відповідності до вимог ст. 33
ЦПК України замінити неналежного відповідача і не залучив
до участі у справі, в якості співвідповідача, Головне
управління державного казначейства України.

За таких умов колегія суддів дійшла висновку, що Держава Україна була представлена у суді органом, який не мав повноважень та
таке представництво.

Крім того
відмовляючи позивачу у задоволенні позову щодо Стягнення індексації присудженої
за рішенням суду суми заробітної плати, суд не з'ясував питання щодо правонаступника боржника, оскільки відповідно до Закону «
Про індексацію грошових доходів
населення» та положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року № 663 (з
внесеними змінами) індексація заробітної плати проводиться підприємством, яке
виплачує заробітну плату при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця ,
що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порогу індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає
присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови
настали у зв'язку із несвоєчасним
виконанням рішення. ( п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
24 грудня 1999 року № 13* «Про практику застосування судами законодавства про
оплату праці»).

Таким чином відмовивши у позові до держави Україна і не притягнувши до участі у справі особу, яка у визначеному законом порядку
має право представляти Державу у даних правовідносинах, суд вирішив питання
щодо прав та обов'язків відповідача, який фактично участі у справі не приймав.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо
суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313 - 315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 лютого 2004 року скасувати, а справу повернути на новий
розгляд до того ж суду іншому судді.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення,
але може бути оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців з часу набрання нею чинності.