Справа №2-3819/07 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

13 серпня 2007
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого -
судді    Кихтюка P.M.

при
секретарі                          Мелих
Л.В.

з участю
позивача                              ОСОБА_1

представника
позивача                     ОСОБА_2

представників
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4
представника третьої особи
ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальних та моральних збитків, завданих злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення майнової і
моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що 23.05.2006 року ОСОБА_7, керуючи
вантажним автомобілем «ДАФ» д.н. НОМЕР_1, повертаючи праворуч і заїжджаючи в
двір будинку АДРЕСА_1, проявивши безпечність та неуважність, скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_8, яка являлась його дружиною, внаслідок чого остання отримала
тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 08.02.2007 року ОСОБА_7 визнано винним у
вчиненні злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання 4
роки позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки, без позбавлення права
керування транспортними засобами.

Страховою компанією йому частково відшкодовані матеріальні збитки в сумі
4062 грн. Залишились невідшкодованими матеріальні збитки в сумі 603 грн. та
моральна шкода, яку оцінює в розмірі 100000 грн.

Ухвалою суду до участі у справі притягнуто як третю особу
без самостійних вимог на стороні відповідача відкрите акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»/надалі - страхова компанія/.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги
з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Представники відповідача позов визнали частково та суду
пояснили, що злочин вчинено не безпосередніми діями відповідача, а ОСОБА_7 - з
необережності, який в момент скоєння ДТП
не виконував трудові обов'язки. Крім цього, зазначили, що останній вину визнав
повністю, розкаявся у вчиненому, намагався в добровільному порядку відшкодувати
завданні збитки. Не заперечують відносно відшкодування матеріальної шкоди,
проте розмір моральної шкоди на їх думку є надто великим і підлягає
відшкодуванню в значно меншому розмірі.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що страховою
компанією проведено відшкодування майнової шкоди позивачу в розмірі 4062 грн.
При вирішення спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали
цивільної та кримінальної справ, суд приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача з наступних підстав. :

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7
вироком Луцького міськрайонного суду від 08.02.2007 року засуджено за
ст.286 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 2
роки, без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.5). Ухвалою
апеляційного суду Волинської області від 04.05.2007 року вирок залишено без
змін(а.с. 6-7).

Зазначеним вироком встановлено, що 23.05.2006 року ОСОБА_7 керуючи
вантажним автомобілем «ДАФ» д.н. НОМЕР_1, належним на праві власності ОСОБА_6,
скоїв наїзд на ОСОБА_8, внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні
ушкодження, від яких померла. Згідно ст.61 ЦПК України вказані обставини
доказуванню не підлягають.

ОСОБА_8 являлась
дружиною позивача, який постановою слідчого визнаний потерпілим(а.с.      , крим. справа а.с.69).

В судовому засіданні з'ясовано, що ОСОБА_7 на момент скоєння ДТП перебував
у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою
ОСОБА_6/надалі підприємець ОСОБА_6/, про що свідчить трудовий договір,
подорожний лист від 23.05.2006 року (а.с.
).

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична чи фізична особа відшкодовує
шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов'язків.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, який
вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо ч.1енів сім'ї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за завдану ОСОБА_7 матеріальну
та моральну шкоду позивачу, відповідальність слід покласти на підприємця
ОСОБА_6

При цьому, суд не приймає до уваги та не враховує пояснення представника
відповідача, що підприємець ОСОБА_6 не повинен відповідати за протиправні дії ОСОБА_7, так як останній
самовільно заїхав додому, а не виконував трудові обов'язки по перевезенню
вантажів, оскільки вони спростовуються трудовим договором, подорожним листом
від 23.05.2006 року(крим. справа а.с.
).

Крім цього, суд також не зважає на медичну довідку від 15.05.2007 року про
спричинення позивачу зазначених у ній захворювань через смерть дружини,
оскільки суду не доведено наявність причинного зв'язку між її смертю та їх
настанням(а.с. 10).

Розмір матеріальних збитків, який підлягає відшкодуванню позивачу,
підтверджується рахунком від 25.05.2006 року та становить 603 грн.(а.с.П).

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь тяжкості та
характер спричинених позивачу душевних страждань завданих смертю його дружини.

А тому, дотримуючись засад розумності і справедливості, суд приходить до
висновку про підставність заявлених позивачем вимог про її відшкодування.

Однак вважає, що з відповідача у відшкодування моральної
шкоди слід стягнути на користь позивача її в меншому розмірі - 17000 грн.

При цьому суд зважає на те, що страховою компанією
позивачу частково відшкодовано збитки в сумі 4062 грн.; а також те, що шкода
завдана не безпосередньо відповідачем, а необережними діями працівника
відповідача, який намагався в досудовому порядку їх відшкодувати. Дану
обставину позивач не заперечив в судовому засіданні.

Поряд з цим, суд також враховує доходи відповідача, які за 2006 рік згідно
декларації становили 14650 грн. і заявлені вимоги позивачем про відшкодування
моральної шкоди значно перевищують їх розмір(а.с.    ).

У відповідності до ст.88 ЩІК України стягнути судові витрати по справі: на
користь ОСОБА_1 стягнути з підприємця ОСОБА_6 - 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення та частково витрати на правову допомогу в
розмірі 600 грн., враховуючи складність справи, її тривалість та відшкодування
таких витрат в розмірі 1000 грн. при розгляді кримінальної справи, а всього в
сумі 630 грн.; на користь держави - 51 грн. судового збору згідно задоволеної
майнової вимоги та 8,5 грн. - по стягненню моральної шкоди, всього - 59,5 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-62,64, 209, 213, 214, 215 ЦПК України та на
підставі ст.ст.23,1172, 1187 ЦК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_1 -
603(шістсот три) грн. у відшкодування майнової шкоди, 17000 (сімнадцять тисяч)
грн. у відшкодування моральної шкоди, 630(шістсот тридцять) грн. судових
витрат, а всього -18233(вісімнадцять тисяч двісті тридцять три) грн.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 на
користь держави 59(п'ятдесят дев'ять) грн. 50 коп. судового збору.

В решті позовних
вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через
Луцький міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
суду протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги
на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано.