АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21
травня 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних

справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді Олексієнка М.М.,

суддів:                           Косигіної Л.М.,
Жигановської О.С.,

при секретарі
судового

засідання                              ХоменкоР.В.,

з участю:

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27
лютого 2007 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
«Санрайз» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4про відшкодування
матеріальної, моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної
пригоди,

встановила:

У березні 2006 року ОСОБА_3. звернувся в суд з позовом
доОСОБА_1.,ОСОБА_2. про стягнення з них в дольовому порядку матеріальної та
моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Вимоги
ґрунтувались на тому, що 22 листопада 2005 року в м. КоростишевіОСОБА_2, керуючи
автомобілем, належнимОСОБА_1., порушивши Правила дорожнього руху України,
вчинив зіткнення з автомобілем «TOYOTA Landcruiser»,
державний номер НОМЕР_1, в результаті чого транспортний засіб було пошкоджено та
завдано матеріальну шкоду на суму 59979.24 грн. За проведення
автотоварознавчого дослідження

Справа №
22 - ц / 988                                               Головуючий
у 1 інстанції Миколайчук В.Л

Категорія 19                                                                Доповідач
- суддя Олексієнко М.М.

сплачено 486 грн. Оскільки винні у шкоді, як власник так
і особа, яка   керувала   транспортним   засобом,
тому    вони    і
повинні відшкодовувати збитки.

Моральну шкоду доводив тим, що в результаті транспортної
пригоди переніс нервовий розлад здоров'я, психологічні страждання, було
порушено нормальні життєві зв'язки, на відновлення яких необхідні додаткові
зусилля. Зокрема, дітей та дружину не міг забезпечити транспортом, сам
позбавлений можливості належним чином працювати без автомобіля, тому
компенсація за таку шкоду становить 20 000 грн.

В процесі розгляду справи позов подала Виробничо-комерційна
фірма у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Санрайз» (надалі - ТОВ
«Санрайз»). Представник позивача просив стягнути в дольовому порядку
зОСОБА_1.,ОСОБА_2., як винних осіб у дорожньо-транспортній пригоді - 60 458
грн. 24 коп. завданої матеріальної шкоди та 20 000 грн. компенсацію' за
моральні страждання. В заяві позивач посилається на те, що 22.11.2005
рокуОСОБА_2., керуючи транспортним засобом належнимОСОБА_1., допустивши
порушення Правил дорожнього руху, що привело до зіткнення з автомобілем,
належним ТОВ «Санрайз», та пошкодження його. Моральна шкода ґрунтувалась на
тому, що сім'я директора фірми не могла користуватись пошкодженим автомобілем.
Не міг використовувати транспортний засіб і сам керівник, що привело до
неможливості оперативно управляти підприємством.

Суд ухвалою від 10.05.2006 року здійснив заміну
первісного позивача - ОСОБА_3. на ТОВ «Санрайз».

Судом залучено до справи третьою особою без самостійних вимог ОСОБА_4

Рішенням
Коростишівського районного суду від 27.02.2007 року позовні вимоги ТОВ
«Санрайз» задоволено частково. Стягнуто зОСОБА_1. на користь товариства
59979.24 грн. матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль, 1538.79 грн.
судових витрат, в решті - в позові відмовлено за безпідставністю. Суд виходив з
того, що матеріальна шкода, завдана в результаті дій джерела підвищеної
небезпеки, згідно ст. 1187 ЦК України, має бути відшкодована особою, яка на
відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, тобто на власницю,
оскільки остання не довела, що передала автомобіль іншими особам, в тому
числіОСОБА_2., на законній підставі. Розмір матеріальної шкоди, не дивлячись на
відсутність документів, що підтверджують дійсний розмір понесених витрат на

ремонт
пошкодженого автомобіля, визначено на підставі висновку експерта-спеціаліста
Житомирської ТПП.

В позові про відшкодування моральної шкоди відмовлено за
безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням,ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила
його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову щодо неї.
Скаржниця посилається на те, що відповідальність за ушкоджений автомобіль
повинен нестиОСОБА_2., який керував джерелом підвищеної небезпеки, таОСОБА_4.,
як володілець за доручення і, якраз, він передав автомобільОСОБА_2. Позивач, на
переконанняОСОБА_1., не надав доказів дійсної вартості пошкодженого
транспортного засобу, тому суд мав стягнути лише 46622.12 грн., саме стільки,
скільки вказано в довідці ТзОВ фірма «Опад», яка виконувала ремонтні роботи.
Безпідставно, в цій частині, відмовлено в клопотанні про проведення
автотоварозначої експертизи.

Вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши
обставини справи в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Відповідно до п.5 ч.І ст.311 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, коли суд
розглянув не всі вимоги, і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням
додаткового рішення судом першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи, судом не розглянуті не всі
вимоги, заявлені у справі.

Зокрема, з позовом, згідно позовної заяви (а.с.2-3) в суд
звернувся ОСОБА_3. Не дивлячись на наявність позовних вимог, від яких позивач
не відмовився, суд першої інстанції не прийняв рішення по суті, в цій частині,
а замінив позивача, про що свідчить ухвала від 10.05.2006 року (а.с.80) хоча,
за новим ЦПК України, на відміну від старої редакції норми 105 ЦПК України 1963
року, заміна позивача не допускається, оскільки порушується принцип
диспозитивності. В даному випадку, суд мав розглянути позов по суті та прийняти
відповідне рішення.

Допущений
недолік не може бути усунутий ухваленням додаткового рішення, оскільки, згідно
матеріалів справи, судом не досліджувались докази по вказаному позову, не
вислуховувалась думка осіб, які приймали участь у справі. За угодою від
05.12.2005

року (а.с.5) ОСОБА_3. уповноважив
ОСОБА_6. лише надавати правову допомогу. Вказаний правочин, згідно ст. 42 ЦПК
України, не свідчить про можливість представництва інтересів певної особи в
суді.

Окрім того, суд в порушення п.2 ч.іст.42, п.7 ч.2 ст. 119 ЦПК України,
прийнявши позовну заяву від Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «Санрайз» (а.с.75-76), не перевірив повноваження
ОСОБА_3, чи він, справді, є директором фірми і чи наділений правом звертатись
до суду з позовом в інтересах її. При подачі даної позовної заяви не було
сплачено судові витрати, на що суд теж не звернув увагу.

При наявності допущених порушень колегія суддів
апеляційного суду не може скасувати незаконне рішення з постановлениям нового, тому
справу слід повернути до суду першої інстанції.

На підставні наведеного, керуючись ст. 303, 304, 307, п.5 ч.І ст.311, 314,
315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської
області від 27 лютого 2007 року скасувати, а справу передати до того ж суду
першої інстанції на новий судовий розгляд в іншому складі.

Ухвала набирає
законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.