Справа №
22-824/2007 p.                                Головуючий
Дубина Л.А. Суддя-доповідач: Глазкова О.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05" квітня 2007р.                                                                                       м.
Запоріжжя

Колегія
судців судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                             Ломейко
В.О.

Суддів:                                                         Глазкової
О.Г.

Калашникової
О.В.

При секретарі:                                             Ткаченко
М.О.

З участю адвокатів:                                    ОСОБА_5

ОСОБА_6.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від "26" грудня 2006
року по справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи - Друга Запорізька державна
нотаріальна контора, ОСОБА_7, про
визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,
визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/2
частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА

У травні 2006 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3.,ОСОБА_1.,
ОСОБА_4., треті особи - Друга Запорізька державна нотаріальна
контора, ОСОБА_7, про
визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,
визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності на 1/2
частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки.

В позові зазначав, щоІНФОРМАЦІЯ_1року померла його мати -
ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1та
на земельну ділянку, розташованою за тією ж адресою. Після смерті матері
спадкоємцями першої черги за законом є він та його сестри - ОСОБА_3. та ОСОБА_7 Вважає,

2

що фактично
прийняв спадщину, оскільки прописаний у вказаному будинку та постійно там
проживав. Проте під час звернення до нотаріальної контори у травні 2006 року
йому стало відомо , що свідоцтво про право на спадщину за законом
виданоОСОБА_3. Оскільки ОСОБА_7
та ОСОБА_1. відмовились приймати спадщину, то він мав право
спадкувати майно в рівних частках з ОСОБА_3

ОСОБА_2 вважає, що
порушено його право на прийняття спадщини, просив суд визнати свідоцтво про
право спадщини за з,аконом, яке було видане 21.12.1999 року за реєстровим №
4-1818 і 4-1820 Другою державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_3.
частково недійсним, а також визнати на ним право власності на Уг частину
житлового будинкуАДРЕСА_1в порядку спадкування після сметрі своєї матері -
ОСОБА_8

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2006 року позов
задоволено.

Визнано частково
недійсним свідоцтво про право власності житловий будинокАДРЕСА_1від 21.12.1999
року та свідоцтво про право власності на земельну ділянку поАДРЕСА_1  від 21.12.1999 року за № 4-1818 та частково
недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, видане
Другою запорізькою державною нотаріальною конторою 21.12.1999 року за № 4-1820.

Визнано частково
недійсним договор дарування,
укладений 20.07.2000 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1. та ОСОБА_4

Визнано за
ОСОБА_2. право власності на '/г частку житлового будинкуАДРЕСА_1в порядку
спадкування за законом після сметрі його матері ОСОБА_8, яка померлаІНФОРМАЦІЯ_1року.

Визнано за
ОСОБА_2. право власності на 1Л частку земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_8,яка
померлаІНФОРМАЦІЯ_1року.

Не погоджуючись
із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1.
подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у
засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення судуу першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Статтею 309 ЦПК
України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають зазначення для справи; недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які вважав встановленими; невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального
або процесуального право.

Судом встановлені родинні відносини
між сторонами.

Як вбачається з
матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли в період 1999-2000
років, тому при вирішенні спору суд керувався нормами цивільного кодексу
України в редакції 1963 року.

Судом
встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1року померла ОСОБА_8 Після її смерті відкрилася
спадщина на жилий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

При житті ОСОБА_8 28.02.1991 року заповіла своїм дочкамОСОБА_3.
39/100 часток жилого будинку та ОСОБА_7. 1/5 частину цього будинку. 28.02.1999
року ОСОБА_8 заповідала 41/100 частку жилого будинкуОСОБА_1

3

Після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 і ОСОБА_1. подали заяви у
нотаріальну контору, в яких вказали, що відмовляються від спадщини, не вказавши
на чию користь відмовляються.

1999
року ОСОБА_3.
у встановлений законом 6-ти місячний строк звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини, вказавши, що крім неї є спадкоємці за
законом і заповітом ОСОБА_7
та ОСОБА_1., але не вказала позивача.

2000
року ОСОБА_3.
подарувала своїм дітямОСОБА_1
59/100 частин житлового будинку і 41/100 частину - ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2. вважає, що він фактично прийняв
спадщину, оскільки був постійно прописаний у спірному будинку і там проживав.

Оскільки ОСОБА_7
іОСОБА_3. відмовився
від спадщини, а ОСОБА_3.
прийняла спадщину за законом, не вказавши, що є спадкоємець - ОСОБА_2., то
він -ОСОБА_2. є спадкоємцем за законом в рівних частках з ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2., суд першої
інстанції прийшов до висновку, що він фактично прийняв спадщину після смерті
своєї матері, оскільки був постійно прописаний, був присутній при похованні
матері, ніс витрати на її поховання, був присутній на поминальному обіді, після
поховання ночував в частині будинку, у якій проживала його мати, а саме у
41/100 частині.

Проте, з
таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст..
548 ЦК України
(1963 р.) для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст..
549 ЦК України
(1963 p.)
визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
При цьому ці дій повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Заяву до державної нотаріальної контори про прийняття
спадщини ОСОБА_2. не подавав, фактично в управління та володіння спадковим
майном не вступав, ніяких витрат щодо спадкового майна у зазначений період не
ніс та жодних дій щодо нього не вчиняв.

На а.с. 94 знаходиться розписка від 14.06.1999 р. з якої
вбачається, що ОСОБА_2. взяв у борг у ОСОБА_9 600 грн., але не зазначено для
яких цілей.

На період відкриття спадщини ОСОБА_2. за місцем свого
постійного проживання не перебував, а переховувався від органів судового слідства
у з'язку з порушенням проти нього кримінальної справи, внаслідок чого його було
оголошено у розшук, що підтверджується повідомленням Ленінського РО ЗГУ УМВД України в
Запорізькій області, де зазначено, що з 1995 року по 2000 рік ОСОБА_2.
знаходився у розшуку до травня 2000 року (а.с. 55), а потім знаходився під
вартою до 09.10.2000 року (а.с. 23).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновків,
які не відповідають обставинам справи, а визнав встановленими обставини, що
мають значення для справи, які не є доведеними.

Сама ж
прописка не є підставою для фактичного прийняття спадщини.

Тому відповідно до п.п. 2,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України це є
підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Керуючись
ст. ст. 307, 309, 313,316,317 ЦПК України, колегія суддів ,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2006 року
скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

4

В позові ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4, треті особи - Друга Запорізька

державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, про
визнання частково

недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково
недійсним

договору дарування, визнання права власності на Уг частку житлового будинку
та Уг частку

земельної ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення, проте
може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
проголошення.