Справа №22-1243                                                                        Головуючий
19                                                                                                Данилів
апел. інстанції Кіт І.Н.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого:
Кота І.Н.

судців: Курій
Н.М. ,  Богонюка М. Я.

при секретарі:
Дунчюс С. В. розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові
апеляційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня
2007 року.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін на підтримку доводів апеляційної скарги і заперечень на
неї,  перевіривши матеріали справи,  колегія суддів,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2007 року
частково задоволено позов ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування шкоди,  завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1в
користь ОСОБА_210098, 26 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. - моральної
шкоди.

Рішення
суду оскаржив ОСОБА_1. В
обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те,  що ОСОБА_2. не являвся власником майна і не
міг посилатися на  ст. 1166 ЦК України,  яка передбачає відповідальність за завдану
шкоду майну фізичної особи та,
відповідно,  не міг бути позивачем
по даній справі. А в дорученні,  виданому
йому власником автомобіля ВАЗ-2108 д.н.НОМЕР_1жодним чином не вказані його
повноваження,  які передбачені  ст. 27 ЦПК України. Вказує і на те,  що на момент винесення рішення автомобіль
ВАЗ-2108 д.н.НОМЕР_1був повністю відремонтований та в судовому засіданні не
було представлено підтверджуючих документів щодо суми матеріальних збитків в
розмірі 10098, 26 грн.

Колегія
суддів вважає,  що підстав для
задоволення апеляційної скарги немає,
оскільки рішення суду відповідає повно встановленим і належно
перевіреним обставинам справи,  доказам
про дійсні права та взаємини сторін,  а
також вимогам чинного законодавства.

Відповідно
до  ст. 48 Закону України «Про власність»
положення щодо захисту права власності поширюються на особу,  яка хоч і не є власником,  але володіє майном на праві повного
господарського відання,  оперативного
управління або на іншій підставі передбаченій законом чи договором.  Так,
під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична
особа,  або громадянин,  що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки на підставі права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,  довіреності тощо). ОСОБА_2 володів автомобілем
ВАЗ-2108 д.н.НОМЕР_1на підставі генеральної довіреності від 14.06.2005р. від
ОСОБА_3 з усіма наданими йому правами щодо експлуатації та продажу
автомобіля,  а тому мав всі підстави
скористатися своїм правом захисту права власності.

Згідно ч.2  ст.  1187 ЦК України
шкода,  завдана джерелом підвищеної
небезпеки,  відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі (право
власності,  інше речове право,  договір підряду,  оренди тощо) володіє транспортним
засобом,  механізмом,  іншим об»єктом,  використання або утримання якого створює
підвищену небезпеку

Факт
скоєння ОСОБА_4. адміністративного правопорушення за  ст. 124 КУпАП стверджується постановою судці
Сихівського районного суду м Львова від 22 березня 2006 року (а.с. 5) та
протоколом про адміністративне правопорушення 1-го міжрайонного відділу
Державтоінспекції при УМВСУ у Львівській області. Такі в адміністративному
порядку оскаржені не були. Встановлено,
що внаслідок його неправомірних дій автомобіль ВАЗ-2108
д.н.НОМЕР_1отримав технічні пошкодження,
матеріальна шкода,  заподіяна ДТП
в повному обсязі підтверджується звітом №111/06 про оцінку даного автомобіля.
Виходячи з вищенаведеного та керуючись нормами закону,  суд підставно задовольнив позов в частині
матеріального відшкодування.

Що
стосується моральної шкоди,  то
відповідно до чинного законодавства,
така може полягати у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням
здоров"я,  а також у порушенні
нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного
громадського життя,  з інших підстав.

Розмір
відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог
і залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних
страждань,  з урахуванням в кожному
конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Колегія
суддів вважає,  що суд підставно частково
задовольнив вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди,  належно врахував вину відповідача у ДТП,
що вбачається з того,
що розмір стягуваної суми є значно меншим від того,  про стягнення якого ставив вимоги позивач.

Вищенаведене
вказує на те,  що судом першої інстанції
належним чином оцінено всі зібрані по справі докази та правильно застосовано
норми матеріального права щодо визначення розміру відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З
урахуванням зазначеного та керуючись
ст.  ст.  307,
308,  314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2007 р.
залишити без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України.