Справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

18 червня 2007 року Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Середа  А.В.

при  секретарі            - Музера В.Б.

розглянувши
у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької товарної біржі про визнання договору
купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання договору купівлі-продажу.

При цьому позивач в своїй позовній заяві вказувала, що 01 січня 1999 року
вона на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного на «Кременчуцькій
товарній біржі» купила квартиру АДРЕСА_1. Згідно зазначеного договору квартира
належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування. 04 січня 1999 року договір
купівлі-продажу зареєстрований у Кременчуцькому МБТІ у реєстровій книзі № М-1
за реєстровим №138 відповідно до вимог договору, де зазначено «у відповідності
зі ст. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження
квартири в КМБТІ. 04 січня 1999 року договір купівлі-продажу зареєстрований на
«Кременчуцький товарній біржі» під № 2-131. В тексті договору купівлі-продажу
зазначено, «на підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про
товарну біржу» цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню. В даний час
вона вирішила продати належну їй квартируАДРЕСА_1. При зверненні до
нотаріальної контори їй було відмовлено у оформленні договору купівлі-продажу
будинку тому що, укладений 01 січня 1999 року на «Кременчуцькій товарній біржі»
договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки не має нотаріального посвідчення.
З часу укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вона була і
залишається належним власником зазначеної нерухомості, але її право власності у
зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не
визнається. Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 01 січня 1999
року, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1,
зареєстрований 01 січня 1999 року КМБТІ у реєстровій книзі № М-1 за реєстровим
№ 138 та визнати за нею право власності на кв. АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги повністю,
просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 01 січня 1999 року, згідно
якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1, зареєстрований 01
січня 1999 року КМБТІ у реєстровій книзі № М-1 за реєстровим № 138 та визнати
за нею право власності на кв. АДРЕСА_1.

Представник відповідача - Кременчуцької товарної біржі в
судове засідання не з»явилися без поважних причин. Про день, час та місце
розгляду справи були повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК
України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши
докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В
судовому засіданні достовірно встановлено, що 01 січня 1999 року позивач
ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного на «Кременчуцькій
товарній біржі» купила квартиру АДРЕСА_1. Згідно зазначеного договору квартира
належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування. 04 січня 1999 року договір
купівлі-продажу зареєстрований у Кременчуцькому МБТІ у реєстровій книзі № М-1
за реєстровим № 138 відповідно до вимог договору, де зазначено «у відповідності
зі ст. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації за місцем знаходження
квартири в КМБТІ. 04 січня 1999

року
договір купівлі-продажу зареєстрований на «Кременчуцький товарній біржі» під №
2-131. В тексті договору купівлі-продажу зазначено, «на підставі ст. 15 Закону
України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» цей договір не підлягає
нотаріальному посвідченню. В даний час позивач вирішила продати належну їй
квартируАДРЕСА_1. При зверненні до нотаріальної контори позивачу було
відмовлено у оформленні договору купівлі-продажу будинку тому що, укладений 01
січня 1999 року на «Кременчуцькій товарній біржі» договір купівлі-продажу є
недійсним, оскільки не має нотаріального посвідчення. З часу укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 позивач була і залишається належним власником
зазначеної нерухомості, але її право власності у зв'язку з відсутністю
нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не визнається.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого
майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

У відповідності з п. 2 ст. 715 ЦК України вбачається, що кожна із сторін
договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін і покупцем
товару, який він одержує взамін таким чином договір міни є різновидом договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 2
ст. 220, 657, 391ЦК України, ст. 118-120 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кременчуцької товарної біржі про визнання договору міни
дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 01 січня 1999 року, згідно
якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1, зареєстрований 01
січня 1999 року КМБТІ у реєстровій книзі № М-1 за реєстровим № 138.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на кв. АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду в Полтавській області через
Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до Апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків
подання заяви про апеляційне оскарження, апеляційної скарги у випадку їх
спільного чи окремого неподання або розгляду справи Апеляційним судом, якщо
рішення не скасовано.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після
подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його
копії.