РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
серпня 2007 року                                                                             м.  Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                                                     Лизенко
І.В.,

секретаря
судового засідання                                                   Паршиковій
Н.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
третя особа Лисичанське міське управління земельних ресурсів,  про визнання права власності на земельну
ділянку,  -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну
ділянку,  розташовану за адресою:
АДРЕСА_1,  посилаючись на те,  що між ним та відповідачами укладено та
нотаріально посвідчено договір дарування від 22.09.2001 року,  реєстр № 4237,  за яким відповідачі подарували,  а позивач прийняв в дар житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1,
що розміщений на земельній ділянці та складається з об'єктів,  перелічених у договорі та плану земельної
ділянки. З вересня 2001 року позивач проживає у будинку,  фактично володіє та користується земельною
ділянкою. Лисичанське міське управління земельних ресурсів відмовило йому у
реєстрації права власності на дану земельну ділянку,  оскільки земельна ділянка приватизована
ОСОБА_4,  що був попереднім власником
будинку та на цей час помер. Вважає,  що
є власником земельної ділянки,  на якій
розташовані належні йому на праві власності об'єкти нерухомості,  оскільки згідно  ст.  30
ЗК України від 18.12.1990 року,  що діяв
на час укладення договору,  при переході
права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить право
власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення,  і,
якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Просив
суд визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку.

Представник
позивача у судовому засіданні позов підтримав,
підтвердив викладене у ньому,
доповнивши,  що розмір спірної
земельної ділянки складає 712 квадратних метрів,  просив позов задовольнити. Не заперечував
проти заочного розгляду справи.

Відповідачі
у судове засідання не з'явились,  про час
та місце розгляду справи повідомлені належним чином,  що підтверджується оголошенням у газеті «Наша
газета» від 18.08.2007р. за №114,  про
причини неявки суд не повідомили,
клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Представник
третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення
позову,  пояснивши,  що відповідно до ЗК України,  що діяв у 2001 році,  право власності на земельну ділянку
переходило разом з правом власності на житловий будинок,  розташований на даній земельній ділянці.
Розмір земельної ділянки складає 712 квадратних метрів. За рішенням суду
управління земельних ресурсів зареєструє право власності на земельну ділянку за
позивачем.  Не заперечує проти заочного
розгляду справи.

Враховуючи,  що відповідачі у судове засідання не
з'явились,  про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,  про
причини неявки суд не повідомили,
клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило,  представник позивача та представник третьої
особи не заперечують проти заочного розгляду справи,  суд згідно
ст.  224 ЦПК України вважає
можливим провадити розгляд справи заочно.

Судом
досліджені наступні докази: квитанції про сплату судових витрат,  копія паспорту позивача,  копія технічного паспорту будинку з планом
земельної ділянки,  копія заяви позивача
від  17.05.2007р.,  копія відповіді від 21.05.2007р.,  копія договору дарування будинку від

22.09.2001
року,  копія плану земельної
ділянки,  копія квитанцій про сплату
комунальних платежів,  копії квитанцій
про сплату за землю,  оголошення про
виклик до суду.

Суд,  вислухавши пояснення представника
позивача,  представника третьої
особи,  дослідивши письмові докази,  вважає позов таким,  що підлягає задоволенню.

Судом
встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Між
сторонами 22 вересня 2001 року укладено договір дарування житлового
будинку,  посвідчений нотаріально,  реєстр №4237,
за умовами якого відповідачі подарували,
а позивач прийняв в дар житловий будинок з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1,  що розміщений на
земельній ділянці та складається з А-1Жа-а1 - житлового будинку,  Е -сараю,
Г - сараю,  Ж, ж - бані,  Д, д - гаражу,  П - погребу,
№1-3, я - споруд,  огорожі.
Вказаний житловий будинок належить відповідачам в рівних частках на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом,
виданого Лисичанською держнотконторою 30.11.1999р. за реєстром №2-1020,  та зареєстрованого в Лисичанському державному
малому комунальному підприємстві «БТІ» 03.12.1999р. за №81 (а.с. 13).

Згідно
технічного паспорту будинку,  виданого
ЛДМКП «БТІ» на ім'я позивача (а.с. 8-10) за позивачем зареєстровано право
власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,  що розташовані на земельній ділянці,  план якої додається.

Задовольняючи
позов,  суд виходить з наступного.

Відповідно
до ч.1  ст.  30 Земельного Кодексу України від 18.12.1990
року,  що діяв на час укладення
зазначеного договору,  при переході права
власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у
розмірах,  передбачених статтею 67 цього
Кодексу,  і право власності або право
користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і,  якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди.

На
відміну від Земельного Кодексу України,
що набрав чинності з 01.01.2002 року,
Земельний Кодекс України від 18.12.1990 року не вимагав укладення
окремих правочинів при відчуженні об'єктів нерухомості щодо земельних
ділянок,  наданих для їх обслуговування.

Таким
чином,  оскільки договором дарування між
сторонами не передбачено застереження щодо статусу даної земельної ділянки або
будь-які інші застереження,  цільове
призначення даної земельної ділянки при переході права власності не змінено,  розмір земельної ділянки не перевищує
граничні розміри,  передбачені  ст.  67
ЗК України від 18.12.1990р.,  то до
позивача одночасно з правом власності на житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами перейшло право власності на зазначену земельну ділянку.

Отже,  суд доходить висновку про обгрунтованість
позовних вимог.

На
підставі викладеного,   ст.   ст.
30,  67 ЗК України від
18.12.1990р.,  керуючись  ст.
ст.  10,  11,
212-215,  218,  224-226 ЦПК України,  суд,  -

вирішив:

Позовну
заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,  третя особа Лисичанське міське управління
земельних ресурсів,  про визнання права
власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 712 квадратних
метрів,  розташовану за адресою:
АДРЕСА_1.

Копію заочного
рішення надіслати  відповідачам  ОСОБА_3,
ОСОБА_1.

Заочне
рішення може бути переглянуте Лисичанським міським судом за письмовою заявою
відповідачів,  яка може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

У разі
залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через

Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення
рішення заяви про

апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або без

попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається у строк,

встановлений
для подання такої заяви.