Справа № 22ц-940/2007                                            Головуючий у 1
інстанції Попова С. А.
Категорія 40                                                                                         Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2007 року    колегія судців  судової палати  у цивільних справах Апеляційного суду  Донецької області у складі: головуючого Баркової
Л.Л. суддів   Кучерявої В.Ф.,  Трушкова М. М.  при секретарі   Фік К.В. Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча"
про поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою     позивача ОСОБА_1      на рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 20 серпня 2007 року

встановила:

У жовтні 2006 року позивач ОСОБА_1  звернувся до суду з  позовними вимогами про   поновлення на роботі    в фасоносталелітейний цех   ВАТ"ММК ім. Ілліча"   на посаді терміста,  стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 серпня 2006 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено у зв"язку з пропуском звернення до суду. Стягнуто з
ОСОБА_1  витрати на інформаційно технічне
забезпечення розгляду справи 7 грн.50коп.

В
апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати,  постановити нове рішення,  яким визнати поважність причин пропуску
звернення до суду,  поновити пропущений
строк на звернення за вирішенням трудового спору та поновити на роботі,  стягнувши середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Посилається на те,
що висновки суду не відповідають обставинам справи,  порушено та неправильно застосовано норми
матеріального права.

Заслухавши
суддю доповідача,  пояснення
позивача,  його представників,  адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  які підтримали доводи скарги,  представників відповідача ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
які просили відхилити апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що скарга
не підлягає  задоволенню з таких підстав.

Згідно
зі  ст. 233 ч.1 КЗпП України,  працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору у справах про звільнення безпосередньо до суду в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Розглядаючи
позовні вимоги ОСОБА_1  ,  суд повно,
всебічно і объективно
перевірив доводи позивача про його звільнення,  заперечення відповідача і правильно
застосувавши норми матеріального і процесуального права,  прийшов до обґрунтованого висновку про
те,  що підстав для задоволення позову не
має,  оскільки позивач пропустив строк
звернення до суду і не надав доказів щодо поважності причин пропуску.

Цей висновок
суду є правильним і підтвердженим
матеріалами справи.

Як
вбачається із матеріалів справи,
позивача звільнено з роботи на підставі наказу №33-ку від 13 липня 2006
року за п.7  ст. 40 КЗпП України.

Із
пояснень позивача,  а також представників
відповідача,  матеріалів справи вбачається,  що в день звільнення з роботи позивач був
ознайомлений з наказом про звільнення,
отримав його копію. В цей же день йому було запропоновано отримати
трудову книжку у відділі кадрів.

До суду з даним
позовом позивач звернувся тільки   18
жовтня 2006 року,  /а.с. 2/

Посилання позивача на те,  що він не
є юристом або фахівцем в галузі права,  а
тому не був обізнаний щодо строків звернення до суду не є підставою для
поновлення строку звернення до суду.

Доказів
про поважність причин пропуску строку звернення до суду,  який слід обчислювати з дня видачі наказу про
звільнення,  тобто з 13 липня 2Q06 року позивачем
не надано.

Доводи
апеляційної скарги про те,  що за
сімейними обставинами,  позивач змушений
був шукати засоби до існування і з цією метою виїхав до Харківській
області,  де працював з 11 серпня 2006
року до 10 жовтня 2006 року водієм не свідчать про поважність причин звернення
до суду з даним позовом.

Посилання
позивача на те,  що до 11 серпня 2006
року він не мін звернутися до суду,
оскільки не мав необхідних документів,
які відповідач повинен був йому надати,
спростовуються встановленим фактом отримання копії наказу №33 від
13.07.2006 року про звільнення з роботи,
на підставі якого він підготував і направив до суду у жовтні місяці
позовну заяву.

Відповідно
до л.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9
„Про практику розгляду судами трудових спорів" у разі пропуску
передбачених  ст. 233 КЗпП строків
звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з"ясовує не лише
причини пропуску зазначеного строку,  а й
усі обставини справи,  права та
обов"зки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих
підстав без посилання на строки звернення до суду,  оскільки вони стосуються захисту порушеного
матеріального права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску
строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за
вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку з
поважних причин суд наводить у рішенні мотиви,
чому він вважає неможливим його поновити,  та зазначає,
що відмовляє в позові саме з цих підстав,  не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог
по суті.

З
урахуванням зазначеного,  колегія суддів
вважає,  що висновок суду щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду і відсутності підстав для його поновлення є
правильним,  оскільки він,  маючи на руках наказ про звільнення і будучи
здоровим з 13 липня 2006 року,  без
поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Приймаючи
до уваги,  що позивачем не надано доказів
про поважність причин звернення до суду і апеляційному суду,  колегія суддів не знаходить підстав для
поновлення позивачу встановлено законом строку звернення до суду з даним
позовом.

В
апеляційній скарзі не приведені нові доводи,
які б не були предметом дослідження суду першої інстанції і які б
вплинули на правильність його висновків при розгляді справи.

Відповідно
до положень статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
закону. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Тому,  з урахуванням встановленого,  додержанням судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального закону,
підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування  рішення немає.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1
відхилити.

Рішення   Орджонікідзевського   районного суду міста Маріуполя від 20
серпня  2007 року залишити без зміни.

Ухвала
суду набирає законної сили з дня проголошення,
може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.