АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.                                                   м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької
області у складі:

головуючого:
Перепелюк Л.М.

суддів:
Половінкіної Н.Ю., Чупікової В.В.

при секретарі: Орлецькій Я.І. за
участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного майна за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду
Чернівецької області від 5
лютого 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_4 у
березні 2005 року
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім"єю, ведення
спіільного господарства та поділ спільного майна.

Зазначала, що з серпня 1990 року по травень 2003 року проживала з ОСОБА_2, склались
фактичні шлюбні стосунки.

Весною 1991 року позичила 10000 рублів та придбала будинок АДРЕСА_1.

Спільно з
ОСОБА_2 повернули кошти до лютого 1992 року.

Посилаючись на
те, що за договором купівлі-продажу, який був посвідчений
секретарем виконавчого комітету Динівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області 5 лютого 1992 року, покупцем зазначено ОСОБА_2, останній проживає у спірному жилому будинку з іншою жінкою, просила визнати факт проживання з ОСОБА_2 однією сім"єю, ведення спліьного
господарства та набуття спільного майна, поділити майно та визнати її право власності на будинок АДРЕСА_2 з господарськими спорудами та колодязем.

Рішенням
Новоселицького районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2007 року позов
ОСОБА_4 задоволено, визнано житловий будинок АДРЕСА_1

Справа №22ц-283 2007 р.                      Головуючий у І інстанції Вівчар Г.А.

Категорія: 2/5                                         Суддя-доповідач Половінкіна Н.Ю.

спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Виділено ОСОБА_4
в житловому будинку літ.А коридор площею 4,0
кв.м вартістю 2981 грн.,
житлову кімнату площею 16,1 кв.м вартістю 11996 грн., в приміщенні літньої
кухні літ.Б коридор площею 3,07 кв.м вартістю 2948 грн., приміщення площею 5,4
кв.м вартістю 5184 грн., навіс літ.В вартістю 1060 грн., 1/2 вбиральні вартістю
383 грн., 1/2 колодязя вартістю 971 грн., 1/2 огорожи вартістю 1766 грн.
загальною сумою 27289 грн.

Виділено ОСОБА_2 в житловому
будинку літ.А комору площею 5,1 кв.м вартістю 3800 грн., житлову кімнату площею
15,1 кв.м вартістю 11251 грн., в приміщенні літньої кухні літ.Б приміщення
площею 11,9 кв.м вартістю 11416 грн., навіс літ.Г вартістю 2002 грн., 1/2
вбиральні вартістю 383 грн.,
1/2 колодязя вартістю 971
грн., 1/2 огорожи вартістю
1766 грн.
загальною сумою 31589 грн.

Стягнуто з
ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 компенсацію в сумі 2150 грн.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2007 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими,
неправильне застосування норм матеріального права, пропущення строку позовної
давності.

Колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи
рішення про визнання права власності на майно, що є об"єктом права
спільної власності, та поділ майна, суд першої інстанції послався на те, що
ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 проживали однією сім"єю, але не перебували у шлюбі між собою, та
вважав, що будинок АДРЕСА_1 придбано внаслідок спліьної праці членів
сім"ї, є їх спільною сумісною власністю.

На підставі ст.6
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила
Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред"явлення яких, встановлений законодаством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з
положеннями статей 256 та 257 ЦК України
позовна давність - це
строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Судом першої
інстанції приєднано до матеріалів справи заяву ОСОБА_2 про застосування
позовної давності.

Однак, на
порушення вимог ст.214 ЦПК України такого питання суд першої інстанції не
досліджував.

Вказаних вище
норм матеріального права суд першої інстанції не застосував.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення

суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування
норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.215 ЦПК України не дав оцінки
тим обставинам, що позивачка ОСОБА_4 з квітня 2001 року не проживає у
будинку АДРЕСА_1.

Натомість, суд
першої інстанції вважав встановленими обставини проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4
однією сім"єю без реєстрації шлюбу до травня 2003 року, які
недоведено.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2002 року проживає у будинку АДРЕСА_1 з іншою жінкою.

Представник
позивача ОСОБА_1 визнав ці обставини.

З довідки
Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області /а.с. 18/ видно, що ОСОБА_4 у квітні 2001 року виїхала за кордон, приїжджала на декілька
днів у серпні 2004 року.

За таких обставин саме з квітня 2001 року у відповідності до вимог
ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності.

Позов же ОСОБА_4 було подано до суду у березні 2005 року, тобто після встановленого законом строку позовної давності.

Статтею 261 ЦК України предбачено, що перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або
про особу, яка його порушила.

У матеріалах
справи відсутні будь-які докази про проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім"єю з
квітня 2001 року по травень 2003 року.

Доводи про те, що ОСОБА_4 довідалася про припинення спільного проживання з ОСОБА_2та порушення права власності на
будинок АДРЕСА_1 у травні 2003 року не
підтверджуються доказами.

Відповідно до
ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у
позові.

Оскільки позивачка не заявляла клопотання про поновлення позовної давності
у позові ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ч.4 ст.267 ЦК України, п.4
ст.309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Новоселицького районного суду Чернівецької області від 5 лютого 2007 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного
майна відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.