Справа № 2-5317/2007
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

28 листопада 2007р.                                                                                      м.
Сімферополь

Київський районний суд м. Сімферополя у складі: головуючого судді Тихопой
О.О., при секретарі Галинскої М.Є., за участю представника відповідача
Хованського І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Сімферопольського
виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (далі
СВПВКГ) про зміну умов договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить виключити з договору
від 01.03.2007 року, укладеного між ним і СВПВКГ, пункт 35, а також  в уточнених заявах просить внести зміни у цей
пункт і читати його замість існуючого так: «розрахунок за використану воду
повинен бути по лічильнику, встановленому на трубі в безпосередньої близькості
до центральної водопровідної магістралі».

Свої вимоги позивач у судовому засіданні підтримав, пояснює їх тим, що
напередодні укладення договору із усіма жителями його масиву у с. Лозове, їм
було роздано типовій договір, в якому у п. 35 нічого в загалі не було
зазначено. Потім, 01.03.2007 року їх усіх зібрали робітники відповідача разом і
роздали подібний договір, сказавши, що його необхідно терміново підписати.
Достатнього часу на його ознайомлення не дали. Жителі усі підписали цей
договір, а коли дочиталися, то з'ясувалося, що в п. 35 підписаного ними
договору зазначено, що за воду вони зобов'язані платити в об'ємі, зазначеного в
засобі обліку, що встановлений ні у точки розподілу мереж, тобто центральної
магістралі і відводу до будинку, а по лічильну, якій встановлено на
магістральному водоводі Психіатричної лікарні № 5, пропорційно кількості
мешкаючи у будинку людей. Виявилося, що попередні вимоги СВПВКГ встановити
лічильники на відводі у кожний дім від центральної магістралі, що він, як і всі
інші зробив, були непотрібні. Тепер, у такому змісті п. 35, він вимушений
платити не за фактично ним використану воду, а невідома за які об'єми, невідомо
ким використаної води.

Представник СВПВКГ позов не визнав, суду пояснив, що у відповідача було
достатньо часу щоб  ознайомитись і
підписати договір. Типовій договір, на який посилається позивач, не
розповсюджується на СВПВКГ, так як вони не відносяться до виконавців
житлово-комунальних послуг. Між ними укладено договір про надання послуг, зі
змістом якого сторони погодились, підписавши його. Вони мають право вимагати
від абонентів організації групового розрахунку водовикористання.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 01.03.2007 року жителями по вул. Лесхозній у с.
Лозове Сімферопольського району АР Крим укладалися численні договори із СВПВКГ
про надання послуг з централізовано опалення, постачання холодної та гарячої
води і водовідведення, що підтверджується наявністю декількох подібних заяв
споживачів. Такій Договір було укладено і ОСОБА_1 01. 03.2007 року, якій мешкає
АДРЕСА_1.

Відповідно ч.1 п. 35 зазначеного Договору «розрахунок об'єму спожитої води
за даним Договором відбувається згідно з показаннями засобів обліку, що
встановлені на магістральному водоводі Психіатричної лікарні № 5, пропорційно
кількості мешканців квартири (приватного будинку) та наявності поливної площі».
В частині 2 п. 35 Договору зазначено також те, що «до обов'язків абонента
належить забезпечення схоронності вказаних у даному пункті засобів обліку та
пломб на них, а також повірка, ремонт цих засобів обліку». В ч. 3 п. 35
спірного Договору, якій позивач просить скасувати, зазначено: «Ремонт
внутрішніх мереж та інших мереж, зокрема внутрішньобудинкових мереж, внутрішніх
мереж водопроводу та каналізації, внутрішніх квартальних мереж, по яким
відбувається постачання води абонентові та які не знаходяться на балансі
водоканалу, а також ліквідація аварій в цих мережах здійснюється абонентом
самостійно та за власний рахунок».

Зі смислу позовної заяви йдеться, що позивач просить визнати недійсним п.
35 Договору і внести в нього зазначені зміни.

По своєї суті правовідносини між сторонами в даному випадку серед іншого
регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки СВПВКГ
оказує певні послуги позивачу по водопостачанню і водовідведенню.

Відповідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі
Закон) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із
споживачем умови, які є несправедливими. Частина 3 цієї статті визначає перелік
несправедливих умов. У частині 4 ст. 18 Закону зазначено, що цей перелік не є
вичерпаним. Відповідно ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано
несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Суд вважає, що умови, зазначені у частинах першої і другої п. 35 спірного
договору від 01.03.2007 року, є несправедливими, а тому підлягають визнанню недійсними
і виключенню з спірного договору на підставі наступного.

Договір, якій було укладено із позивачем не відповідає змісту типового
договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення,
затвердженого Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 630, з яким напередодні
позивач саме і був ознайомлений. Пункт 35 у типовому договорі відсутній
взагалі, чого позивач не міг передбачити при укладенні спірного Договору (п.10
ч.3 ст. 18 Закону).

Позивачем встановлений водяний лічильник безпосередньо у місці розподілу,
тобто у місці підключення мереж його будинку до мережі СВПВКГ. Розташування
лічильника у цьому місті обумовить сплату за об'єм використаної саме позивачем
води, а ні частини від усього об'єму води, що пройшла через лічильник на початку
загальної мережі. В даному випадку це буде справедливим, оскільки суд не вважає
що позивач зобов'язаний платити за можливу протечу у загальної водомагістралі,
яка стоїть на балансі відповідача і має бути ним обслугована.

Щодо заяв позивача про внесення змін
у цей пункт, їх суд вважає недоцільними, оскільки в п. 11 спірного договору
зазначено, що за наявності у квартирі засобів обліку води і теплової енергії
справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім
випадків, передбачених договором на встановлення засобів обліку. Такого
договору між сторонами укладено не було.

Крім цього, в п. 22 Договору зазначено, що точками розподілу, в яких
здійснюється передача послуг виконавця споживачеві, є зокрема у будинку
садибного типу - місце підключення мереж будинку до мереж виконавця.

Таким чином розрахунок між сторонами згідно умов Договору, з врахуванням
виключення з нього несправедливих умов ч.1 і ч. 2 п. 35, має здійснюватися за
показниками приладів обліку, встановлених саме
на точці розподілу.

Щодо ч. 3. п. 35 Договору, то суд не вважає його несправедливим, а тому
визнанню недійсним і виключенню з Договору не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Відповідно ст. 217 ЦК України, визнання нечинним ч. ч. 1 і 2 п. 35
Договору не тягне за собою в даному випадку недійсності всього Договору в
цілому.

Відповідно
ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню
судові витрати за оплату судового збору і витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у суді в розмірі 16 грн.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 203, 217 ЦК України, ст. ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сімферопольського виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства задовольнити частково.

Визнати недійсними і виключити з договору, укладеного 01.03.2007 року між
ОСОБА_1 і Сімферопольськім виробничим підприємством
водопровідно-каналізаційного господарства частини першу і другу пункту 35.

Стягнути з Сімферопольського виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 16 грн. судових
витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення може
бути також оскаржене в порядку, встановленому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: