Справа №22Ц-2685/2007 р.                                                      Головуючий
у 1 інстанції Мельник О.О.
Категорія 12                                                                                Доповідач
у 2 інстанції Поліщук М.А.
РІШЕННЯ

іменем       України.

16       жовтня 2007 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І. суддів - Касьяненко Л.І., Поліщука М.А.. при секретарі -
Якимець Ю.В.

розглянувши
матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Бориспільського міжрайонного
прокурора на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від
13 червня 2007 року в цивільній справі за позовом Знам'янського міжрайпрокурора
Кіровоградської області в інтересах держави в особі Знам'янського відділення
державного казначейства та Знам»янської об»єднаної податкової інспекції у Кіровоградській
області до ОСОБА_1, ОСОБА_2про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2006 року Знам'янський міжрайонний прокурор
Кіровоградської області діючи в інтересах держави, звернувся до суду із позовом
до ОСОБА_2 із вимогами про визнання недійсним договору дарування автомобіля
"Джип Черокі", 1989 р.в. державний номерний знак НОМЕР_1 укладеного
07 серпня 1998 року між відповідачкою ОСОБА_2. та ОСОБА_1

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка разом з ОСОБА_1 умисно уклали
договір дарування 07 серпня 1998 року автомобіля "Джип Черокі" з
метою уникнення конфіскації автомобіля за вироком суду в дохід держави. Просив
також поновити строк для пред'явлення позову, та стягнути автомобіль "Джип
Черокі" в дохід держави.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13
червня 2007 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Знам'янської
міжрайонної прокуратури на користь ОСОБА_2
3575грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі Бориспільський міжрайонний прокурор просить рішення
суду скасувати, направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування
судом норм процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним,
суд першої інстанції виходив із недоведеності умислу у обох сторін на укладення
угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства,
закінченням строку позовної давності до пред»явлення позову.

Вказані висновки колегія суддів вважає обґрунтованими і
такими, що відповідають вимогам закону.

Судом встановлено,
що   7.08.1998 року ОСОБА_1   і     ОСОБА_2   уклали

договір
дарування, посвідчений нотаріально, за яким ОСОБА_1 подарував, а

ОСОБА_2 прийняла в дар
автомобіль марки «Джип-Черокі» д.н.НОМЕР_1.

Знам»янськйй міжрайонний прокурор звернувся в суд із
позовом 13.02.2006року,

пропуск строку позовної давності обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1, який підозрюється в

скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.69 ч.2,142 КК
Украхни( в редакції 1969 року), знаходився в
розшуку.

Відповідно до ст.71 ЦК
України (в редакції 1963року) загальний строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушене(позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст.76 (в редакції 1963року) перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли
особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст.80 ЦК
України (в редакції 1963року) закінчення строку позовної давності до
пред»явлення позову є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі змісту ст.76 ЦК
України (1963року) право на позов у прокурора виникло 7.08.1998 року, а
поскільки із позовом він звернувся 13.02.2006року, тобто із пропуском позовної
давності, причини пропуску строку звернення із позовом судом визнані
неповажними, то відмова у задоволенні позову в зв»язку із закінченням строку
позовної давності до пред»явлення позову є обґрунтованою.

Відповідно до ст.49 ЦК
України ( в редакції 1963 року) якщо угода укладена з метою, завідомо
суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності
умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави
стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією
стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все
належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

Як вбачається з
рішення Кіровського районного суду М.Кіровограда від 24.04.2003року, яке в
установленому  законом  порядку набрало  законної сили,  зобов»язано
Знам»янську міжрайонну
прокуратуру   усунути перешкоди в
користуванні автомобілем   марки
«Джип-Черокі» д.н.НОМЕР_1 і повернуто його ОСОБА_2

Поскільки згідно
п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у

цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються  при розгляді інших справ, у
яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини; за відсутності
інших доказів, то суд обґрунтовано відмовив у позові з підстав недоведеності
умислу  у обох- сторін договору дарування
на укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави і  суспільства.

Не відповідає вимогам закону рішення суду про стягнення судових витрат із
Знам'янської міжрайонної прокуратури на користь ОСОБА_2 в розмірі 3575грн.

Відповідно до п.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення
позивача звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені
відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

З врахуванням додатку до постанови KM
України від 27.04.2006року№590 «Про граничні розміри компенсації витрат,
пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави», поскільки прокуратура звільнена від

оплати   судових    витрат,
судові    витрати, понесені     відповідачем     і
документально підтверджені стягуються з держави.

Відповідно до зазначеного Додатку стягненню з держави на
користь відповідачки підлягають витрати на правову допомогу з розрахунку 5
відсотків розміру мінімальної заробітної плати (420грн. станом на червень
2007року) за повний робочий день, що становить 63 грн.

Судові витрати пов»язані з переїздом представника
відповідачки до іншого населеного пункту стягненню не підлягають, поскільки
відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України документально не підтверджені.

Так, як висновки суду в частині стягнення судових витрат
не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми
процесуального права, то відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду в
частині стягнення судових витрат підлягає зміні.

В іншій частині рішення
суду ухвалено з
додержанням   норм       матеріального       і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильність рішення суду
про відмову у задоволенні позову не заслуговують на увагу, висновків суду не
спростовують.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу Бориспільського міжрайонного прокурора задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 13 червня
2007 в частині стягнення

судових витрат змінити. Стягнути із держави на користь
ОСОБА_2судові

витрати в розмірі 63грн.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.