Справа №2614
Головуючий у 1 інстанції Попов
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2007
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого
судді Круглікової К.С. суддів Лук'янової СВ.,
Олєйникової Л.С.

при секретарі
Андра О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань в Микитівському районі міста Горлівки на рішення Микитівського
районного суду міста Горлівки Донецької області від 10 січня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Микитівському районі міста Горлівки про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача і
представника відповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд

встановив:

У грудні 2006 року позивач звернувся в суд до відповідача із зазначеним
позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 1981 року по 2006 рік він працював
на різних підприємствах вугільної промисловості прохідником у шкідливих умовах,
де придбав професійні захворювання вібраційну хворобу і хронічний бронхіт. У
2005 році МСЕК вперше встановила йому втрату професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням вібраційна хвороба у розмірі 25%, а у 2006
році у розмірі 30% вперше через професійне захворювання хронічний бронхіт.
Зазначені професійні захворювання спричинили йому моральну шкоду, яку він
оцінив у 41 тисячу гривень і цю суму просив стягнути з відповідача на його
користь (а.с. 1 -2).

Рішенням Микитівського районного суду міста Горлівки від
10 січня 2007 року вказаний позов задоволено частково і з відповідача на
користь позивача у відшкодування моральної шкоди стягнуто 18 тисяч гривень. Цим
рішенням встановлено, що позивач при виконанні трудових обов'язків придбав
професійні захворювання вібраційну хворобу і хронічний бронхіт. 13 квітня 2005
року МСЕК вперше встановила позивачу втрату професійної працездатності у
розмірі 25% через професійне захворювання вібраційну хворобу, а 10 квітня 2006
року - вперше через професійне захворювання хронічний бронхіт у розмірі 30%;
загальна ступінь втрати професійної працездатності - 55%. 10 квітня 2006 року
МСЕК визнала позивача інвалідом 3 групи безстроково. Ушкодженням здоров'я
позивачу спричинена моральна шкода.
Визначаючи суму у відшкодування

2

моральної
шкоди, суд врахував ступінь втрати позивачем професійної працездатності через
професійні захворювання хронічний бронхіт і вібраційну хворобу, визнання
позивача інвалідом 3 групи безстроково, неможливість відновлення втраченого
здоров'я (а.с.64).

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення
Микитівського районного суду міста Горлівки від 10 січня 2007 року і ухвалення
по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову через порушення норм
матеріального і процесуального права. 1 січня 2007 року набрав чинності Закон
України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", п.25 ст.76 якого
зупинив норму Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" про відшкодування моральної шкоди
незалежно від часу настання страхового випадку; тому у суду не було законних
підстав для стягнення суми у відшкодування моральної шкоди. Відділення Фонду
виконало вимоги законодавства і компенсувало позивачу спричинену професійним
захворюванням матеріальну шкоду. Довідка МСЕК підтверджує спричинення позивачу
матеріальної шкоди; для встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди
також необхідний висновок МСЕК, але позивач такого висновку не надав. Наявність
протипоказань у роботі не позбавляє позивача можливості реалізувати свої звички
і бажання у повному обсязі. Суд прийняв до розгляду позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди за якими сплив строк позовної давності. Закон
України „Про охорону праці" і ст..237-1 КЗпП України передбачають
відшкодування працівнику моральної шкоди підприємством, на якому працівник
отримав ушкодження здоров'я. Позивачем не надані належні докази в обґрунтування
позову. Судом дана невірна оцінка глибині фізичних та душевних страждань
позивача, не врахована його залишкова працездатність (а.с.66-67).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача повністю
підтримав доводи апеляційної скарги; позивач не визнав апеляційну скаргу і
просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення
суду першої інстанції - скасуванню з ухвалення у справі нового рішення про
відмову у задоволенні позову через наступне.

Відповідно вимогам п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або
неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який
підлягав застосуванню.

Надані позивачем докази підтверджують, що 13 квітня 2005
року МСЕК вперше встановила позивачу стійку втрату професійної працездатності у
зв'язку з професійним захворюванням вібраційна хвороба у розмірі 25% (а.с.57,
40-42); 10 квітня 2006 року МСЕК вперше встановила позивачу стійку втрату
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням хронічний
обструктивний бронхіт у розмірі 30% (а.с.3,19) і повторно втрату 25%
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням вібраційна
хвороба та 5% - повторно через трудове каліцтво, отримане у 1986 році, а за
сукупністю 60% (а.с.59).

1 січня 2007 року набрав чинності Закон України „Про
Державний бюджет України на 2007 рік", п.22 ст.71 якого зупинив на 2007
рік дію абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового
випадку), підпункту „є" пункту 1 частини 1 стаття 21, частини З

3

статті
28, частини 3 статті 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності" в частині
відшкодування моральної шкоди працівникам, яким спричинено ушкодження здоров'я
при виконанні трудових обов'язків". Призупинення дії зазначеного Закону не
дає підстав для його застосування, але суд першої інстанції не звернув на це
уваги і частково задовольнив вказаний позов.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд
першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення
суду від 10 січня 2007 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового
рішення про відмову у задоволенні позову на підставі п.22 ст.71 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317 ЦПК України,
апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
Микитівському районі міста Горлівки задовольнити.

Рішення Микитівського районного суду міста Горлівки Донецької області від
10 січня  2007 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1у задоволенні позову до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в Микитівському районі міста Горлівки
про відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подання скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.