Справа № 22ц-793/2007            Головуючий у першій інстанції - КАРАПУТА Л.В.
- цивільна                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2007 року                                                                                                   м.  Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі

головуючого-судді              СТРАШНОГО М. М. ,

суддів:                                  ГУБАР B.C.,
МЕЛЬНИЧЕНКА Ю.В.,

при
секретарі:                      ІВАНОВІЙ
Н.Б.,

за
участю:                            ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Деснянського районного суду М. Чернігова від 06 березня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „ПМК-210" про стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні
2005 р.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,  в
якому просив стягнути з ВАТ „ПМК-210" 200000 грн. як штрафну неустойку відповідно до умов Додаткової
Угоди,  а саме п.5.1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким задовольнити його позов.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2007
р. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь ДП „Судовий
інформаційний центр" в розмірі ЗО грн.,
судовий збір на користь держави в розмірі 1700 грн.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,  що
судом неповно з"ясовано обставини,
що мають значення для справи,
недоведені обставини,  що мають
значення для справи,  які суд вважав
встановленими,  висновки суду не
відповідають обставинам справи,  при
прийнятті рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.
Вказує,  що відповідачем виконані
зобов"язання неналежним чином,  а
саме: передана у власність кв.21 на першому поверсі площею 97, 2 кв.м.  18.04.05
p.,  а не кв.12 на четвертому поверсі площею 99, 22 кв.м. ,  як було передбачено угодою. Посилається на
порушення судом принципу диспозитивності,
а саме: суд не мав посилатися на рішення апеляційного суду Чернігівської
області від 21.08.2006 p.,
оскільки апеляційний суд не  встановлював виконання своїх зобов'язань
сторонами  по договору.

2

то му що
це було предметом позовних вимог. Посилається на те,  що суд не мав права застосовувати  ст. 882 ЦК
України,  що судом порушені його
права,  передбачені  ст. 884 п.4 ЦК України та  ст. 10
п.3 ЗУ „Про захист
прав споживачів",  а саме: що він
має право на виявлення недоліків і на будь-який захист протягом гарантійного
терміну (10 років).
А також вказує на те,  що суд не
застосував  ст.  ст. 610-625
ЦК України щодо правових наслідків порушення зобов"язання і взагалі не
послався на ЗУ „Про захист
прав споживачів",  хоча позов
поданий у відповідності до цього закону.

В
запереченнях на апеляційну скаргу ВАТ „ПМК-210" просить в задоволенні
апеляційної скарги відмовити,  а
оспорюване рішення залишити без змін,
посилаючись,  що воно прийняте у
відповідності до вимог процесуального та матеріального права.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення
ОСОБА_1,  його представника ОСОБА_2,  представника відповідача ОСОБА_3,  дослідивши матеріали справи,  апеляційний суд знаходить,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду - залишенню без
змін виходячи з наступного.

По
справі встановлено,  що 25.06.1997 р. між ВАТ
„ПМК-210" та ОСОБА_4 було укладено угоду,
згідно якої остання передавала у власність відповідачу автомобіль Volvo-850,
1993 року випуску,
вартістю 33250 грн.,  як аванс за участь у будівництві житлового
будинку по вул. Пушкіна,  34-а в М.
Чернігові,  а ВАТ „ПМК-210"
зобов"язувалося передати у власність ОСОБА_4  трикімнатну квартиру зі всіма зручностями у
зазначеному будинку.

30.01.2001 р. між ВАТ
„ПМК-210" та ОСОБА_4 було укладено договір підряду,  за яким ОСОБА_4  доручала,
а відповідач приймав на себе зобов'язання на будівництво і продаж
трикімнатної квартири АДРЕСА_1-в
загальною площею 99, 22 кв.м.

Додатковою
угодою № 1 до
договору-угоди від 25.06.1997
р. і до договору від 30.01.2001
р. сторони домовилися,  що
ОСОБА_4  переуступає свої права замовника
своєму синові - ОСОБА_1

22.12.2003
р. між ВАТ „ПМК-210" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до
договору-угоди від 25.06.1997 р. і до договору від 30.01.2001 р. У п.5.1. даної
угоди вказано,  що у випадку передачі
підрядчиком (відповідачем) вказаної квартири у п.1.2. договору іншій особі,  підрядчик в строк до 10 днів з моменту
передачі сплачує замовнику (позивачу) штраф в розмірі 200 тис.  грн.

Посилання
апелянта на те,  що судом не
застосовані  ст.  ст.  610-625 ЦК України є
безпідставними,  оскільки відповідно до
ч.б  ст.
882 ЦК України замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі
виявлення недоліків,  які виключають
можливість використання об"єкта для вказаної в договорі мети та не можуть
бути усунені підрядником,  замовником або
третьою особою.

Рішенням
апеляційного суду Чернігівської області від 21 серпня 2006 р. в задоволенні
позову ВАТ „ПМК-210" до ОСОБА_1 про визнання недійсною додаткової угоди №
2 до договору-угоди від 25.06.1997 р. і до договору від 30.01.2001 р. було
відмовлено. Даним рішенням суду було встановлено,  що в 2005
р. ВАТ „ПМК-210" передав у власність ОСОБА_1 трикімнатну квартиру в
будинку АДРЕСА_1,  тобто визнав і виконав всі умови зазначеної
додаткової угоди.

3

Також,  відповідно до
ст. 203 ЦК України,  правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків,  що
обумовлене ним.

Згідно  ст. 3 ЦК
України рішення суду має бути справедливим,
добросовісним та розумним.

Згідно
копії витягу з рішення Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації
Про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право
власності на кв. 21 в буд.  АДРЕСА_1 (а.с.
123).

Вказані
обставини вказують на те,  що ОСОБА_1
погодився з належністю виконання договору підрядником в повному обсязі,  оскільки прийняв вказану квартиру № 21 в буд.  АДРЕСА_1 та
оформив на неї право власності,  про що
було видано свідоцтво про право власності від 26.05.2005 р.,  та
при прийнятті квартири ним не було вказано на будь-які недоліки.

Посилання
ОСОБА_1 на те,  що відповідачем був
порушений п.5.1. додаткової угоди і останній повинен був сплатити 200 тис. грн.,  апеляційним судом не можуть бути взяті до
уваги,  оскільки пред"явивши такий
позов після отримання в 2005
р. квартири та оформивши право власності на неї,  вирішив таким чином за рахунок відповідача
отримати матеріальні блага в сумі 200
тис. грн.,  що суперечить п.6  ст. 3 та
ст. 203 ЦК України.

За таких
обставин,  апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає
відхиленню,  а рішення суду залишенню без
змін,  оскільки воно ухвалено з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи
наведене та керуючись  ст.  ст.  209,
218,  303,  308,
313, 315, 317,  319 ЦПК
України,  апеляційний суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Деснянського районного суду М. Чернігова від 06 березня 2007
року - залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили..