Справа № 22-ц -
694/07                                   Головуюча
суду 1  інстанції Подзігун Г.В.
Категорія 40                                                      Суддя
- доповідач апеляційного суду Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

20 квітня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого -
ПаліюкаВ.П.,

суддів: Шолох
З.Л., Лівійського І.В.,

при секретарі
судового засідання - Негрун І.О., а участю:

·
позивача ОСОБА_1,

·
представника відповідача - Дмітрієвої Т.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в  м.  Миколаєві
цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного
підприємства „Суднобудівний завод імені 61 комунара" на рішення
Центрального   районного суду м.
Миколаєва від 17 січня 2007 року у справі за

позовом
ОСОБА_1     до      Державного      підприємства „Суднобудівний  завод ім.61
комунара" (далі - ДП „Суднобудівний завод ім.   61
комунара")   про   поновлення
на  роботі   та
стягнення   середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,

Встановила:

26 червня 2006
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП „Суднобудівний завод ім. 61
комунара" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1
зазначав, що знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 1960 року по 21
квітня 2006 року. Безпосередньо з 1975 року займав посаду начальника відділу
інструментального господарства заводу. Наказом № 146 -к від 21 квітня 2006 року
звільнений з займаної посади (з 21 квітня 2006 року) на підставі п.6 ст. 36
КЗпП України у зв'язку із зміною істотних умов праці та відмовою працівника
продовжувати роботу.

Позивач
вказував, що 3 березня 2005 року відповідачем був виданий наказ № 65 про
розформування очолюваного ним відділу з 1 травня 2005 року з обов'язковим
працевлаштуванням усіх працівників в інші підрозділи. Зокрема, цим же наказом
передбачено дві вакантні посади ведучих інженерів КТО з закріпленням
функціональних обов'язків технологічної підготовки та планування технологічного
виробництва. Одна із цих посад була йому запропонована і він надав письмову згоду
(15 березня 2005 року) про перевід .

Зазначений наказ
про зміну істотних умов праці виданий за згодою профспілкового комітету заводу,
яку адміністрація отримала 1 березня 2005 року, за умови працевлаштування усіх
працівників.

Між тим, не
зважаючи на його бажання продовжувати роботу, адміністрація заводу 19 травня
2005 року виключила із штатного розпису вакантну посаду провідного інженера, на
яку він претендував. Натомість йому було запропоновано перелік вакансій, які не
мають відношення до його спеціальності.

2

Посилаючись на
викладене та грубе порушення вимог ст. 32, п.6 ст. 36 КЗпП України, позивач
просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням
Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 повністю задоволено. Позивача поновлено на попередній роботі та
стягнуто з відповідача на його користь 9 452,99 грн. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

В апеляційній
скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність рішення районного
суду, просив його скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1 в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає,   виходячи з наступного.

Відповідно до п.
6 ст. 36 КЗпП України трудовий договір припиняється у тому разі, коли внаслідок
змін в організації виробництва і праці змінились істотні умови роботи
працівника за тією ж спеціальністю кваліфікацією чи посадою на тому самому
підприємстві, в установі, організації і у зв'язку з цим він відмовляється від
роботи.

Із матеріалів
справи вбачається, що в зв'язку із змінами в організації виробництва, 3 березня
2005 року роботодавець видав наказ № 65 (а.с.7) про розформування відділу
інструментального господарства заводу та перевід усіх працівників в інші
підрозділи заводу. ОСОБА_1 працював на посаді начальника зазначеного відділу і
також надав письмову згоду працювати в нових умовах на вакантній посаді
ведучого інженера КТО (а.с.
8). Однак, в порушення зазначених вимог закону, позивача було звільнено з
роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України, оскільки адміністрація заводу безпідставно вважала,
що він відмовився від роботи в нових умовах.

Суд повно,
всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі та
прийшов до вірного висновку про порушення трудових прав позивача, в зв'язку з
чим обґрунтовано поновив його на попередній роботі та стягнув середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта
про те, що позивачем без поважних причин пропущено місячний строк звернення до
суду необґрунтовані. Оскільки, із матеріалів справи вбачається, що позивач
копію наказу про звільнення отримав 25 квітня 2006 року та вперше звернувся до
суду з позовом про поновлення на роботі 23 травня 2006 року. Ухвалою суду від
19 червня 2006 року позов повернуто позивачу у зв'язку з невиконанням
попередньої ухвали суду про усунення недоліків. Усуваючи недоліки позовної
заяви, зазначені судом, 26 червня 2006 року позивач звернувся до суду з
виправленим текстом позовної заяви. З огляду на наведене, підстави вважати
пропущеним місячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України,
відсутні.

Враховуючи
викладене, рішення місцевого суду постановлено з дотриманням норм матеріального
та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

3

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу Державного підприємства „Суднобудівний завод ім. 61 комунара"
відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2007
року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення.