Справа №2-507/2007
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
грудня 2007 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого:                                    судді
Петрова Р.І.,

при секретарі:                                   Гриценко
Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Онуфріївка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів,
сплачених за житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач
звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її
користь 5000 гривень, сплачених за житловий будинок неналежної якості, та
судові витрати, понесені при зверненні до суду.

Під час
попереднього судового засідання позивач уточнила свої вимоги і просила суд
стягнути з відповідача вищевказані кошти у зв'язку з тим, що вони сплачені за
житловий будинок неналежної якості та внаслідок недійсного правочину. Від
стягнення інших витрат відмовилась.

Позовні
вимоги мотивує тим, що 17.08.2007 року між нею та ОСОБА_2 була досягнута
домовленість про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1. Вказана
домовленість була оформлена розпискою, яка складена власноручно ОСОБА_2 в
присутності свідків, в якій зазначено, що остання отримала від неї грошові
кошти в сумі 5000 гривень за будинок, який продала. Договір купівлі-продажу
житлового будинку не був оформлений нотаріально, оскільки у ОСОБА_2 не було
документів, що підтверджують право власності на житловий будинок. Одразу після
цього вона вселилась до будинку і почала ним користуватись. Через деякий час
нею було виявлено, що житловий будинок неналежної якості, а саме стіни та
фундамент будинку мають тріщини, що становить загрозу в експлуатації будинку.
Враховуючи, що будинок неналежної якості, купівля-продаж житлового будинку не
була оформлена нотаріально, а це не відповідає вимогам закону, вона поверне
відповідачу її житловий будинок, а остання повинна повернути отримані грошові
кошти.

В
судовому засіданні позивач та її представник позов, з урахуванням уточнення
вимог, підтримали і просили його задовольнити, підтвердивши обставини,
зазначені в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що сторони уклали
договір купівлі-продажу житлового будинку, не посвідчивши його нотаріально, а
тому в силу вимог законодавства повині бути повернені у попередній стан.

Відповідач
позов не визнала та пояснила, що дійсно в серпні 2007 року між нею та ОСОБА_1
була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1.
Вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності, що
підтверджується технічним паспортом на будинок та рішенням суду, яким
встановлено дане право власності. 17.08.2007 року вона уклала з ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу згаданого житлового будинку та оформила цей правочин розпискою,
в якій власноручно зазначила, що отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000
гривень за будинок, який продала останній. Договір купівлі-продажу житлового
будинку не був оформлений нотаріально, оскільки позивач наполегливо просила
цього не робити, так-як таке оформлення коштуватиме значно дорого. На момент
продажу житловий будинок знаходився в задовільному технічному стані, а про
недоліки будинку, які все ж таки мали місце, вона повідомила позивача одразу
після досягнення домовленості про його реалізацію.

Представник
відповідача також просила відмовити в задоволенні позову, оскільки будинок,
щодо якого виник спір, на час продажу перебував в належному стані.

Свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в силу сусідства або товариських
відносин неодноразово бували в будинку відповідача, пояснили, що будинок по
АДРЕСА_1 на час проживання в ньому ОСОБА_2 перебував у доброму стані, був
охайним, чистим та доглянутим. На даний час будинок занехаяний, засмічений і
перебуває у неналежному для проживання стані.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази по справі
в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судом
встановлено, що в серпні 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досягнута
домовленість про купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1. Вказаний
житловий будинок належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що
підтверджується технічним паспортом на будинок та рішенням суду, яким
встановлено дане право власності. 17.08.2007 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1
договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку та оформили цей
правочин розпискою, в якій власноручно ОСОБА_2 зазначила, що отримала від
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 гривень за будинок, який продала останній.

Обставини
укладення згаданого вище правочину і спосіб його посвідчення визнані сторонами, а тому суд, в силу ст. 61 ЦПК України, визнає ці
обставини такими, що не підлягають доказуванню.

У відповідності
до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів лежить на
сторонах по справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини,  які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивач не навів будь-яких доказів, що житловий
будинок неналежної якості. Крім того, вимоги про повернення грошових коштів,
сплачених за товар неналежної якості, може пред'являти лише покупець продавцю за договором, тоді як в
силу обставин, про які буде зазначено нижче, ані позивач, ані відповідач не
мають правового статусу продавця та покупця за договором. Тому позовна заява,
виходячи лише з цієї вимоги, не може бути задоволена.

Відповідно до
ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно
ст. 203 ЦК України, недійсним є правочин зміст якого суперечить вимогам
законодавства.

У
відповідності до вимог ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Таким
чином, умовою дійсності правочину щодо купівлі-продажу сторонами житлового
будинку, мало б бути нотаріальне його посвідчення і подальша державна
реєстрація, що зроблено не було.

За
змістом ст. 216 ЦК України, недійсний правочин
не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді,
коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,
- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент
відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї
статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не
можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи, що правочин, укладений сторонами,
є нікчемним і не створює юридичних наслідків, суд важає за необхідне
застосувати двосторонню реституцію.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 203,
215, 216, 220, 657 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 гривень, одержаних ОСОБА_2 на виконання
недійсного правочину.

Зобов'язати
ОСОБА_1повернути ОСОБА_2 житловий будинок по АДРЕСА_1, одержаний ОСОБА_1 на
виконання недійсного правочину.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області                                                                                   Петров Р.І.