Справа № 22ац- 279/07р                              Головуючий у 1 інстанції Дзюба М.В.
№ 5                                                            Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2007р
колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької
області в складі:

головуючого
Баркової Л.Л.

Кучерявої В.Ф.,
Трушкова М.М.

при секретарі
Фік К.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності на 12 частину житлового будинку, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя
від 07 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2006
року ОСОБА_1. звернулася до суду з даним позовом.

Зазначала,
що вона з листопада 1996 року знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з
ОСОБА_2, а у серпні 1999 року зареєструвала з ним шлюб. З 1997 року разом з
сином стала проживати в будинку АДРЕСА_1, який належав чоловіку і його колишній
дружині на праві власності у рівних долях . У 1999році вона за гроші, які
зайняла у своїх знайомих, сплатила колишній дружині чоловіка грошову
компенсацію за 12 частину спірного будинку в сумі 3028,50грн., вартість усього
будинку на тої час складала 6 057грн. Крім того, у 1997 році провела нову
електропроводку в усьому будинку, прошпаклювала , поштукатурила стіни будинку. Побудувала
цегляний туалет па вулиці, пофарбувала всі вікна в будинку , переробила пічку,
обличкувала кахлем її і стіни у кухні, залі, пофарбувала підлогу у всьому
будинку . Крім того відшкодувала ОСОБА_3
шкоду за псування її чоловіком формового
одягу полковника козацького війська. У 2005 року знову провела ремонт
будинку поштукатурила і покрасила стіни замінила старі шпалери на нові. Також
постійно обробляла земельну ділянку , фарбувала паркан . Просила визнати за нею
право власності на 1 2 частку спірного будинку.

Рішенням
Приморського районного суду м. Маріуполя від 07 лютого 2007 року позов
задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 12 частину будинку
АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом всіх обставин, що
мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам
справи.

Заслухавши
суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2. і його представника ОСОБА_4., які доводи
скарги підтримали, заперечення ОСОБА_1. і її представника   ОСОБА_5., які просили   рішення суду залишити без зміни, перевіривши

законність    і обгрунтованість    рішення, колегія суддів    вважає, що    скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно
із п. 4 статті 309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої
інстанції є неправильне застосування норм матеріального права.

Визнаючи
за ОСОБА_1. право власності на 1/2 частину спірного будинку, суд першої
інстанції виходив з того, що за час спільного життя і шлюбу вартість житлового
будинку, за рахунок ремонту, суттєво збільшилася , тому він став об'єктом права
сумісної власності подружжя.

Проте погодитися
з таким висновком суду не можна.

Відповідно
до роз'яснень, даних у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від.
04. 10. 1991 року з наступними змінами „ Про застосування судами законодавства
, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" особи,
які не брали участь у будівництві жилого будинку, а понесли затрати на його
ремонт вправі вимагати не визнання права власності на будинок , а відшкодування
своїх затрат.

Як
вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1. починаючи з 1997 року , під час
спільного життя з ОСОБА_2 провадила в спірному будинку ремонті роботи .

За висновком
судово - технічної експертизи від 02.08. 2007 року, дійсна ринкова вартість
житлового будинку АДРЕСА_1, на час проведення експертизи складає 132 483грн.
Вартість ремонтних робіт, зроблених за участю позивачки, складає 5 704грн.
Площа будинку, після проведеного ремонту не змінилася.

Суд.
визнаючи за ОСОБА_1. право власності, на 1/2 частину житлового будинку у
зв'язку з її затратами на його ремонт, неправильно застосував норму
матеріального права про набуття права власності і прийшов до помилкового висновку.
Тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Як
встановлено судом першої інстанції власником спірного будинку за рішенням
Приморського районного суду м. Маріуполя від 09 жовтня 1998 року став ОСОБА_2.
Цим же рішенням він був зобов'язаний сплатити за 12 частку будинку грошову
компенсацію в сумі 3 028,50грн своїй колишній дружині ОСОБА_6. Відповідач не
заперечував того, що на час сплати компенсації за частку будинку вони з
позивачкою перебували в шлюбі і остання сплатила 1/2 частку компенсації разом з
ним. Вказана сума була сплачена ОСОБА_6. у серпні 1999року. . Дані обставини
також підтверджуються наявною в справі розпискою про сплату цієї суми   ОСОБА_6.

Відповідно
до положень статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своєї вартості, внаслідок спільних трудових чи грошових
затрат або затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким
чином, ОСОБА_1., сплативши у 1999році, за спірний будинок 14 частину його
вартості на тої час, має право на визнання за нею права власності на цю
частину.

Тому
колегія суддів вважає за необхідне, позовні вимоги ОСОБА_2. задовольнити
частково і визнати за нею право власності
14 частку   спірного
будинку.    Підстав для

задоволення
позову в повному обсязі і визнання за нею
права власності на 1/2 частку будинку немає, оскільки вона не надала
суду доказів цьому..

Інші доводи ,
наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують і до уваги не
приймаються.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити
рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 07 лютого 2007 року в
частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 12 частину будинку АДРЕСА_1.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1 4 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В решті
частини позову відмовити. Рішення набирає чинності     з моменту його  проголошення і може  бути
оскаржено протягом двох місяців з дня набрання чинності в касаційному
порядку.