Справа №2-2102007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23
травня 2007 року
Першотравенський міський суд, Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Селівановій 0.0.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення суми компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення суми компенсації за несвоєчасну виплату одноразової
допомоги.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на
те що при виконанні трудових обов'язків на ОСОБА_2 він отримав професійне
захворювання. За висновком МСЕК від 10
травня 1995 року
йому встановлено 60% втрати
професійної працездатності. 31
липня 1995 року на
ОСОБА_2 наказом НОМЕР_1 йому було нараховано одноразову допомогу у розмірі 10024,62 гривні. В
зв'язку з виявленням нового професійного захворювання та за висновком МСЕК від 17 січня 1996 року йому було
встановлено ще 5% втрати
професійної працездатності. 16
лютого 1996 року
наказом по підприємству НОМЕР_2 йому була нарахована одноразова допомога в сумі
1841 гривна 53 копійки та
моральна шкода у розмірі 6
гривен. З дня нарахування одноразової допомоги до січня 1998 року виплат не
відбувалося. Одноразову допомогу згідно наказу НОМЕР_1 від 31 липня 1995 року було
виплачено в липні 1998 року в
повному обсязі, а одноразову допомогу згідно наказу НОМЕР_2 від 16 лютого 1996 року було
виплачено 28.02.2002 року 500 гривен та 27 червня 2002 року -1341,53 грн. При
неодноразовому зверненні до керівництва ОСОБА_2 про нарахування та виплату
компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги, він чув лише обіцянки,
а останнього разу йому повідомили, що компенсація буде виплачена тільки згідно
до рішення суду.

Відповідно до п.39 «Правил
відшкодування шкоди здоров»ю» підприємство повинно було в місячний термін
нарахувати та виплатити одноразову допомогу за стійку  втрату працездатності. Крім цього п.43
«Правил..» в редакції постанови КМУ №
1100 від 03.10.1997 року
передбачено, що якщо потерпілому який має право на відшкодування шкоди здоров'ю
з вини власника своєчасно не

2

визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то
ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку
встановленому статтею 34
Закону України  «Про оплату праці».
Постановою КМУ № 1427 від 20 грудня 1997 року визначений
порядок нарахування компенсації за затримку виплати.

Вважає, що сума компенсації з січня
1998 року по
день виплати заборгованості становить 1809,17
гривен, згідно до розрахунку:

Травень 1998
року - 10024,62
(103,0 : 101,3 -1) =170,42грн.

Січень 2002
р. - 500 х(192,8
:101,3 -1) = 451,50 грн.

Липень 2002
р. - 1341,53 х (190,9 :101,3 -1) = 1187,25 грн., які він
прохає стягнути з відповідача на його користь.

Обов'язок нараховувати та
виплачувати компенсацію лежить на власнику підприємства, тому він думав, що при
виплаті йому одноразової допомоги
відповідач нарахує та сплатить йому компенсацію за знецінення допомоги
без звернення до суду. Якщо ж суд вважає, що він пропустив строк, то вважає, що
є всі підстави для його поновлення -
це і обіцянки підприємства відповідача сплатити одноразову допомогу, а
також потреба в постійному лікуванні з моменту отримання профзахворювання.
Прохає суд поновити йому строк звернення до суду, визнавши причину його
пропуску поважною.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА-3
підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та прохав суд стягнути з
відповідача 1809 гривен 17 копійок в
рахунок компенсації за несвоєчасну сплату одноразової допомоги та поновити
строк для звернення до суду з даним позовом.

Представник відповідача в судовому
засіданні  позов не визнала у повному
обсязі та пояснила, що в порушення норм матеріального плану позивач застосував
ст.45 закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995
року, якої взагалі Законом України «Про оплату праці» не встановлено ( закон містить 36 статей). Статтею 34 ЗУ «Про оплату
праці» передбачено компенсацію працівнику втрати частини заробітної плати, а
позивач в позовній заяві вимагає сплати компенсацію одноразової допомоги в зв'язку з втратою
профпрацездатності з ОСОБА_2, що не передбачено ніяким нормативним документом
України. Крім того, в порушення матеріального права, позивач застосовує
Постанову КМУ №1427 від 20.12.1997 року якою
затверджено «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати» і не врахував, що
цю Постанову застосовують лише у випадках невиплати нарахованої заробітної
плати, а не одноразової допомоги. Також позивачем порушено норму матеріального
права, а саме ст.233 КЗпП України та загальний трирічний строк позовної
давності.

Прохає суд відмовити позивачу в задоволенні позовних
вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в
судовому засіданні пояснила, що в даному випадку інтереси відділення не
порушуються, тому прохала суд вирішити спір на підставі діючого законодавства.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Так в ході судового розгляду було
встановлено, що позивач отримав професійні захворювання: пиловий бронхіт,
емфізему легень, диссимірований туберкульоз відповідно до акту П-4 від 28 квітня 1995 року та
двосторонній кохлеарний неврит та туговухість 1 ступеня  відповідно
до акту П-4 від 01 листопада
1995 року в
період

з

виконання трудових обов'язків на ОСОБА_2. В зв'язку з
отриманими професійними захворюваннями ОСОБА_1 встановлено  за висновком МСЕК від  10
травня 1995 року 60% втрати
професійної працездатності та висновком МСЕК від 17.01.1996 року відсоток втрати позивачем працездатності збільшено
до 65%.

Наказами по підприємству НОМЕР_1 від 31 липня 1995 року та НОМЕР_2
від 16 лютого 1996 року ОСОБА_1
нараховано одноразову допомогу у розмірі 10024,62
гривні та 1841,53 гривні
відповідно. Позивачу суми одноразової допомоги були сплачені : в липні 1998 року - 10024 гривен 62 копійки; 28 лютого 2002 року - 500 гривен; 27 червня 2002 року - 1341 гривна 53 копійки.

Вирішуючи вимоги позивача про
стягнення компенсації частини втраченої допомоги в зв'язку з порушенням строків
її виплати в межах заявлених позивачем вимог, суд враховує те, що відповідно до
п.43 Правил відшкодування шкоди в редакції від 3 жовтня 1997
року при порушенні строків виплати відшкодування шкоди воно підлягає
компенсації на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст.34 Закону України «Про
оплату праці» компенсація працівнику втрати частини заробітної плати ( а також
відшкодування шкоди) в зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться у
відповідності до індексів росту цін на споживчі товари та тарифів на послуги в
порядку установленому діючим законодавством.

У відповідності до Положення про
порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати (відшкодування
шкоди) у зв'язку з порушенням строків виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1427
від 20 грудня 1997 року компенсація
працівникам втрати частини заробітної плати (відшкодування шкоди) у зв'язку з
порушенням строків її виплати проводиться у випадках її затримки на один та
більше  календарних місяців  виплати заробітної плати (відшкодування шкоди), нарахованої
працівнику за період починаючи з 01
січня 1998 року,
якщо індекс цін на  споживчі товари і
тарифи на послуги за цей час виросли більше ніж на один процент.

Оскільки ОСОБА_1 стійка втрата
професійної працездатності встановлена висновком МСЕК від 10 травня 1995 року та 17 січня 1996 року, а
одноразова допомога призначена  31 липня 1995 року та 16 лютого 1996 року, тобто до
введення в дію вищезгаданих законодавчих актів, підстав для компенсації
нарахованої йому одноразової допомоги не має.

Також суд не знаходить підстав для
поновлення позивачу строку для звернення до суду з даним позовом так як право
позивача було порушено 31
травня 1995 року та 16 лютого 1996 року, а до суду
він звернувся лише 25 квітня 2006 року тобто  через 10
років, поважних підстав пропуску суду не надав.

Обговорюючи питання про сплату
судового збору по справі суд вважає за можливе віднести його сплату за рахунок
держави, а також стягнути з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільної справи в суді у
розмірі 1 (однієї)
гривні 50 копійок.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215
ЦПК України, ст.34 Закону України "Про оплату праці", п.39,43 Правил
відшкодування шкоди суд ,-

ВИРІШИВ :

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення суми компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги та поновлення строку для звернення до суду відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів,
пов'язаних з розглядом цивільних справ у розмірі 1 (однієї) гривні 50
копійок.

Витрати по
оплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення
суду набирає законну силу після закінчення строку подання заяви на апеляційне
оскарження.

Заяву про
апеляційне оскарження може бути подано через Першотравенський міський суд на
протязі 10 днів з
дня оголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області
через Першотравенський міський суд на протязі двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ