Справа №2-77/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 квітня 2007 року
Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко
Ю.П., при секретарі - Цурканенко
Г.С., за участю ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства „Харківський
машинобудівний завод „ФЕД", 3-я
особа - управління
Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м.Харкова про визнання
дій незаконними, про зобов'язання провести перерахунок заробітної плати, про
стягнення заборгованості по заробітній платі,
-

УСТАНОВИВ :

Позивач і його
представник просять суд визнати дії відповідача у процесі нарахування йому
заробітної плати і видачі довідки про заробітну плату за період з 28.06.1987 року по 28.09.1987 року
незаконними, зобов'язати відповідача провести перерахунок його заробітної плати
за період з 28.06.1987 року по 28.09.1987 року й видати
нову довідку з перерахованою заробітною платою в розмірі 2783 руб. 52 коп. Також
просять суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по
заробітній платні в розмірі 5781
грн.20 коп. При обгрунтуванні
своїх вимог посилаються на те, що заробітна плата за час роботи позивача на
ЧАЕС була відповідачем занижена.

Представник
відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що премія за роботу
працівника в зоні Чорнобильської АЕС виплачувалась відповідно до діючої на
підприємстві системи преміювання, тобто в розмірі 40 %. Плановий розмір
премії у відповідача на той час був 40
%. Положення про преміювання в той час на підприємстві не було. А тому
неправомірним і необгрунтованим є нарахування премії в розмірі 60 %. Крім того,
позивач неправомірно застосовує подвійну тарифну ставку.

Представник 3-ї особи - управління
Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м.Харкова проти позову
заперечує посилаючись на ті ж самі обставини, що і представник відповідача.

2

Судом встановлено, що ОСОБА_1
у     зв'язку     з
аварією     на Чорнобильській АЕС
приймав участь у ліквідації наслідків аварії в період з 29.06.1987 року по 29.09.1987 року (а.с.8). На
той час він працював в державному підприємстві „Харківський машинобудівний
завод „ФЕД".

Із довідки
відповідача (а.с.9) видно, що ОСОБА_1 за час роботи по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС за період з 29.06.1987
року по 29.09.1987 року
була нарахована заробітна плата в сумі 1577
руб.99 коп.

З 15.02.1993 року ОСОБА_1
отримує пенсію як інвалід 3
групи по наслідкам аварії на ЧАЕС. Пенсія йому виплачується на підставі
довідки відповідача про заробіток для нарахування пенсії від 9.02.1993 року, де
заробітна плата по конкретним періодам вказана в загальній сумі 1577 руб.99 коп.

Даний позов про
перерахунок заробітної плати і стягнення заборгованості позивач подав з метою
збільшення пенсії як інваліду 3
групи по наслідкам аварії на ЧАЕС.

Вислухавши
учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, висновок експертизи,
суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, бо відсутні
підстави для перерахування заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 29.06.1987 року по 29.09.1987 року. При цьому
суд виходить з наступного.

Відповідно до
ст.ст.54, 57 Закону
України від 28.02.1991 року
„Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи" призначення пенсії та її розмір ставляться у
залежність від заробітку, фактично отриманого у період роботи у зоні
відчуження.

Умови оплати
праці осіб, призваних на військові збори для участі в ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, як це було з позивачем, визначались розпорядженням Ради
Міністрів СРСР від 23.05.1986
року № 1031. На
військовозобов'язаних • поширювався
порядок оплати праці за місцем постійної роботи.

17.05.1986 року
розпорядженням РМ СРСР №
964 у зоні відчуження були запроваджені зони небезпеки 3, 2, 1 та встановлена
оплата праці в 5-, 4-, З-кратному
розмірах тарифної ставки за роботу у відповідних зонах небезпеки.

7.05.1986 року Постановою КЦ КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР і
ВЦРПС № 524-156 було
надано право керівникам підприємств провадити

з

оплату праці працівників, які
приймали участь в ліквідації наслідків аварії, по підвищених до 100 % тарифних
ставках. При цьому слід зазначити що підвищення тарифних ставок було правом
керівників, а не їх обов'язком. Конкретні розміри підвищення тарифних ставок
визначались керівником у залежності від складності та терміновості виконання
робіт. Тобто, посилання позивача та експерта на необхідність обов'язкового
застосування подвійної тарифної ставки позивача є необгрунтованими, не
підтверджені відповідними доказами по справі. Із доказів по справі не видно,
щоб розпорядженням відповідача в той час було визначено виплату по подвійній
тарифній ставці відповідно до Постанови КЦ КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР і
ВЦРПС № 524-156 від 7.05.1986 року.

Постановою РМ
УРСР і Укрсовпрофу від 10.06.1986
року (п.4) було встановлено граничний розмір премії працівникам
підприємств, що виконують роботи з ліквідації наслідків, - 60 %. Відповідно до
постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7.05.1986 року №1531/10-43, премія за роботу
в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємствах системами
преміювання. Тобто, розмір премії повинен був визначатися на підставі
положення, що діяло на підприємстві. В той час у відповідача було відсутнє
Положення про преміювання, плановий розмір преміювання складав 40 %, а тому відсутні
підстави для нарахування премії в розмірі 60
%, бо в загальне положення про преміювання не вносились зміни щодо збільшення
премії до 60 %. Викладеними
обставинами спростовується висновок експертизи (а.с.48-88) про наявність
заборгованості по зарплаті.

З урахуванням
викладеного, що відсутні підстави для виплати премії в розмірі 60 %, що відсутні
підстави для застосування при нарахуванні зарплати подвійної тарифної ставки
позивача, суд і відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про проведення
перерахунку зарплати, про видачу нової довідки про зарплату, про стягнення
заборгованості по зарплаті.

Зважаючи на те,
що суд відмовляє позивачеві в задоволенні його позовних вимог, то і судові
витрати позивача відносяться на його рахунок, а не стягуються з відповідача на
користь позивача.

Керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 61,
215 ЦПК України, Законом України від 28.02.1991
року „Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи", -
суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства „Харківський машинобудівний
завод „ФЕД", 3-я особа - управління
Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі

4

м.Харкова про визнання дій у процесі
нарахування заробітної плати і видачі довідки про заробітну плату за період з 28.06.1987 року по 28.09.1987 року
незаконними, про зобов'язання провести перерахунок заробітної плати за період з
28.06.1987 року по 28.09.1987 року й видати
нову довідку з перерахованою заробітною платою в розмірі 2783 руб. 52 коп., про стягнення
заборгованості по заробітній платні в розмірі 5781 грн.20 коп., -ВІДМОВИТИ.

Заява про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подана в апеляційний суд
Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в
апеляційний суд Харківської області через Орджонікідзевський районний суд
м.Харкова протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ: