Справа №22ц, -12бЗ,  2007р.                                         Головуючий
Категорія:   39   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня "22" дня колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого -
Пузанової Л.В.

Суддів:
Стародубця М.П.,  Фурман Т.Г.

при секретарі -
Ляшенко О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області
від 20 лютого 2007 року в справі

за позовом.

ОСОБА_1

до

відкритого акціонерного товариства

«Приладобудівний завод «Сокіл»

про витребування трудової книжки,
стягнення середнього

заробітку за час вимушеного прогулу,
заборгованості по заробітній

платі та визнання незаконним розпорядження про відрахування із

заробітної плати,  (3-я особа - ОСОБА_2),  -

встановила:

21
грудня 2006 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного
товариства «Приладобудівний завод «Сокіл» (третя особа - ОСОБА_2) про
витребування трудової книжки і оплату за час вимушеного прогулу,  зазначаючи,
що починаючи з 02.08.2004 року він працював у відповідача на посаді
бухгалтера.

13
листопада 2006 року він звернувся до товариства із заявою про звільнення,  в зв'язку з невиплатою йому заробітної
плати,  зазначивши як підставу для
звільнення п. б ст.З6 КЗпП України.

Оскільки через два тижні на його вимогу видати трудову книжку та провести
кінцевий розрахунок,  відповідач
відмовився        це        зробити,   чим        позбавив        можливості

працевлаштуватися,  позивач просив суд витребувати його трудову
книжку із товариства «Приладобудівний завод «Сокіл» та стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.11.2006 року
до дня видачі трудової книжки.

В
процесі розгляду справи,  в січні та
лютому 2007 року,  позивач доповнив
позовні вимоги і,  посилаючись на те,  що відповідач не виплатив йому усі належні
від товариства на день звільнення суми,
в тому числі не оплатив час простою,
який мав місце з 01 по 15 серпня 2006 року,  без законних підстав утримав із його
заробітної плати 645грн. за нібито заподіяні збитки,  а також: необгрунтовано вважає,  що трудові відносини між ними в листопаді
2006 року не припинилися,  просив суд
зобов'язати ВАТ «Приладобудівний завод «Сокіл» у відповідності до закону
оформити його звільнення з товариства на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП

України,  зробити відповідний запис у трудовій книжці і
видати йому трудову книжку. Крім того,
просив визнати незаконним наказ керуючого санацією ВАТ «Приладобудівний
завод «Сокіл» ОСОБА_2 за №17б-С від 21.11.2006 року про відрахування із його
заробітної плати суми у розмірі середньомісячного заробітку,  стягнути з відповідача заборгованість по
заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу,  а також зобов'язати виплатити вихідну
допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України.

Рішенням
суду від 20 лютого 2007 року постановлено визнати незаконним наказ керуючого
санацією ВАТ «Приладобудівний завод «Сокіл» №176-С від 21.11.2006 року.

В іншій частині
в задоволенні позову відмовити.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо витребування трудової книжки,  оплати часу вимушеного прогулу,  стягнення заборгованості по заробітній платі
та 200грн. згідно наказу №9б-С від 31.07.2006 року скасувати,  а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції,  зазначаючи,  що висновки суду в спірних правовідносинах не
відповідають обставинам справи та суперечать нормам трудового законодавства.

Письмові
заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні
представник відповідача доводи скарги не визнав,  а рішення суду вважав правильним та
обґрунтованим.

Заслухавши
доповідача,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог,  суд
виходив з того,  що позивач із заявою про
звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України до відповідача не
звертався і не оспорив у судовому порядку своє звільнення,  що відбулося в лютому 2007 року,  а тому товариство в листопаді 2007 року
правомірно відмовило йому у припиненні трудових відносин та видачі трудової
книжки. Суд,  крім того,  вважав,
що заборгованість по заробітній платі перед позивачем у ВАТ
«Приладобудівний завод «Сокіл» відсутня.

Проте до
таких висновків суд прийшов,  допустивши
порушення норм процесуального та матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення справи
у оскарженій частині.

Так,  із матеріалів справи
вбачається,  що 13 листопада 2006 року
ОСОБА_1звернувся до адміністрації ВАТ «Приладобудівний    завод
«Сокіл»із    заявою                   про    припинення

трудового
договору з ініціативи працівника,
зазначавши,  в ній,  що бажає звільнитися з роботи в зв'язку з
невиплатою йому заробітної плати за серпень,
вересень та жовтень 2006 року.

Розглянувши
вказану заяву,  відповідач не порушував
перед позивачем питання про уточнення підстав його звільнення,  а погодився на розірвання договору з
ініціативи працівника і визначив дату звільнення через два тижні після
звернення ОСОБА_1 із заявою,  як це
передбачено ч. 1 ст.38 КЗпП України /а.с.2/.

27.11.2006
року позивачеві була видана копія наказу №36к від 27.11.06р.,  про звільнення з роботи,  у тексті якого також міститься    довідка про нездані працівником
майново-матеріальні

цінності.
ОСОБА_1зобов'язаний підписати цю довідку у відповідних службах заводу і здати
пропуск на завод.

27.11.06р.
та 28.11.06р. ОСОБА_1  оформляв зазначену
довідку і відповідно до запису в ній здав пропуск в бюро пропусків заводу
27.11.06р. /а.с.3/.

Усі
вказані вище дії сторін свідчать про припинення трудового договору з ініціативи
працівника і про те,  що ОСОБА_1після
закінчення строку попередження про звільнення залишив роботу і не висловлював
бажання продовжити з відповідачем трудові відносини.

Про
бажання ОСОБА_1 припинити дію трудового договору свідчить і подана ним на
адресу відповідача 29.11.06р. заява про видачу трудової книжки і проведення
кінцевого з ним розрахунку /а.с.4/.

Суд
вказані обставини,  як такі,  що підтверджують доводи позивача не врахував
і правомірність дій відповідача у спірних правовідносинах належним чином не
перевірив,  а вважав трудові відносини
між сторонами з ініціативи працівника не припиненими через те,  що ОСОБА_1,
будучи звільненим наказом №13к від 06.02.2007 року на підставі п.4 ст.40
КЗпП України з 29.11.06р.,  це звільнення
в судовому порядку не оспорив /а.с.58/.

Разом з
тим,  в протоколі судового засідання
відсутній запис про те,  що суд
відповідно до ст. 10 ЦПК України роз'яснив позивачеві його право на звернення
до суду з таким позовом і не попередив останнього про наслідки вчинення або
невчинення ним зазначеної процесуальної дії.

Із
доданої до апеляційної скарги копії позовної заяви вбачається,  що 06.03.2007 року ОСОБА_1звернувся до суду
із позовом до ВАТ «Приладобудівний завод «Сокіл» про визнання звільнення
незаконним та внесення змін в формулювання підстав звільнення /а.с.87-88/.

Як
пояснили сторони,  на день розгляду
справи в апеляційному порядку зазначений вище спір судом першої інстанції не
розглянутий.

Обставини
справи щодо обґрунтованості твердження позивача про невиконання відповідачем
законодавства про працю,  зокрема щодо
оплати праці у вказаний ним в заяві від 13.11.2006р. період,  суд не досліджував,  а його висновки щодо оплати простою за період
з 01.08.0бр. по 15.08.06р. не підтверджені доказами.

В
матеріалах справи відсутні докази щодо тривалості та періоду перебування
позивача у плановій відпустці та щодо терміну,
на який він був відкликаний з відпустки,
а також: щодо надання йому невикористаної частини щорічної відпустки у
послідуючому.

Визнавши розпорядження відповідача про відрахування із
заробітної плати ОСОБА_1 середнього місячного заробітку в порядку покриття
шкоди,  заподіяної ним заводу,  суд не вирішив питання про стягнення на користь
позивача незаконно відрахованої грошової суми.

Оскільки
з'ясування усіх зазначених питань має значення для правильного вирішення справи
та зважаючи,  що вирішення первісно
заявленого позову залежить від результату вирішення позову про визнання
звільнення незаконним і внесення змін у формулювання підстав звільнення,  колегія суддів приходить до висновку,  що ухвалене у справі рішення в оскарженій
частині

як
необґрунтоване підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді суду слід врахувати висновки і мотиви,  з яких скасовано рішення,  сприяти всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи і залежно від встановленого відповідно до вимог закону вирішити
спір.

На
підставі викладеного,  керуючись ст.ст.
303, 307, 311 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну  скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
Новокаховського міського суду від 20 лютого 2007 року в частині позовних вимог
про витребування трудової книжки,
спонукання до оформлення припинення трудових відносин з ініціативи
працівника,  стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
заборгованості по заробітній платі,
оплату часу простою,  стягнення
незаконно відрахованої із заробітної плати грошової суми скасувати,  справу в цій частині направити на новий
розгляд в той же суд іншим
суддею.

В іншій частині
це ж рішення залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.