Справа №
22-632/2007 р                                головуючий
у 1 інстанції - Поліщук Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

18 жовтня 2007
року                                                                      м.
Рівне

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючого
судді - Буцяка З.І.,

суддів : Григоренка М.П., Демянчук С.В., при секретареві
Колесовій Л.В., за участю позивача - відповідача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
відповідача-позивача ОСОБА_3
та його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Острозького районного суду від 04 квітня
2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні належній йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, шляхом
виселення останніх із даної квартири та зняттям їх із реєстраційного обліку за
вказаною адресою,

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Острозького районного суду від 04 квітня 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено та визнано недійсним договір застави квартири АДРЕСА_1 посвідчений
22 липня 1999 року приватним нотаріусом Острозького нотаріального округу
ОСОБА_7, реєстровий № 496, а ОСОБА_3 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_3 у апеляції
зазначає, що дане судове рішення є незаконним, оскільки воно винесене з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач-позивач вважає, що суд безпідставно прийшов до
висновку, що є підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду з
позовом про визнання правочину недійсним, не прийняв до уваги обставини, які
встановлені в судовому засіданні і спростовують заявлені вимоги останнього, не
врахував, що нотаріус перед посвідченням договору встановив особи сторін,
перевірив їх дієздатність, та роз'яснив наслідки укладання даного договору.

Також, відповідач-позивач вважає, що при вирішення даного
спору необхідно було керуватися ЦК
України 1963 року, оскільки при зверненні до суду позивач ОСОБА_1 ставив
питання про визнання недійсним правочину укладеного 22.07.1999 року.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що ймовірний висновок експерта не може бути
належним і допустимим доказом по справі, а тому суд першої інстанції
безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про призначення повторної
почеркознавчої експертизи, в зв'язку із чим просить оскаржуване судове рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 та
задоволити позов ОСОБА_3

В ході апеляційного розгляду даної цивільної справи
апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали повністю і просили її
задовольнити.

Позивач - відповідач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в
судовому засіданні, кожен окремо, заявили, що апеляційну скаргу вважають
необгрунтованою і запропонували апеляційному суду її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін, оскільки ОСОБА_1 дійсно не ставив свій
підпис у договорі застави спірної квартири, який був посвідчений приватним
нотарісом 22 липня 1999 року і про існування якого позивач - відповідач ОСОБА_1
дізнався лише 22 червня 2006 року.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції
поклав в - основу свого рішення висновок експерта № 509 від 14 грудня 2006 року
(а.с.155), згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 в договорі застави спірної
квартири, який був посвідчений приватним нотарісом 22 липня 1999 року, ймовірно
був виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису
останнього, свідчення ч.1енів сім'ї позивача-відповідача та свідка ОСОБА_8,
якому ОСОБА_1 розповів про укладений його дружиною без його відома договір
застави спірної квартири.

У відповідності до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, при цьому згідно частини 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим   є
рішення,   ухвалене   на
основі   повно   і всебічно
з'ясованих  обставин,    на
які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на те що, суд першої інстанції рішення на
користь ОСОБА_1 виніс лише на підставі ймовірного висновку почеркознавчої
експертизи та свідчень ч.1енів сім'ї останнього, безсторонність яких не є
безсумнівною, оскільки вони також є зацікавленими особами в даній справі, а
також пояснень свідка ОСОБА_8 якому , стало відомо про обставини справи лише зі
слів самого позивача-відповідача, тому, на; розсуд колегії суддів, рішення
Острозького районного суду від 04 квітня 2007 року є незаконним, через
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими, в зв'язку із чим, на підставі пункту 2 частини 1 статті 309 ЦПК
України, це рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

В зв'язку із вищевикладеним підлягає скасуванню і окрема
ухвала Острозького районного суду від 04 квітня 2007 року на адресу начальника
управління юстиції в Рівненській області з приводу ніби-то порушення
законодавства про нотаріат зі сторони

приватного нотаріуса
ОСОБА_7 при посвідченні договору застави від 22 липня 1999 року, укладений між
сторонами по даній цивільній справі.

Відповідно до ксерокопії нотаріально засвідченого договору застави від 22
липня 1999 року (а.с.8) ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали ОСОБА_3 в
заставу квартиру АДРЕСА_1, яка належить заставодавцям на праві спільної
власності, в якості забезпечення погашення заборгованості згідно договору
позики, посвідченого приватним нотаріусом 9 липня того ж року.

Зі змісту даного договору видно, що при його укладанні нотаріусом було
перевірено особи сторін, їх дієздатність та засвідчено підписання цього
договору всіма його учасниками.

Так як на даний час відсутні будь-які підстави вважати,
що договір застави квартири АДРЕСА_1 від 22 липня 1999 року приватним
нотаріусом Острозького нотаріального округу ОСОБА_7 було засвідчено без
дотриманням вимог чинного законодавства і позивач-відповідач ОСОБА_1, згідно
частини 3 статті 10 ЦПК України, не спромігся довести суду ті обставини, на які
він посилається як на підставу своїх вимог, тому в задоволені позову останньому
має бути відмовлено.

Згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Острозького районного
нотаріального округу від 12 вересня 2000 року (а.с.10), на підставі
вищевказаного договору застави, було звернуто стягнення у безспірному порядку
на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку із невиконанням боржником своїх зобов'язань,
відповідно до договору позики від 9 липня 1999 року.

З акту про передачу не проданого з прилюдних торгів майна стягувачу від 8
травня 2003 року (а.с.14) слідує, що квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_3, в
рахунок погашення боргу, так як торги не відбулися через відсутність покупців,
в зв'язку із чим 12 травня 2003 року державним нотаріусом Острозької державної
нотаріальної контори Рівненської області останньому було видано свідоцтво про
право власності на вказану квартиру (а.с. 15).

Приймаючи до уваги, що згідно ксерокопії свідоцтва про право власності, яке
видане 12 травня 2003 року державним нотаріусом Острозької державної
нотаріальної контори Рівненської області (а.с.15), власником квартири АДРЕСА_1,
на даний час являється ОСОБА_3, який, згідно ст.41 Конституції України, частини
3 статті 2 Закону України „Про право власності", який був чинний до 27
квітня 2007 року та ст. 319 ЦК України, має право володіти, користуватись та розпоряджатись
своїм майном на власний розсуд, тому колегія суддів вважає за необхідне позовні
вимоги останнього задовольнити та виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
із спірної квартири, із зняттям останніх з реєстраційного обліку за адресою
цієї квартири.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення
Острозького районного суду від 04 квітня 2007 року по даній цивільній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання
правочину недійсним відмовити.

Позов ОСОБА_3
задовольнити.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виселити із квартири АДРЕСА_1 та зняти
їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку на
користь ОСОБА_3 130 грн., в рахунок відшкодування судових витрат пов'язаних з
розглядом даної справи.

Скасувати окрему ухвалу Острозького районного суду Рівненської області від
4 квітня 2007 року по даній цивільній справі на адресу начальника управління
юстиції в Рівненській області.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх
права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку
рішення апеляційного суду до Верховного Суду України протягом двох місяців
починаючи з дня набрання ним законної сили.