Справа № 2-119407
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2007 року
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в
складі:    головуючого судді     Філь О.Є.

при секретарі
Дудник Н.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,  повернення дитини до місця постійного
проживання,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини,  повернення дитини до місця
постійного проживання,  просив ухвалити
рішення про повернення відповідачкою ОСОБА_2 малолітньої ОСОБА_3 до місця
постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1,  визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 за місцем
його постійного проживання за адресою:АДРЕСА_1

На
підтвердження своїх позовних вимог позивач вказав,  що 06.02.1998 року між ним і відповідачкою
ОСОБА_2 було укладено юридичний шлюб,
від цього шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Не
дивлячись на його заперечення,
відповідачка ОСОБА_2 змінила місце проживання дитини,  тривалий час перешкоджає їхньому
спілкуванню,  налаштовує дочку проти
нього,  залякує її,  що негативно позначається на психічному
стані,  здоров»ї дитини та їхніх
стосунках.

Відповідачка
створенням умов для проживання дитини не займається,  веде аморальний образ життя,  фактично виховання дитини покладено на матір
відповідачки,  а він категорично заперечує
проти її участі у вихованні дочки.

В
теперішній час він проживає в приватному будинку,  в якому до розірвання шлюбу проживала їхня
дочка,  має всі необхідні умови для
проживання дитини.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги,  просив їх задовольнити.

Відповідачка
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала.

Представник
відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала.

Представник
органу опіки та піклування Красноармійської міської Ради позовні вимоги просив
вирішити на розсуд суду.

Заслухавши
пояснення сторін,  представника органу
опіки та піклування Красноармійської міської Ради,  дослідивши матеріали справи в їх
сукупності,  суд вважає,  що вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Судом
встановлено,  що позивач ОСОБА_1 і
відповідачка ОСОБА_2 перебували в юридичному шлюбі з 06.02.1998 року по 2006 рік,  шлюб було розірвано рішенням
Красноармійського міськрайонного суду від 20.10.2006
року (а.с. 5,  8).

Від
шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження (а.с.
9),  після розірвання шлюбу мати та
батько дитини проживають окремо,  згоди
щодо того,  з ким буде проживати
малолітня дитина,  не дійшли.

Судом
встановлено,  що неповнолітня дитина
ОСОБА_3 на час розгляду справи проживає разом з матір'ю - відповідачкою по
справі ОСОБА_2

Відповідно
до  ст.
161 СК
України,  вирішуючи спір щодо місця
проживання малолітньої дитини,  суд
приймає до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків,  особисту прихильність дитини до кожного з
них,  вік дитини,  стан її здоров'я та інші обставини.

Як
встановлено судом,  мати та батько
малолітньої ОСОБА_3 добросовісно ставляться до виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини,
піклуються здоров'ям,  долею та
вихованням дитини,  її фізичним та психічним
розвитком,  дитина однаково добре
ставиться до обох батьків.

Доказів того,  що
хтось з батьків своєю аморальною поведінкою може зашкодити

розвиткові дитини,
суду не представлено. Згідно представлених характеристик з місця

проживання та місця роботи Відповідачка ОСОБА_2
характеризується виключно позитивно

(а.с.          , ).

Відповідно до
ст.  161 ч.2 СК України
суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків,  хто не має самостійного доходу,  але,
як встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 отримує пенсію ( а.с.
7),  а відповідачка ОСОБА_2 має
постійне місце роботи та отримує стабільну заробітну плату (а.с. 34,     ).

Вирішуючи
спір між батьком та матір'ю щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_3 суд
керується Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року,  яка містить принцип 6,  за яким дитина може бути розлучена з матір'ю
лише у винятковій ситуації,  тобто
перевага надається матері.

Конвенція
про права дитини,  виходячи із рівності
прав матері та батька,  у пункті 1 статті 9 проголосила
правило,  за яким дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч їх бажанню,
за винятком випадків,  коли таке
розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Дійсно,  згідно акту обстеження матеріально-побутових
умов позивача ОСОБА_1. за
адресою:АДРЕСА_1,  комісія дійшла
висновку,  що малолітній ОСОБА_3 створені
належні умови для навчання та проживання у сім'ї батька ОСОБА_1,  але доказів того,  що відповідачка ОСОБА_2 не створила
необхідних умов для проживання та навчання дитини,  або грубо поводиться з нею,  чи прививає їй погані звички,  недостатнім чином здійснює нагляд за
нею,  позивач суду не навів.

Судом
встановлено,  що дійсно відповідачка
ОСОБА_2 зверталася із заявою на ім'я керівника навчально-виховного комплексу
про те,  що вона не заперечує віддавати
її дочку ОСОБА_3 бабусі ОСОБА_5. та сестрі ОСОБА_6 Але така заява не порушує
прав дитини,  оскільки відповідно до  ст. 257 СК України бабуся ОСОБА_5. має право
спілкуватися зі своєю внучкою,  брати
участь у її вихованні. Батьки чи інші особи,
з якими проживає дитина,  не мають
права перешкоджати у здійсненні бабою прав щодо виховання внуків. Відповідно
до  ст.
259 СК
України брати та сестри також мають право на спілкування.

Відповідно
до  ст.
162 СК
України,  якщо один з батьків
самочинно,  без згоди другого з
батьків,  з яким на підставі закону чи
рішення суду проживала малолітня дитина,
змінить її місце проживання,  суд
за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її тому,
з ким вона проживала. Але,  як
встановлено судом,  раніше рішенням суду
місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 не визначалось. 07.07.2006 року ОСОБА_1
звертався до суду з позовом про повернення дитини,  ухвалою суду від 18.08.2006 року провадження
по справі було закрите і прийнята відмова позивача від позову (а.с.  ).
А згідно рішенню Красноармійського міськрайонного суду від 09.08.2006 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було встановлено,  що дочка Анастасія знаходиться на утримання
матері ОСОБА_2 (а.с.  ). Тому в даному
випадку не може йти мова про самочинне змінення відповідачкою ОСОБА_2 місця
проживання дитини.

Таким
чином,  суд прийшов до висновку,  що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню.

На
підставі викладеного,  керуючись
Конвенцією про права дитини,  Декларацією
прав дитини,  проголошеною Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959
року,   ст.  ст.  161,
162,  257 СК України,   ст.
ст.  10,
11,  57,  79,
88,  209,  212-215 ЦПК
України,  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини за його місцем проживання за адресою:АДРЕСА_1,
повернення дитини до місця постійного проживання
відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
Апеляційному суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
може бути подана Апеляційному суду Донецької області через Красноармійський
міськрайонний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.