Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29
травня 2007р.

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі: головуючого- судді  Борсука
П.П. при секретарі    Антонюк Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Камені-Каширському

справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Камінь-Каширської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину
за заповітом недійсним, визнання права власності на будинковолодіння, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача ОСОБА_2,

Особи, які беруть участь у справі:

позивачі-ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4,

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5

відповідачі-   ОСОБА_3,
Камінь-Каширська

державна нотаріальна контора та її
представник ОСОБА_6,

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог   на предмет спору на

стороні позивача ОСОБА_2,

встановив:

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання
свідоцтва про право на спадщину за заповітом
частково недійсним, визнання права власності на
будинковолодіння.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 09 серпня 1946 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено шлюб від якого народилося троє дітей. Під час
шлюбу вони нажили майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1, яке є спільною сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7помер.

В лютому 2007 року, переглядаючи документи з метою оформлення права власності на спірну нерухомість вони
дізналися, що спадкоємцем всього майна є ОСОБА_3 - відповідач у справі.

ОСОБА_1 вважає, що вона є власницею 1/2 частини будинковолодіння та
має право на обов'язкову частку в розмірі 1/12, тобто 2/3
частки в будинковолодінні, яка
належала б їй при спадкуванні за законом.

ОСОБА_2 також вважає, що вона на момент прийняття спадщини була
непрацездатна, оскільки перебувала на пільговій пенсії та також має право на
обов'язкову частку в будинковолодінні.

Просять свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на ім'я ОСОБА_3
визнати частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/12 частин
будинковолодіння, за ОСОБА_2 на 1/12 частину
будинковолодіння.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю з підстав
зазначених в заяві.

Відповідач ОСОБА_3 19
квітня, 28 квітня, 15 травня, 29
травня 2007 року в судове засідання
не з'явився без поважних причин, хоча був у встановленому законом порядку
повідомлений про час та місце судового розгляду.

Представник Камінь-Каширської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 позов
не визнав та суду пояснив, що при оформленні спадщини по заповіту ОСОБА_3 не повідомив
про коло спадкоємців. Просить в позові відмовити.

Позов підлягає до часткового
задоволення.

Судом встановлено, що під час перебуванні в шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_1
придбали житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Дане майно, в силу ст.22 КпШС України (в редакції 1963 року) стало спільною сумісною власністю подружжя.

Від шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_7народилося троє дітей ОСОБА_3 - відповідач у справі, ОСОБА_2 -позивачка та ОСОБА_8,
який бере участь у справі як третя особа.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. За життя, 25 січня
1994 року
ОСОБА_7житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1
заповів сину ОСОБА_3. Останній 06 серпня 1999
року звернувся із заявою про прийняття спадщини за
заповітом до Камінь-Каширської державної нотаріальної контори, вказавши про
відсутність інших спадкоємців, та 22 листопада 1999 року оформивши спадщину за заповітом став власником спірного
будинковолодіння, цим самим порушив права позивачки у справі ОСОБА_1

Оскільки дане будинковолодіння належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7та ОСОБА_7 остання мала право на
1/2 частину будинковолодіння.

Після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_7проживала в
будинку, фактично вступила у володіння
спадковим майном та відповідно до ст. 549 ЦК України (1963р) її слід визнати як таку, що
прийняла спадщину.

На момент смерті чоловіка ОСОБА_1 була визнана інвалідом
другої групи, а тому згідно ст.535 ЦК України (в редакції 1963
року), мала право на обов'язкову частку, тобто 2/3
частки, яка належала б їй при
спадкуванні за законом. Обов'язкова частка в
будинковолодінні останньої складає 1/12 частину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Оскільки при оформленні спадщини відповідач порушив права
ОСОБА_1, тому суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину слід визнати частково недійсним.

Відмовляючи в позовних вимогах ОСОБА_2 суд виходить із того, що згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до непрацездатних громадян відносяться особи, які досягли законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у
тому числі діти - інваліди,
а також особи, які мають право на
пенсію у зв'язку з втратою годувальника. ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті батька, не досягла пенсійного, а саме 55 річного віку, хоча отримувала пенсію по вислузі
років, тобто пільгову пенсію, а тому суд
вважає, що на час відкриття спадщини остання не
відносилася до непрацездатних осіб.

Суд визнає право власності за ОСОБА_1 на 7/12
частин спірного будинковолодіння.

Суд стягує з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
та в користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 22,28 КпШС України (1963р.) ст.ст.535,549 ЦК України
(1963р) ст.ст.368,372,1301 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 листопада 1999 року видане державним нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори на ім'я
ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/12 (сім дванадцятих)
частин будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

В позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_1 тридцять гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи та в користь держави п'ятдесят одну гривню судового збору.

Рішення може бути оскаржено до судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження та наступної подачі після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги до Камінь-Каширського
районного суду.