АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД   ЛУГАНСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа
№2ц-1463/2007                         Головуючий
в суді 1 інстанції
Доповідач Свинцова Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26
вересня 2007 року                                                                                              місто
Луганськ

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого судді
Свинцової Л.М.

Суддів                     Савченко В.О.,  Карташова О.Ю.

При
секретарі         Самохіній І.Г.,

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області
в м.  Луганську апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу місцевого Артемівського районного суду міста Луганська від 03.10.2006
року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою
місцевого Артемівського районного суду міста Луганська від 03 жовтня 2006 року
для забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 накладено арешт на автомобіль RENAULT KANGOO з
державним номером НОМЕР_1 2002 року випуску,
що належить ОСОБА_2

ОСОБА_2
не погодився з такою ухвалою та звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просив цю ухвалу скасувати,  посилаючись на наступне.

ОСОБА_1
звернулася до нього з позовною заявою,  в
якій ціна позову вказана 4100грн.,  що
значно менше чим вартість його автомобіля,
на який було накладено арешт.

У
доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 посилався на те,  що згідно вимогам ч, 4  ст.
152 ЦПК України не допускається забезпечення позову при розгляді справ
про відшкодування шкоди.

Судом
видано сторонам різні примірники оскаржуваної ухвали. Так,  у примірнику,
наданому позивачці ОСОБА_1,
вказано було ,  що ухвала
оскарженню не підлягає,  а в
примірнику,  який було видано йому,  була вказівка про можливість оскарження
ухвали. Помилка,  допущена в оскаржуваній
ухвалі судом,  була виправлена без постановления відповідної
ухвали.

Суд у
порушення вимог ч, 4  ст.  151,
ч.8  ст.  153 ЦПК України розглянув усну заяву ОСОБА_1
про забезпечення позову. Недодержання судом вимог ЦПК України викликають сумнів
у неупередженості суду.

Суд першої
інстанції 03.10.2006 року розглянув заяви,
що надійшли від ОСОБА_1,  ОСОБА_2
про забезпечення позову,  та задовольнив
обидві заяви

Задовольняючи
заяву ОСОБА_1,  суд першої інстанції
вказав в оскаржуваній ухвалі,  що
невжиття заходів забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 може ускладнити або
зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі.

Колегія
суддів заслухавши доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали,   находить апеляційну скаргу необгрунтованою
та

такою,  що не підлягає задоволенню,  оскільки оскаржувана ухвала постановлена
відповідно до вимог ЦПК України

Посилаючись
на те,  що суд першої інстанції
постановив оскаржувану ухвалу на підставі усної заяви ОСОБА_1,  а не письмової,  чим порушив вимоги ч.4 ст 151,  ч8 ст 153 ЦПК України,  апелянт не надав доказів у підтвердження
такого доводу.

Не
доведено ОСОБА_2 і його ствердження,  що
судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали у резолютивній
частині її не було вказано на те,  що
вона може бути оскаржена.

Оскаржувана
ухвала на думку колегії суддів відповідає вимогам ст 210 ЦПК України,  зокрема вимогам п.4 ч. 1 ст210 ЦПК України
щодо вказівки у резолютивній частині ухвали строку і порядку оскарження цієї
ухвали. Відомостей про виправлення помилок,
допущених судом при постановленні ухвали,  дописки у тексті ухвали апелянтом суду
апеляційної інстанції надано не було.

Посилання
ОСОБА_2 на те,  що відповідно ч.4  ст. 152 ЦПК України не допускається
забезпечення позову при розгляді позовів про стягнення шкоди,  не можуть бути прийняті до уваги колегією
судді,  оскільки ЦПК України не містить
заборони забезпечення позову при розгляді справи про стягнення шкоди

Обговорюючи довід апеляційної скарги про неспівмірність видів забезпечення
позовів із заявленими вимогами,  колегія
суддів вважає,  що до теперішнього часу
позовна заява ОСОБА_1 про стягнення 4100 грн ще не розглянута по суті,  а тому ОСОБА_1 не відмовляється від вимоги
забезпечення свого позову шляхом накладення арешту на автомобіль ОСОБА_2.,  та посилається на відсутність іншого
майна,  належного ОСОБА_2,  на яке може бути накладено арешт.

ОСОБА_2
не позбавляється права звернутися до суду з заявою про заміну виду забезпечення
позову або скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст 154 ЦПК
України.

Ураховуючи
викладене,  керуючись  ст.
ст.  307,  312,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити.

Ухвалу
місцевого Артемівського районного суду м.
Луганська від 03 10 2006 року залишити без змін

На
ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з моменту й проголошення.