Справа №2-1094-07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.06.2007р.

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі: головуючого -
Завгороднього Є.В. при секретарі - Болокан Т.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Кіровограді позовну заяву ОСОБА_1 до Державного
підприємства „Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського
родовища уранових руд" про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку, премій, відшкодування моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поновлення її на роботі на посаді
головного бухгалтера підприємства-відповідача, стягненні середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, моральної шкоди 30000 грн., а також безпідставно
утриманих премій в розмірі 80 % та 100 % посадового окладу в сумі 4581 грн.

В суді позивач, представник позивача вимоги підтримали, в обгрунтування
зазначили, що ОСОБА_1 безпідставно звільнена за п. 1 ст. 41 КЗпП України, через
невиконання нею функціональних обов'язків заступника голови комісії та своїх трудових
і посадових обов'язків при складанні балансового звіту роботи підприємства за 9
місяців 2006 року .Вважають таке звільнення незаконним через відсутність
порушеннь трудових і посадових обов'язків, відповідачем порушено її право на
отримання премій, накази про нарахування яких були винесені під час її роботи
на підприємстві : № 256 від 14.12.2006р., згідно з яким працівників було
премійовано в розмірі 80% до посадових окладів, та спільне рішення від
15.12.2006р. про преміювання в розмірі одного посадового окладу .Моральна шкода
завдана через порушення стосунків з оточуючими, відсутністю засобів до
існування, незаконним записом про звільнення в трудовій книжці, через що
неможливо влаштуватись на іншу роботу, необхідно докладати додаткові зусилля
для організації свого життя , захисту порушеного права.

Представник відповідача позов не визнав , в заперечення пояснив, що
процедуру звільнення позивачки дотримано, на звільнення були законні підстави ,
так-як наказ № 186 від 31.10.2006р., нею не виконано. В балансі за 9 міс. 2006
року позивачка допустила помилки в графах: „незавершене будівництво" та
„інші елементи операційних витрат", що призвело До відмови прийняти баланс
в Міністерстві палива та енергетики, і могло стати підставою неправильного фінансування
підприємства в наступному, 2007 році.

Представник відповідача визнав, що при звільненні позивачки адміністрацією
підприємства прогул ОСОБА_1 не розцінювався як грубе порушення трудових
обов'язків головного бухгалтера і не впливав на її звільнення, тому вказані
обставини як підстава для розірвання трудового договору згідно п. 1 ст. 41 КЗпП
України досліждувалась, але не їм не дано правової характеристики.

3'ясовані наступні факти і відповідні їм правовідносини:

- На підставі наказу № 6 о/с від 06.05.2006р. ОСОБА_1 працювала на
Державному підприємстві „Дирекція підприємства, що будується на базі
Новокостянтинівського родовища уранових руд" на посаді головного
бухгалтера.

- Наказом № 186 від 31.10.2006 року створено робочу комісію для організації
роботи по підготовці матеріалів по результатах роботи ДП „Дирекція" за 9
місяців 2006 року, голова комісії - ОСОБА_2, заступник голови комісії -
ОСОБА_1, на голову комісії покладено відповідальність за організацію та
координацію дій роботи комісії, на членів комісії покладено відповідальність за
підготовку та надання інформації свого напрямку.

- 14.12.2006 року за наказом № 256 від 14.12.2006 року працівників
підприємства-відповідача премійовано в розмірі 80 % до посадового окладу ,
згідно спільного рішення від 15.12.2006 року працівників

2

того ж підприємства
також премійовано в розмірі одного посадового окладу. Наказів про обмеження
преміювання відносно позивачки за період її роботи не видавалось.

- Протоколом № 15 засідання балансової комісії з розгляду результатів роботи
підприємств атомної промисловості за 9 місяців 2006 року, що відбулось з 08 на
09 листопада 2006 року , який не ставився під сумнів, не оскаржувався і не
визнавано незаконним, прийнято до розгляду зазначений балансовий звіт станом на
30 вересня 2006 року , по якому роботу «Дирекції» визнано задовільною.

- 20.12.2006р. наказом № 485 ОСОБА_1 звільнена за неодноразове грубе
порушення своїх трудових і посадових обов'язків згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України
через невиконання функціональних обов'язків заступника голови комісії та своїх
трудових і посадових обов'язків, що призвело до невиконання наказу ДП
„Дирекція" від 31.10.06р. № 186.

·      Аналізуючи в сукупності обставини по справі суд дійшов висновку про
незаконність звільнення позивачки, з наступних підстав ;

·      Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України трудових договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку
одноразового грубого порушення трудових обов'язків головним бухгалтером
підприємства. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику
розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року (з наступними
змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати,
з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх
відповідність законові, вирішуючи питання про те, чи є порушення грубим, суд
має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано
ним (мого бути завдано) шкоду.

·      Свідок ОСОБА_2 пояснив, що за наказом № 186 був призначений головою робочої
комісії по підготовці звіту по результатах роботи ДП за 9 міс. 2006р.ОСОБА_1 до
комісії повинна була надати бухгалтерські дані в частині розрахунків по
дебіторській та кредиторській заборгованості, вона їх надала правильні і в
строк. Звіт передано директору підприємства. 08.11.2006 року директор разом з
ОСОБА_1. звітували перед Департаментом Міністерства палива та енергетики, де
даний звіт Департаментом розцінений як задовільний. Остаточній версії звіту
передувало декілька робочих варіатнів. В одній із робочих версій звіту була
помилка в цифрах не пов'язана з бухгалтерськими данними.

·      Свідок ОСОБА_3 пояснив, що було 2 робочі версії звіту. ОСОБА_1 надала дані
по дебіторській та кредиторській заборгованості підприємства. Ці дані залишались
без змін у всіх варіантах звіту.

·      Свідок ОСОБА_7пояснила, що вона працює економістом відділу капітального
будівництва, до звіту вона надавала дані в розділі капітальне будівництво.
ОСОБА_1 до звіту надавала свої відомості по дебіторській та кредиторській
заборгованості.

·      Свідок ОСОБА_6 пояснив , що як голова профспілкового комітету Дирекції, він
був свідком того як на головного бухгалтера чинився моральний тиск з боку
юрисконсульта, в результаті якого у позивачки стався гіпертонічний криз , вона
лікувалась.

·      Свідок ОСОБА_5 пояснив, що виконуючи обов'язки директора він виконав усну
вказівку директора і підписав наказ про звільнення головного бухгалтера.
Особисто такого рішення не приймав обставини звільнення не досліджував.

·      Свідок ОСОБА_4пояснив, що готуючи наказ про звільнення позивачки не мав в
наявності матеріалів і висновків перевіки.

·      Акт про відмову надати пояснення датований 12.10.2006 р не має посилань по
яким питанням відмовилась надати пояснення позивачка, тому вони не можуть бути
використані як доказ в цій частині. Крім того , з фактичних дій головного
бухгалтера вбачається , що остання не знала на які питання їй давати відповіді,
що підтверджено змістом поданої нею 11.12.2006 року за вх. № 1217 в канцелярію
підприємства заяви з клопотанням визначити перелік питань для можливості надати
відповідь на них. Виходячи з викладеного суд робить висновок про те , що
пояснення у головного бухгалтера щодо правильності наданої інформації щодо
звіту по підсумкам роботи підприємства не відбирались , тобто порушено
процедуру звільнення .

·      В суді не надано доказів що на підприємстві призначалась уповноважена особа
для перевірки ймовірних порушень із сторони ОСОБА_1, що така перевірка
проводилась і що позивачкою фактично допущено грубе порушення трудових обов'язків
, на підставі яких було проведено звільнення оскільки наказом № 186 від
31.10.2006р. на неї покладено обов'язок по підготовці та упорядкуванню звіту за
результатами роботи підприємства за 9 місяців 2006 року, в частині надання
інформації по дебіторській та кредиторській заборгованості, зміст якої був
наданий правильна і своєчасно.

Звіт за 9 місяців 2006 року прийнято на розгляд комісії з
дотриманням встановлених строків. Існування погоджувальних (чорнових варіантів)
звітів за результатами роботи підприємства за 9 місяців 2006 року не могли мати
ніяких юридичних наслідків та негативних передумов для господарської діяльності
.

3

підприємства
так-як погоджувальна комісія їх за основу не брала і ними не користувалась.
Припущення представника відповідача про можливість неправильного фінансування
ДП «Дирекція» з державного бюджету не підтверджені фактичними обставинами по
справі.

·      Наказом № 186 від 31.10.2006 року на голову комісії - ОСОБА_2, покладено
відповідальність за організацію та координацію дій роботи комісії, на членів
комісії покладено відповідальність за підготовку та надання інформації свого
напрямку. Виходячи з викладеного на ОСОБА_1 не могло бути накладено стягнення
за обов'язок, який було покладено на голову комісії, в той час як ОСОБА_2 не
піддавався стягненням взагалі, що свідчить про незаконність та неспівмірність
застосування стягнення до членів комісії. Крім того, головний бухгалтер, яка
була призначена на цю посаду після звільнення позивачки, не заперечила що
подані нею звіти, не приймались через виявлені розбіжності в Міністерстві
палива та енергетики України, але за це вона стягненням не піддавалась, що
об'єктивно свідчить про упереджене ставлення адміністрації підприємства до
звільнення позивачки.

·      На підставі ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який
розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що складає 20396,89 грн.

·      Враховуючи тривалість, характер, суспільну важливість та ступінь порушеного
права позивачки на труд , через незаконне звільненням позивачки, останній
завдано моральної шкоди, розмір якої суд визначив в сумі 700 грн. і складається
з того, що вона була позбавлена засобів до існування, запис про причини
звільнення в трудовій книжці не давав позивачці можливості влаштуватись на іншу
роботу. ОСОБА_1 докладала додаткових зусиль для організації свого повсякденного
життя та захисту порушеного права в суді. При вирішенні спору про стягнення
моральної шкоди суд виходив з вимог ст. 237-1 КзпП України

·      Наказом № 25,6 від 14.12.2006 року працівників державного підприємства „Дирекція
підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища уранових
руд" було премійовано в розмірі 80 % до посадових окладів, а згідно
спільного рішення від 15.12.2006 року працівників того ж підприємства також
премійовано в розмірі одного посадового окладу. Вимоги про стягнення премій
підлягають задоволенню оскільки премії нараховані за період роботи позивачки,
наказів про позбавлення її премій по підприємству не видавалось.

На підставі п.1 ст. 41 , ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України,
керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України,

суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера в Державному підприємстві
„Дирекція підприємства, що будується на базі Новокостянтинівського родовища
уранових руд".

Стягнути з Державного підприємства „Дирекція підприємства, що будується на
базі Новокостянтинівського родовища уранових руд" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20396,89 грн.

Стягнути з Державного підприємства „Дирекція підприємства, що будується на
базі Новокостянтинівського родовища уранових руд" на користь ОСОБА_1
відшкодування моральної шкоди в розмірі 700 грн.

Стягнути з Державного підприємства „Дирекція підприємства, що будується на
базі Новокостянтинівського родовища уранових руд" на користь ОСОБА_1
премію в розмірі 4581 грн.

Виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один
місяць допустити до негайного виконання. В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про апеляцію протягом 10
днів та подачі апеляційної скарги в наступні 20 днів.