Справа №2-1810/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007
року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді
Мацедонської В.Е.,

при секретарі      Ратушнюк
О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інвест-Технології» про визнання договорів
купівлі-продажу від 26.12.2006 р. та від 28.12.2006 р. недійсними,  застосування наслідків недійсності
правочину,  за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Технології» до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5про визнання
договорів купівлі-продажу від 26.12.2006
р. та від 28.12.2006
р. дійсними,  визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5звернулись до
Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Інвест-Технології» про визнання договорів
купівлі-продажу від 26.12.2006 р. та від 28.12.2006 р. недійсними та
застосування наслідків недійсності правочину.

Свої позовні вимоги позивачі
мотивують тим,  що при укладенні
договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 26.12.2006 р. та 28.12.2006
р. сторонами не було враховано п.15 Перехідних положень ЗК України,  який передбачає заборону на відчуження земель
сільськогосподарського призначення,
заборону на зміну цільового призначення земельних ділянок,  які перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,  земельних ділянок,  виділених в натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства,  а також земельних часток (паїв),  крім передачі їх у спадщину,  обміну земельної ділянки на іншу земельну
ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для
суспільних потреб. Враховуючи,  що
відповідно до  ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог,  які
встановлені,  зокрема,  ч. 1
ст. 203 ЦК України,  яка передбачає,  що зміст правочину не може суперечити цьому
кодексу,  іншим актам цивільного
законодавства,  а також моральним засадам
суспільства. Враховуючи положення  ст.
216 ЦК України,  позивачі просять суд
визнати договору купівлі-продажу земельних ділянок від 26.12.2006 р. та від
28.12.2006 р. недійсними та застосувати наслідки недійсності право чинів.

Під час попереднього судового
засідання ТОВ «Інвест-Технології» звернулось до Києво-Святошинського районного
суду Київської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1.,  ОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.
,  в якому просило визнати спірні
договори купівлі-продажу дійсними,  а
також визнати за ТОВ «Інвест-Технології» право власності на земельні
ділянки,  які є предметом вищезазначених
договорів.

В судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримав повністю,
посилаючись на порушення при укладенні спірних договорів купівлі-продажу
земельних ділянок норм чинного законодавства,
зокрема,  п.15 Перехідних положень
ЗК України (в редакції від 19.12.2006
p.),  а проти вимог,
заявлених у зустрічному позові,
повністю заперечував.

Представник відповідача зустрічний
позов повністю підтримав,  посилаючись на
дотримання норм чинного законодавства України при укладанні спірних договорів
купівлі-продажу земельних ділянок,  а
проти вимог позивача за первісним позовом заперечував повністю,  посилаючись на їх безпідставність.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача,  дослідивши
письмові докази по справі,  судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

26.12.2006
р. між ОСОБА_2та ТОВ
«Інвевст-Технології» було укладено договір купівлі-продажу земельних
ділянок,  що посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7. та зареєстрований
в реєстрі за №
4282,  за яким ТОВ «Ін
вест-Технології» придбало у ОСОБА_2земельні
ділянки загальною площею 37,
4091 га,  що знаходяться за адресою:
Київська обл.,  Києво-Святошинський район,  Михайлівсько-Рубежівська сільська рада.

28.12.2006
р. ОСОБА_1.,  діючи від імені
довірителів ОСОБА_3.,  ОСОБА_4та ОСОБА_5. ,
уклав з ТОВ «Іневест-Технології» договори купівлі-продажу земельних
ділянок,  що посвідчені приватним

нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_7. та зареєстровані в реєстрі №№
4408,  4405,  4402. Відповідно до згаданих договорів
ТОВ «Інвест-Технології» придбало у ОСОБА_3.,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
земельні ділянки загальною площею 40, 4409 га,  11, 0083 га та 1, 4385 га відповідно,  що знаходяться за адресою: Київська
обл.,  Києво-Святошинський район,  Михайлівсько-Рубежівська сільська рада.

Заявлені позовні вимоги за
первісним позовом ґрунтуються на порушенні під час укладання спірних договорів
вимог чинного законодавства стосовно мораторію на відчуження земельних ділянок
призначених для ведення особистого селянського господарства.

Виходячи зі
змісту зустрічного позову позивач за зустрічним позовом вважає,  що дія мораторію на спірні земельні ділянки
не розповсюджується,  більш того,  договори посвідчені нотаріально,  розрахунок по ним проведено.

Суд,  дослідивши докази по справі у їх
сукупності,  дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсними спірних договорів
купівлі-продажу земельних ділянок з огляду на наступне.

Підставою для своїх вимог щодо
визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу позивач вбачає п.15
Перехідних положень ЗК України (в редакції від 19.12.2006 p.,  яка
набула чинності на підставі Закону України «Про внесення змін до ЗК України
щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття
відповідних законодавчих актів» від 19.12.2006
p. №490-V),
який передбачає заборону на відчуження земель
сільськогосподарського призначення,  заборону
на зміну цільового призначення земельних ділянок,  які перебувають у власності громадян та
юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,  земельних ділянок,  виділених в натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства,  а також земельних часток (паїв),  крім передачі їх у спадщину,  обміну земельної ділянки на іншу земельну
ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для
суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності),  укладені під час дії заборони на
купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок,  є недійсними з моменту їх укладення
(посвідчення).

Однак,  відповідно до пп. "б" п.15 редакції
Закону України "Про внесення змін до ЗК України щодо заборони продажу
земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих
актів" від 19.12.2006 року №490-V,  яким внесено зміни до п.п.14,  15 розділу X
Перехідних положень ЗК України до 01.01.2008 р. не допускається купівля продаж
або інший спосіб відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення
(використання) земельних ділянок,  які
перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва,  земельних ділянок,  виділених в натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства,  а також земельних часток (паїв),  крім передачі їх у спадщину,  обміну земельної ділянки на іншу земельну
ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для
суспільних потреб.

У відповідності до п.2 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення змін до ЗК України щодо заборони
продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих
актів" від 19.12.2006 p. № 490-V цей закон набирає чинності з дня його опублікування.

Зважаючи на його опублікування
13.01.2007 p.,  Закон України
"Про внесення змін до ЗК України щодо заборони продажу земель
сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих
актів" від 19.12.2006 р. № 490-V,  яким внесено зміни до п.п.14,  15 розділу X
Перехідних положень ЗК України набув чинності лише з 13.01.2007 р.

Отже,  на момент укладення спірних договорів був
чинний ЗК України в редакції від 09.02.2006
p.,  пунктом 15
Перехідних положень якого було передбачено,
що громадяни та юридичні особи,
які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського
(фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва,  а також громадяни України - власники
земельних часток (паїв) не вправі до 01.01.2007
р. продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та
земельні частки (паї),  крім передачі їх
у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

Як вбачається з матеріалів
справи,  спірні договори купівлі-продажу
земельних ділянок укладено 26.12.2006
р. та 28.12.2006 р. при
цьому цільовим призначенням земельних ділянок,
які є предметом спірних договорів,
є ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до  ст. 58 Конституції України Закони та інші
нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі,  крім випадків,  коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно  ст. 215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною 1-3,
5, 6  ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3,
5,  6  ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам цивільного законодавства,  а також моральним засадам суспільства;
особа,  яка вчиняє правочин,  повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі,  встановленій законом; правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків,  що обумовлені ним; правочин,  що

вчиняється батьками (усиновлювачами),  не може суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх,  неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.

Згідно  ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним,  якщо
його недійсність прямо не встановлена законом,
або якщо він не визнаний судом недійсним.

Дослідивши договори купівлі-продажу
земельних ділянок від 26.12.2006
р. та 28.12.2006 р.,  суд приходить до висновку,  що останні відповідають вимогам чинного
законодавства та є правомірними.

За таких обставин суд приходить до
висновку,  що на земельні ділянки,  які є предметом даних договорів,  не розповсюджується заборона продажу земель
сільськогосподарського призначення відповідно до Закону України "Про
внесення змін до ЗК України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського
призначення до прийняття відповідних законодавчих актів" від 19.12.2006 р. № 490-V,
яким внесено зміни до п.п.14,  15
розділу X Перехідних положень ЗК України,  оскільки на момент укладення спірних
договорів вищезазначений Закон не набув чинності,  а п.15 Перехідних положень ЗК України в
редакції від 09.02.2006 р. не
забороняв укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок,  цільовим призначенням яких є ведення
особистого селянського господарства.

Таким чином,  відсутні підстави для визнання спірних
договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.

Щодо вимог зустрічної позовної
заяви про визнання дійсними спірних договорів купівлі-продажу та визнання права
власності на спірні земельні ділянки,
суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до  ст. 15 ЦК
України особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення,  невизнання або оспорювання.

Пунктом 2  ст. 16 ЦК
України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Водночас,  суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом,  що
встановлений договором або законом (абз.2 п.2.
ст. 16 ЦК України).

Такий спосіб захисту порушеного
права як визнання договору дійсним безпосередньо не передбачений п.2  ст. 16 ЦК
України,  однак передбачений іншими
нормами ЦК України,  зокрема,
ст.  ст. 218-221, 224 ЦК України.

За таких обставин визнання договору
дійсним,  як спосіб захисту порушеного
права не суперечить змісту  ст. 16 ЦК України.

Враховуючи існування спору щодо
договорів купівлі-продажу земельних ділянок,
зважаючи на встановлену судом правомірність останніх,  суд приходить до висновку про можливість
захисту цивільного права ТОВ «Інвест-Технології» шляхом визнання спірних
договорів дійсними.

Вимога ТОВ «Ін вест-Технології» про
визнання за останнім права власності на земельні ділянки,  які є предметом спірних договорів,  не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до  ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні
особи України,  а також територіальні
громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на
підставі міни,  дарування,  успадкування та інших цивільно-правових угод.
Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог
цього ЗК України.

Як вбачається зі змісту  ст. 125 ЗК України право власності та право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,  що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною
ділянкою,  та його державної реєстрації.

Відповідно до  ст. 126 ЗК України право власності на
земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,  які мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до п.2  ст. 59 ЦПК України обставини справи,  які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування,  не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене право
власності на земельні ділянки,
кадастровий номер земельної ділянки № 1 - :03:003:0067,  площа -
2, 0164 га,  кадастровий
номер земельної ділянки №
2 -:03:003:0069,  площа-0,
8516 га; кадастровий номер земельної ділянки № 3 -:03:003:0075,  площа- 2,
0163 га; кадастровий номер земельної ділянки № 4 - :03:003:0141,  площа -
3, 3375 га;кадастровий номер земельної ділянки № 5 - :03:003:0142,  площа- 6, 5727га; кадастровий номер земельної ділянки № 6 - :03:003:0092,  площа- 2,
0075 га;кадастровий номер земельної ділянки № 7 - :03:003:0094,  площа- 2,
0075 га; кадастровий номер земельної ділянки № 8 -:03:003:0098,  шюща-1, 6896 га; кадастровий номер земельної ділянки № 9 -:03:003:0100,      площа-     1, 9541     га;     кадастровий     номер
земельної,    ділянки     №     10-

:03:003:0103,  площа- 1,
9265 га; кадастровий номер земельної ділянки № 11 -:03:001:0028,  площа- 9,
1104 га; кадастровий номер земельної ділянки № 12 -:03:001:0007,  площа-1, 0175 га; кадастровий номер земельної ділянки № 13 -:03:001:0029,  площа-2, 9015 га,
кадастровий номер земельної ділянки № 1 :03:003:0068,  площа -
1, 9612 га; кадастровий номер земельної ділянки № 2 -:03:003:0070,  площа-0, 8515 га;кадастровий номер земельної ділянки № 3 -:03:003:0137,  площа- 7,
0827 га;кадастровий номер земельної ділянки № 4 - :03:003:0078,  площа -
2, 0162 га;кадастровий номер земельної ділянки № 5 - :03:003:0138,  площа- 7,
8550 га; кадастровий номер земельної ділянки № 6 - :03:003:0139,  площа- 5,
0918 га; кадастровий номер земельної ділянки № 7

·:03:003:0093,  площа- 2,
0075 га;кадастровий номер земельної ділянки № 8 - :03:003:0140,  площа-3, 7523 га;кадастровий номер земельної ділянки № 9 -:03:003:0097,  площа- 1,
6896 га;кадастровий номер земельної ділянки № 10- :03:03:0099,  площа- 1,
7478 га;кадастровий номер земельної ділянки № 11 - :03:003:0102,  площа- 1, 9739 га; кадастровий номер земельної ділянки № 12

·:03:001:0004,  площа-1, 9521 га; кадастровий номер земельної ділянки № 13 -:03:001:0013,  площа-1, 0051 га; кадастровий номер земельної ділянки № 14 - :03:001:0016,  площа- 1,
4542 га. кадастровий номер земельної ділянки № 1 - :03:003:0146,  площа -
1, 6969 га; кадастровий номер земельної ділянки № 2 - :03:003:0174,  площа- 4,
0326 га; кадастровий номер земельної ділянки № 3 -:03:003:0083,  площа- 1,
6977 га; кадастровий номер земельної ділянки № 4 -:03:003:0.147,  площа -
1, 6895 га; кадастровий номер земельної ділянки № 5 -:03:001:0003,  площа- 1,
8916 га,  кадастровий номер :03:001:0051,  площа 1,
4385 га,  які є предметом спірних
договорів,  виникає тільки після
одержання ТОВ «Інвест-Технології» державних актів на право власності. Між
тим,  ТОВ «Інвест-Технології» не доведено
тієї обставини,  що у останнього виникло
право власності на земельні ділянки,  які
є предметом спірних договорів.

Водночас,  виходячи із змісту  ст. 51 Закону України «Про власність» та  ст. 152 ЗК України,  до повноважень суду належить захист права
власності,  тобто права,  яке виникло і потребує захисту. За таких
обставин,  зважаючи не недоведеність ТОВ
«Інвест-Технології» факту виникнення у останнього права власності на земельні
ділянки,  які є предметом спірних
договорів купівлі-продажу,  вимоги ТОВ
«Ін вест-Технології» про визнання права власності не підлягають задоволенню.

Керуючись п.15 Перехідних положень
ЗК України,   ст.  ст. 15,
16,  203,
204,  215 ЦК України,   ст.
ст. 10,  11,
60,  88, 209,  212,
213-215,  218 ЦПК
України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інвест-Технології» про визнання договорів
купівлі-продажу від 26.12.2006 р. та від 28.12.2006 р. недійсними та
застосування наслідків недійсності правочину,
відмовити.

Зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інвест-Технології» до ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5про визнання
договорів купівлі-продажу від 26.12.2006
р. та від 28.12.2006
р. дійсними,  визнання права
власності,  задовольнити частково.

Визнати дійсними: договір
купівлі-продажу земельних ділянок від 26.12.2006
p.,  укладений між ОСОБА_2
та Товариством з обмеженою відповідальністю
"Інвест-Технології",
посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7. за реєстровим номером 4282,
договір купівлі-продажу земельних ділянок від 28.12.2006 p.,  укладений між ОСОБА_1та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Інвест-Технології",  посвідчений приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7. за реєстровим номером 4408,  договір купівлі-продажу земельних ділянок від
28.12.2006 p.,  укладений між
ОСОБА_1та Товариством з обмеженою відповідальністю
"Інвест-Технології",
посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7. за реєстровим номером 4405,
договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2006 p.,  укладений між ОСОБА_1та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Інвест-Технології-",  посвідчений приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7. за реєстровим номером 4402.

В решті позову відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.