УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2007р.                                                                                      м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої                                                                       Пнівчук
О.В.

суддів                                                                                Шишка
А.І., Девляшевського В. А.

секретаря                                                                          Юрків
І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Коломийського
міськрайонного суду від 07 лютого 2007 року,-

встановила:

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.02.2007
року поновлено ОСОБА_3 строк для звернення з позовом до суду.

Позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 02.11.1999 року, видане ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 5/6 частини
спадкового майна в рівних частках кожному на житловий будинок з господарськими
спорудами в АДРЕСА_1 видане державним нотаріусом Коломийської державної
нотаріальної контори.

Визнано недійсними договори дарування від 07.11.2002 року
укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на його частину будинку АДРЕСА_1 та від
16.12.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 5/6 частин будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано Коломийське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації зняти з державної реєстрації права на нерухомість власності 5/6
частин зазначеного будинку, зареєстрованих за ОСОБА_2

Зобов'язано Коломийську міську державну нотконтору видати
ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним 13.07.1995 року
ОСОБА_4 на її користь, який посвідчено державним нотаріусом першої Коломийської
районної державної нотаріальної контори за реєстром №Д-742.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Коломийської районної
державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту від 13.07.1995
року, складеним ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
по 92 грн. 26 коп. судового збору по 10 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення та по 166 грн. 66 коп. витрат на правову допомогу з кожного та по
9 грн. 98 коп. недоплаченого судового збору в дохід держави з кожного.

На дане рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні
скарги в яких посилаються на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Справа № 22-а-448/2007р.                  Головуючий
у 1 інстанції Васильковський В.М.

Категорія 26                                          Доповідач
Пнівчук О.В.

2

Апелянти
вважають, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ЦК
України від 16.01.2003 року оскільки дані норми могли бути застосовані тільки у
випадку якщо спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання
чинності Кодексу, а в даному випадку спадкоємці в установлений строк прийняли
спадщину.

Суд на думку
апелянтів не взяв до уваги те, що ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини в
2005 році тобто після спливу строку на прийняття спадщини, а тому така заява не
має жодного правового значення.

Апелянти вважають,
що суд помилково позбавив ОСОБА_2, як добросовісного набувача права власності
на 5/6 частин будинку.

Визнаючи
недійсними договори дарування суд не покликався на жодну законну підставу
передбачену матеріальним правом.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_1
в частині визнання недійсним заповіту від 13.07.1995 року суд не взяв до
уваги те, що заповідач ОСОБА_4 був неписьменним, в тексті заповіту відсутня
відмітка про те, що його зміст прочитано заповідачу перед підписанням.

Посилаючись на
викладені обставини апелянти просили рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Постановляючи
рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 5/6 частин
спадкового майна в рівних частинах на житловий будинок з господарськими
спорудами в АДРЕСА_1 суд першої інстанції правильно виходив із того, що при
видачі даного свідоцтва не враховано вимоги ст.544 ЦК України в
редакції 1963 року, згідно якої заповідач вправі в будь-який час змінити або
скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Заповіт
складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій
він йому суперечить.

Аналогічне право
заповідача на скасування та зміну заповіту передбачено ст.1254 ЦК України в
редакції 2003 року.

Оскільки ОСОБА_4
13.07.1995 року склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів онуці
ОСОБА_3 та даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Коломийської районної
державної нотаріальної контори, то він скасував попередній заповіт складений
ним 10.12.1988 року, згідно якого заповів все своє майно ОСОБА_4, ОСОБА_1 та
ОСОБА_7

Беручи до уваги,
що договори дарування від 07.11.2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та від
16.12.2005 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладені на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 02.11.1999 року, виданого з порушенням вимог
чинного законодавства, то суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх
недійсними.

Колегія суддів
вважає, що не заслуговують на увагу доводи апелянтів про те, що ОСОБА_7 слід
вважати такою, що відмовилась від спадщини.

Судом
встановлено, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини була неповнолітньою, її
законні представники не звернулися із заявою до нотаріальної контори про
прийняття спадщини.

По досягненні
повноліття, ОСОБА_3 в 2005 році звернулася із заявою про прийняття спадщини,
однак на спадкове майно видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом
ОСОБА_1 та ОСОБА_4

В зв"язку з
цим, ОСОБА_3 звернулася із позовом до суду про визнання недійсним даного
свідоцтва.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано поновив ОСОБА_5
строк звернення з позовом до суду.

3

Відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення
цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається
від дня досягнення нею повноліття.

Так як законні представники неповнолітньої ОСОБА_5 не
звернулися після відкриття спадщини про її оформлення, то по досягненні
повноліття ОСОБА_5 вправі пред"явити позов від свого імені.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що
законному представнику ОСОБА_3 - ОСОБА_7 було відомо про видачу свідоцтва про
право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_7,
як один із спадкоємців по заповіту ОСОБА_4 від 10.12.1988 року не
звернулася із заявою про прийняття спадщини, а також не відмовлялась від
прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання
недійсним заповіту складеного ОСОБА_4 13.07.1995 року на користь ОСОБА_3 суд
першої інстанції дав правильну правову оцінку поясненням свідка ОСОБА_8 (яка
посвідчувала даний заповіт) в сукупності з іншими доказами по справі та
обгрунтовано зазначив про відсутність підстав для задоволення позову в цій
частині.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм
матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність рішення суду першої інстанції, а тому підстав для
його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 07.02.2007
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена
в касаційному порядку беспосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.