Головуючий 1 інстанції
Справа № 22ц-6881-2007р.      Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ Іменем України

23 жовтня   2007 року Апеляційний суд Донецької області
у складі:

головуючого судді Курило В.П. суддів Саніковой O.G.,
Шамрило Л.Г. при секретарі Степаненко В.Б.

розглянув у
відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за
прострочення виплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007
року ОСОБА_3 звернулась в суд з таким позовом до відповідача. Вона посилалась
на те, що 4 травня 2006 року уклала шлюб з ОСОБА_2, який зареєстрований у
відділі РАЦС Артемівського міськвиконкому . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, що
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком її записаний відповідач по справі. 12 лютого
2006 року шлюбні відносини припинені. Рішенням Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 14 грудня 2005 року з відповідача на її користь
стягнуті аліменти на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів
заробітної плати щомісяця, починаючи стягнення з 25 листопада 2005 року І за
рішенням того ж суду від 14 грудня 2005 року у справі за №2-10763 з відповідача
на її користь стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх
видів його доходів до досягнення донькою трирічного віку, починаючи з 25
листопада 2005 року.

Але, відповідач
зловживає спиртними напоями, не працює, аліменти не виплачує і станом на 1
квітня 2007 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання
доньки в сумі 3113.26 грн., на її утримання 2007.84 грн. Загальна сума
заборгованості складає 5121.1 грн. Відповідно до ст. 196 СК України відповідач
має сплатити їй неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний день
прострочення виплати.

За 491 день
несплати аліментів утворилась сума неустойки 25144.11 грн., яку вона просила
стягнути з відповідача на її користь.

Під час розгляду
справи позивачка уточнювала свої вимоги і остаточно їх визначила у червні 2007
року. Вона вказала, що заборгованість по сплаті аліментів дочці складає 2701.26
грн. і за 420 днів прострочення виплати неустойка складає 11449.2 грн. Вказану
суму позивачка і просила стягнути з відповідача.

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2007 року позовні вимоги
задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на

2

користь ОСОБА_1 неустойку на прострочення сплати
аліментів в сумі 250.5 грн. В задоволені решти вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача
на користь держави судові витрати в сумі 51 грн. - судовий збір і 30 грн. -
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній
скарзі позивачка просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким
стягнути на її користь 11449 грн. Вена вважає, що суд зробив висновки, що не
підтверджені матеріалами справи. Суд не врахував, що відповідач не працював, не
намагався працевлаштуватися, ухилявся від сплати аліментів. Суд безпідставно
зробив висновок про те, що відповідач сплачував їй аліменти поштовим переказом.
Він сплатив їй лише один раз суму 63 грн. Факт сплати їй у грудні 2006 року -
січні 2007 року 250 грн. не доведений, а суд помилково вважав його
встановленим.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.
1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка
зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Звертаючись в
суд з позовом про стягнення неустойки, позивачка посилалась на те, що
відповідач, зобов"язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання
доньки, ухилявся від свого обов'язку, не працював і за час з 25 листопада 2005
року до червня 2007 року має заборгованість за 420 днів в сумі 2701.26 грн.
Тому розмір неустойки складає 11449 грн.

Задовольняючи
позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у грудні 2006
року-січні 2007 року відповідач сплатив позивачці аліменти на утримання доньки
в сумі 250 грн., які необхідно врахувати при визначенні суми неустойки.

Але цей висновок суду не грунтується на матеріалах
справи.

Судом
встановлено, що за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області
від 14 грудня 2005 року відповідач зобов'язаний сплачувати позивачці аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1А частини усіх видів доходів, починаючи стягнення з
25 листопада 2005 року до повноліття дитини.

Як видно з
розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, що зроблений державною
виконавчою службою, відповідач тільки у лютому 2006 року сплатив позивачці
аліменти на утримання доньки у розмірі 69.03 грн. (а.с.50). За період
листопад-грудень 2005 року, січень, 2006 року, березень 2006 року -грудень 2006
року, січень 2007 року-березень 2007 року відповідач аліменти не сплачував у
зв"язку з чим виникла заборгованість в сумі 3113.26 грн.

Заперечуючи
проти вказаної суми заборгованості, відповідач надав суду квитанції про поштові
перекази позивачці грошових сум: у грудні 2006 року -200 грн. у січні 2007 року
- 50 грн.   на погашення заборгованості
по сплаті аліментів.

Суд вказані
доводи відповідача прийняв до уваги і від загальної суми заборгованості
відрахував зазначені суми (а.с. 45,46).

На а.с. 45, 46
дійсно є квитанції по поштові перекази вказаних грошових сум. Але чи є ці суми
аліментами, що відповідач мав сплачувати позивачці, на чиє утримання, і,
взагалі, чи направлялись ці грошові суми позивачу, з цих квитанцій встановити
не можливо через відсутність необхідної інформації. Тому у суду першої
інстанції не було підстав для визнання наданих відповідачем квитанцій доказом
відправлення відповідачем на адресу позивачки грошових сум у якості аліментів
на утримання дитини.

3

У зв"язку з цим судова колегія вважає, що суд першої інстанції зробив
неправильні

розрахунки суми неустойки, що
підлягає     стягненню    з відповідача на користь

позивачки.

Згідно
розрахунку державної виконавчої служби відповідач мав сплачувати позивачці на
утримання дитини аліменти в розмірі:

вересень 2006 року 216 грн. Сума неустойки складає 216
х30% = 64.8 грн.

жовтень 2006 року : 216 х 30% = 64.8 грн.

листопад 2006 року: 216 х 30% = 64.8 грн.

грудень 2006 року : 216 х 30% = 64.8 грн.

січень 2007 року
: 221 х 30% = 66.30 грн.

Загальна сума неустойки складає 64.8 х 4 + 66.3 = 325.50
грн.

Саме таку суму
необхідно було стягнути суду першої інстанції з відповідача на користь
позивачки.

Розглядаючи
справу, суд зробив висновки, що не відповідають обставинам справи і згідно п. З
ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
зміни рішення суду.

Доводи
апеляційної скарги про те, що суд обрав неправильний принцип розрахунку суми
пені і мав визначати її з загальної суми заборгованості 2701.26 грн. за 420
днів несплати аліментів, не грунтуються на законі.

Крім того, судом
встановлено, що відповідач на час відкриття виконавчого провадження по справі
станом на 23 січня 2006 року працював в Закритому акціонерному товаристві
„Вістек" і саме туди був направлений для виконання виконавчий лист. Згідно
довідки вказаного підприємства відповідач працював на підприємстві з серпня 2003
року по серпень 2006 року. Але з 17 лютого 2006 року по 29 серпня 2006 року він
знаходився у вимушеній відпустці у зв"язку з відсутністю об'єктів
виробництва (а.с. 34-35). За таких умов суд першої інстанції зробив правильний
висновок про те, що вини відповідача в тому, що він не сплачував позивачці
аліменти на утримання дитини, не має. Тому правильно не застосував до нього за
вказаний період санкції, передбачені ч. 1 ст. 196 СК України у вигляді сплати
неустойки.

5 лютого 2007
року позивач був затриманий за вчинення злочину і на час розгляду справи судом
першої інстанції перебував під вартою. Тому і в даному випадку суд правильно
застосував правила ч. 1 ст. 196 ЦПК України, нарахувавши до сплати неустойку по
січень 2007 року включно.

Доводи
апеляційної скарги в зазначеній частині не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи
процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Тому рішення
суду в зазначеній частині є законним і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.
ст. 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково. Рішення Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 10 липня 2007 року в частині розміру суми неустойки
змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати
аліментів 325.50 грн.

В іншій частині це є рішення залишити без змін,
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його

проголошення і
може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до

Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду

апеляційної інстанції.