Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Справа
№ 22ц- 2933/07
Доповідач Мартинова К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
вересня   2007 року                                                                       м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого -
Мартинової К.П.,

суддів - Доценко
Л.І.,  Журавльова О.Г.,

за
участю секретаря - Трачової О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання
договору дарування 1/2 частини домоволодіння недійсним та визнання права
власності на 1/2 частину домоволодіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 30 червня 2004 року,

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2004 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів про
визнання договору дарування 1/2 частини домоволодіння недійсним та визнання
права власності на 1/2 частину домоволодіння в якому вказав,  що 05.01.1979 р. за спільні кошти він та його
дружина ОСОБА_2 купили домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння було оформлено
на ОСОБА_2

09.08.2002
р. відповідачка ОСОБА_2 шляхом обману скориставшись виданим ОСОБА_1 на торгову
точку дорученням,  в період знаходження
його в місцях позбавлення волі,
здійснила відчуження спірного домоволодіння їх сину - ОСОБА_3,  шляхом укладення договору дарування.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх
задовольнити.

В судовому
засіданні відповідачі позов не визнали.

Рішенням
суду від 30 червня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Суд
визнав частково недійсним договір дарування від 09.08.2002 року АДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_2,  яка діяла за дорученням від імені ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 та визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2,  ОСОБА_3
просять рішення суду скасувати,  тому що
воно ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Заслухавши
суддю-доповідача,  доводи апеляційної
скарги,  заперечення на неї,  перевіривши матеріали справи,  законність і обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

2

Відповідно
до  ст.  308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без
зміни,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення суду
з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1 районний суд виходив з того,
що відповідно до  ст.  57 ЦК
України,  в редакції 1963 року,  який діяв на момент виникнення
правовідносин,  угода,  укладена внаслідок зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою стороною,
визнається недійсною.

Судом
апеляційної інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується,  що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спільні кошти як
подружжя 05.01.1979 року купили домоволодіння АДРЕСА_1 / а.с.  5-6/.

09.08.2002
року відповідачка ОСОБА_2,  яка діяла від
імені позивача ОСОБА_1 на підставі доручення ,
уклала договір дарування вказаного будинку з ОСОБА_3,  без згоди ОСОБА_1 / а.с.  5-6/.
В період,  коли був укладений договір
дарування між відповідачами,  ОСОБА_1
знаходився під вартою з 26.06.2002 року по 10.09.2002 року,  в зв"язку з тим,  що відносно нього була порушена кримінальна
справа.

Укладаючи
договір дарування домоволодіння зі своїм сином відповідачка,  яка діяла за дорученням від імені
позивача,  не сповістила його про цю
угоду.

Відповідно
до вимог  ст.  57 ЦК
України,  1963 року,  угода,
укладена внаслідок дій осіб,  які
при укладанні угоди вступають в зловмисну угоду представника однієї сторони з
другою стороною або використовують його тяжкі обставини,  визнається недійсною.

На
підставі наведеного колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку,  що договір дарування АДРЕСА_1 від 09.08.2002
року,  між ОСОБА_2,  яка діяла від імені ОСОБА_1,  та ОСОБА_3 був укладений внаслідок зловмисної
угоди представника однієї сторони з другою стороною з використанням тяжкого
становища позивача,  який в цей період
знаходився в місцях позбавлення волі,
тому являється недійсним.  В
результаті позивач був позбавлений конституційного права на житло та були
порушені його права як власника 1/2 частини спірного домоволодіння.

Доводи
апелянтів про те,  що договором дарування
не були порушені права позивача являються безпідставними та спростовуються
встановленими обставинами та матеріалами справи.

Таким
чином колегія суддів вважає,  що доводи
апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права,  які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
307,  308,  313,
314,  315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2,  ОСОБА_3 відхи лити.

Рішення
Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 червня 2004 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.