Справа № 22ц-1283/2007 р.                                    Головуючий
у першій інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2007 року  Апеляційний суд Чернігівської області у
складі:

Головуючого -
Коренькової З.Д., Суддів - Острянського В.І., Заболотного В.М. , При секретарі
- Вареник О.М. ,

За участю:
ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2 , представника ТОВ"Снекленд" Яковенка О.І.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Менського районного суду від 12 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3
до ТОВ „Снекленд", ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним,-

встановив:

На рішення
Менського районного суду від 12 червня 2007 року, яким відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_3, подана апеляційна скарга позивачкою, в якій вона просить
скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення її вимог.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду не грунтується на нормах
права. На її думку, безпірним є положення
ст.  65 Сімейного Кодексу України,
яка визначає право подружжя на розпорядження майном, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік розпоряджаються майном,
що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.
Посилається на те, що вона з ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з 1979 року. Все майно,
що ними набуте під час шлюбу є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2  ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є
у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, у
даному випадку за її згодою та згодою відповідача ОСОБА_1. Розпорядження майном
передбачає можливість укладення щодо речі будь - яких правочинів в межах,
визначених законодавством.  За ч.1  ст. 202 ЦК
України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, припинення

цивільних прав та обов'язків, різновидом якого є договір
поруки. Згоди на вчинення правочину - укладення договору поруки, як дружина,
вона не давала. За таких підстав суд повинен був визнати такий договір недійсним.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до  ст.
ст.  546, 547 ЦК України, порука є
одним із видів забезпечення виконання зобов'язань.  ст.
553 цього Кодексу говорить про те, що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання
боржником.  Суд встановив, що ТОВ
„Снекленд" 09.11.2006 року уклало з ОСОБА_1 договір поруки для
забезпечення виконання основних зобов'язань, згідно з яким поручитель приймає
на себе зобов'язання солідарно з ЗАТ „Корпорація „Інтерагросистема", ДП
„Інтерагросистема" та ТОВ „ІАС ЛТД" всім своїм майном відповідати
перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржники, за невиконання боржниками
зобов'язань, вказаних в договорі. Укладення договору поруки без згоди позивачки
не порушує її майнові права, оскільки відповідно до  ст.  73
Сімейного Кодексу України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може
бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної
сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Вислухавши суддю
- доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

По справі
встановлено, що 09.11.2006 року ТОВ „Снекленд" уклало договори купівлі -
продажу технологічного обладнання, купівлі - продажу нерухомого майна та
картоплі. Всі ці договори були укладені з ЗАТ „Корпорація
„Інтерагросистема", ДП „Інтерагросистема" та ТОВ „ІАС ЛТД" для
забезпечення основних зобов'язань. 09.11.2006 року ТОВ „Снекленд" уклало з
ОСОБА_1 договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель (ОСОБА_1) прийняв
на себе зобов'язання солідарно з боржниками ЗАТ „Корпорація
„Інтерагросистема", ДП „Інтерагросистема" та ТОВ „ІАС ЛТД" всім
своїм майном відповідати перед кредитором (ТОВ „Снекленд") за виконання
боржниками зобов'язань, що передбачені умовами укладених основних договорів.

Положення  ст.
ст.  553, 554 ЦК України
передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором
боржника за виконання ним своїх зобов'язань, а поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання боржником.
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник
і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

В своїй позовній
заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається як на підставу для визнання
договору поруки недійсним, на недотримання обов'язку узгодження ОСОБА_1 з нею,
як дружиною, укладення такого договору, оскільки, при його укладенні
порушуються її права на спільне майно. Крім того, відповідно до сімейного законодавства,
розпоряджатись спільним майном подружжя повинно за спільною згодою, і вказівка
в договорі

поруки
на те, що ОСОБА_1
у випадку не виконання боржниками своїх зобов'язань перед ТОВ „Снекленд"
буде нести солідарну відповідальність всім своїм майном, також порушує її
майнові права, як одного з подружжя.

Зазначені доводи
судом першої інстанції обгрунтовано не були прийняті до уваги, оскільки у
випадку настання солідарної відповідальності за договором поруки, стягнення
може бути накладено лише на особисте майно ОСОБА_1, як поручителя і
на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена в натурі.
Про це зазначено в  ст.  73 Сімейного Кодексу України та передбачено
Законом України „Про власність".

Крім того,
доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що договір поруки він особисто не
підписував, спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1339Ц
від 23 жовтня 2007 року, призначеної апеляційним судом за клопотанням ОСОБА_1 і
проведеної Чернігівським відділенням Київського НДІ судових експертиз, з якого
вбачається , що досліджувані підписи від імені поручителя - ОСОБА_1 на наданому
ТОВ"Снекленд" примірнику оригіналу договору поруки від 09 листопада
2006 року між ТОВ"Снекленд" і ОСОБА_1, виконано особисто ОСОБА_1.

Таким чином,
відсутні будь-які підстави для визнання недійсним договору поруки, укладеного
між відповідачами, оскільки він укладений з додержанням вимог закону.

За таких
обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відхилення
апеляційної скарги та про залишення оскаржуваного рішення суду без змін.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308, 313 - 315,
317, 319,325 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Менського районного суду від 12 червня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України впродовж двох місяців з дня вступу її в законну
силу.