Справа № 22ц - 766/2007 р.        Головуючий у першій інстанції - Артюх К.В
цивільна                                                                  Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007
р.

Апеляційний суд
Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді:    Коренькової З.Д.

суддів:                             Бобрової І.О.,  Заболотного В.М. ,

при
секретарі:                 Мехед Т.О.,

за
участю:                       Представників
позивачки - ОСОБА_1,

ОСОБА_2 ,

Відповідачів
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
представника відповідачів ОСОБА_3,4 - ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові справу за апеляційними скаргами - ОСОБА_1,
ОСОБА_2  в інтересах позивачки
ОСОБА_7 та відповідачів ОСОБА_3,  ОСОБА_4
на рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 05 березня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4,  ОСОБА_3,
ОСОБА_8,  ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим будинком,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В
листопаді та грудні 2006
року позивачка звернулася з позовом в якому просила зобов'язати
відповідачів ОСОБА_4,  ОСОБА_3,  ОСОБА_8,
ОСОБА_5 не чинити їй перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1,  земельною ділянкою загального
користування,  на якій розташований
будинок,  надати їй ключі від хвіртки та
стягнути з відповідачів у відшкодування матеріальної шкоди 4 500 грн. та 10 000
грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 4-5, 11-12). В подальшому позивачка
збільшила суму матеріальної шкоди до 7
153 грн. (а.с. 62). Позивачка обґрунтувала свої вимоги тим,  що вона купила у гр. ОСОБА_9  будинок АДРЕСА_1,  однак нотаріально договір не був

2

оформлений. Позивачка вважає
себе фактичною власницею будинку на підставі
ст.  ст. 48, 49 Закону України
„Про власність". Відповідачі перешкоджають їй у користуванні будинком.  Вони встановили нові ворота та хвіртку,  встановили новий замок,  не надавши від нього ключа,  позбавивши позивачку з 30.06.2006 р. можливості
потрапити в будинок і ним користуватися. Дії відповідачів стали причиною
звернення позивачки до органів міліції.

Позивачка
стверджує,  що через неможливість користуватися
будинком вона вимушена була певний час жити в готелі,  витративши на найом 4 258 грн. та у знайомої
на прізвище ОСОБА_2 ,  сплачуючи їй по 15
грн. за добу. Всього за 193
дні вона ОСОБА_2  передала 2 895 грн. Загалом
сума матеріальної шкоди становить 7
153 грн.

Незаконні
дії відповідачів,  непередбачені
витрати,  образи з боку
відповідачів,  що принижують її честь та
гідність призвели до погіршення її здоров'я та завдали моральної шкоди,  яку позивачка оцінили в 10 000 грн.

Рішенням
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 05 березня 2007 р. позовні
вимоги ОСОБА_7 задоволені частково. Відповідачів ОСОБА_4,  ОСОБА_3 зобов'язано не чинити перешкод
ОСОБА_7 в користуванні будинком позначеним на генеральному плані „В-їж" та
земельною ділянкою для проходу та проїзду до домоволодіння АДРЕСА_1 та надати ключ
від хвіртки. З ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 стягнуто солідарно в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 258 грн. та 500 грн. у відшкодування
моральної шкоди. На користь держави з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стягнуто по 15, 25 грн. судового
збору. В решті позовних вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
та ОСОБА_2  в інтересах позивачки
ОСОБА_7 просять частково змінити рішення суду від 05.03.2007 p.,
стягнувши моральну шкоду в сумі 5 000 грн.,  та достягнути суму матеріальної шкоди в
розмірі 2 895 грн. В
обґрунтування доводів апеляційної скарги представники позивачки посилаються на
те,  що суд при винесенні рішення в цій
частині не врахувавши глибини душевних та фізичних страждань,  що викликані порушенням її права. Тому,  на думку апелянтів,  розмір стягнутої судом моральної шкоди
повинен бути збільшений. Представники позивачки також вважають,  що суд безпідставно відмовив в задоволенні
позову про стягнення 2
895 грн. - вартості
проживання позивачки у ОСОБА_2  Вони
посилаються на доведеність в судовому засіданні позовних вимог в цій частині.

В своїй
апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 просять рішення суду від 05.03.2007
р. в частини задоволення позовних вимог ОСОБА_7 скасувати,  постановивши нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 посилаються на порушення судом норм

матеріального права,  недоведеність
обставин,  які суд вважав встановленим,

невідповідність висновків суду обставинам справи,  неповне з'ясування

обставин,  що мають значення для
справи та порушення судом норм  ст. 59
ЦПК

України    щодо
допустимості    доказів.    Зокрема,
апелянти    вважають

3

безпідставним
посилання суду на норми закону,  що
регулюють право власності на будинок. Неповнота з'ясування обставин,  що мають значення для справи виразилися і в
тому,  що єдиним власником домоволодіння
ОСОБА_3 вважає себе. На думку апелянтів,
суд не перевірив час проживання позивачки у будинку,  а також недостатньо перевірив факт заподіяння
відповідачами матеріальної шкоди.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення сторін та їх представників,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційних скарг,  суд вважає,  що апеляційні скарги підлягають частковому
задоволенню,  а рішення суду зміні,  виходячи з наступного:

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК
України,  рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.  Законним є
рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно із
законом.  Обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Суд
першої інстанції вірно встановив,  що позивачка
по справі зареєстрована і проживала в будинку АДРЕСА_1,  а також той
факт,  що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3
перешкоджають позивачці в користуванні цим будинком.  Зазначене підтверджується копією домової
книги (а.с. 43) та показами свідків ОСОБА_10
і ОСОБА_11

Проте
суд дійшов невірного висновку,  що
позивачка у справі є володільцем будинку позначеним на генеральному плані
„В-їж" домоволодіння АДРЕСА_1,  не застосувавши норми житлового законодавства
України в частині договору найму.

Відповідно
до ч. 2 Закону
України „Про власність" від 07.02.1991
р. №697-Х11,  право власності -
це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,  користування і розпорядження майном.  Позивачка не надала суду правовстановлюючого
документу на домоволодіння,  навпаки
зазначила,  що в провадженні
Новозаводського районного суду м.
Чернігова є цивільна справа за позовом прокурора в її інтересах по
визнання права власності. Ця справа була досліджена в судовому засіданні при
розгляді даного позову ОСОБА_7 Визнавши в мотивувальній частині рішення ОСОБА_7
володільцем будинку,  суд фактично по
суті вирішив спір у справі за позовом прокурора,  що перебуває ще в провадженні Новозаводського
суду. Такий висновок є передчасним.
Посилання в рішенні суду на
ст.  ст. 48, 49 Закону України
„Про власність" є безпідставними. Як зазначено в ч. 5  ст. 48 Закону,
положення щодо захисту права власності поширюються також на особу,  яка хоч і не є власником,  але володіє майном на праві повного
господарського відання,  оперативного управління,  довічного успадковуваного володіння або на
іншій підставі,  передбаченій законом чи
договором.  Стаття 49 передбачає,  що володіння майном вважається
правомірним,  якщо інше не буде
встановлено судом,  третейським судом.  Як зазначалося раніше,  спір між сторонами щодо права

4

власності
на будинок ще знаходиться в провадженні суду. Законодавчими актами України
встановлений спеціальний порядок набуття громадянами права власності на рухоме
майно. Зокрема,  згідно з  ст. 657 ЦК України,  договір купівлі - продажу житлового будинку
укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Такого
договору між ОСОБА_9  та ОСОБА_7 на час
розгляду справи не має. Таким чином,  з
мотивувальної частини рішення суду від 05.03.2007
р. з частини 17 слід
виключити останнє речення,  а саме:
„Позивачка по справі являється володільцем будинку позначеною літерою В-їж
домоволодіння АДРЕСА_1,  тому норми житлового законодавства України в
частині договору найму не застосовуються",
а також посилання наприкінці на
ст.  ст. 48, 49 Закону України
„Про власність".

Не вірно
судом встановлено,  що співвласниками
даного будинку на даний час є ОСОБА_3,
ОСОБА_8 В матеріалах справи на а.с. 54 та 56 є договір дарування від
30.07.1998 р. та договір купівлі-продажу від 24.07.2006 p.,  згідно яких власницею будинку є ОСОБА_3 В той
же час,  згідно копій Державних актів від
04.09.2006 р. право власності в рівних долях на земельну ділянку за адресою
домоволодіння належить ОСОБА_3 (а.с. 39) та померлій 23.07.06 р. матері ОСОБА_8
- ОСОБА_12 (а.с. 40).

Оскільки
суд невірно встановив власника будинку А-1,
фразу в ч.17 мотивувальної частини: „співвласниками даного будинку на
даний час є ОСОБА_3,  ОСОБА_8",  слід замінити на „власником будинку,  за вказаною адресою,  що позначений на плані А-їж,  на даний час є ОСОБА_3".

Відповідно
до ч.3 ЖК УРСР,  ніхто не може бути
виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування
жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,  передбачених законом.  Житлові права охороняються законом.

Як
зазначалося вище,  суд першої інстанції
вірно встановив,  що відповідачі ОСОБА_4
і ОСОБА_3 перешкоджають позивачці в користуванні будинком,  де вона зареєстрована,  тому вірно зобов'язав їх не чинити перешкод
ОСОБА_7 в користуванні будинком позначеним на генеральному плані „В-їж" та
земельною ділянкою для проходу та проїзду до домоволодіння АДРЕСА_1 та надати
ключ від хвіртки.

Вірно
судом вирішений позов в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_7 солідарно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 258 грн. та 500
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Посилання
апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2  в інтересах
позивачки ОСОБА_7 на невідповідність висновку суду про відмову у стягненні 2 895 грн. матеріалам
справи є безпідставними. За змістом
ст.  57 ЦПК
України,  доказами у справі,  крім іншого можуть бути пояснення
представника сторони,  що допитаний як
свідок,  в порядку  ст.  184 ЦПК України.

З
протоколу судового засідання від 05.07.07
вбачається,  що представник позивачки
ОСОБА_7 - ОСОБА_2
,  давала суду пояснення лише як
представник сторони,  а не як свідок.
Відповідне клопотання нею не заявлялося. Інших доказів наявності договору найму
(піднайму) та сплати ОСОБА_7 грошей в

5

сумі 2 895 грн.,  суду не надавалося. Тому підстав для
задоволення позову в цій частині не має.

Не
можуть взяті до уваги доводи позивача щодо збільшення розміру моральної шкоди.

Суд
першої інстанції вірно дійшов висновку,
що діями відповідачів ОСОБА_3,4 позивачці була завдана моральна
шкода,  розмір якої суд визначив з
врахуванням обставин справи,  керуючись
вимогами розумності та справедливості. Підстав для зміни рішення в цій частині
немає.

Розглядаючи
справу відповідно до ч.1  ст. 303 ЦПК
України,  тобто в межах доводів
апеляційних скарг,  апеляційний суд
вважає,  що доводи викладені в
апеляційних скаргах обґрунтованості судових висновків в іншій частині не
спростовують,  тому підстави для їх
задоволення відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  307,
309 ч.1 п.1,  316 ЦПК
України,   ст.  9 ЖК УРСР,
суд -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2  в інтересах позивачки ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 05 березня 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4,  ОСОБА_3,  ОСОБА_8,
ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,  відшкодування матеріальної та моральної шкоди
змінити,  виключивши з його мотивувальної
частини:

·
з частини 17
останнє речення,  а саме - „Позивачка по
справі являється володільцем будинку позначеною літерою В-їж домоволодіння АДРЕСА_1,  тому норми житлового законодавства України в
частині договору найму не застосовуються";

·  посилання
наприкінці на  ст.  ст. 48, 49 Закону України „Про
власність".

В
першому реченні частини 17
мотивувальної частини фразу: „співвласниками даного будинку на даний час є
ОСОБА_3,  ОСОБА_8",  замінити на „власником будинку,  за вказаною адресою,  що позначений на плані А-Іж,  на даний час є ОСОБА_3".

В іншій
частині рішення Новозаводського районного суду м.  Чернігова від 05 березня 2007
р. залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але воно може бути оскаржено до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.