Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

Справа № 2-2013/2007 рік

25 грудня 2007 року Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області в

складі головуючої: Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Першотравенську про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

07.12.2007 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до
відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він
працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної промисловості на
шахті «ім. М.І.Сташкова» (підприємства ВАТ «Павлоградвугілля») протягом 18
років за різним фахом і отримав професійне захворювання, підтвердженням є Акт
П-4 від 21.05.2002 року та Акт П-4 від 06.05.2003 року.

Первинно був оглянутий на МСЕК 04.07.2002 року, де йому
встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково по туговухості,
за висновком МСЕК від 30.05.2003 року первинно-повторно йому встановлено
сукупно 60% (25% повторно по туговухості та 35% первинно по переартозу) втрати
працездатності безстроково і визнано інвалідом 3 групи.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську
постановою від 10.06.2003 року призначив йому одноразову допомогу та щомісячну
грошову суму в зв'язку з втратою працездатності згідно довідок МСЕК. Моральна
шкода йому не відшкодована.

Таким чином у 66 років свого життя він став інвалідом і
не здатним до фізичної праці. Виявлене захворювання спричиняє йому фізичні та
моральні страждання.

В зв'зку з втратою професійної працездатності вважає, що
йому спричинена моральна шкода, оскільки протягом хвороби він систематично
лікується в лікарнях, санаторіях здебільшого за свій рахунок. На даний час він
почуває сильний біль в колінах, болять вуха, погано чує. Постійна віддишка при
ходьбі, приступи задухи. Обмежений в рухах. Постійно відчуває страх перед
появою ночі, тому що в стані покою біль надзвичайно посилюється. Постійні болі,
прийом ліків, нестача коштів на лікування, до фізичного болю додаються фізичні
страждання від свого безсилля і безсилля ліків допомогти йому позбавитися болю.
В зв'язку з захворюванням  він не має
змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й обмежений в роботі по господарству.
Почуття безпорадності та неповноцінності приносять йому особливі страждання і
приниження. Більшу частину часу він проводить в лікарнях, або лікується
амбулаторно. Розуміння того, що він не може дати своїм дітям всього, що міг,
якщо був би працездатним, завдають йому особливих страждань.

Це доставляє йому моральні страждання., які він оцінює у
92 000 грн із розрахунку: 460 грн. (мінімальна заробітна плата) х 200 = 92 000
грн.

Просить суд стягти з відповідача на його  користь в рахунок відшкодування моральної
шкоди 92 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги
підтримала.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті
Першотравенську позов не визнала повністю, надала суду заперечення, в судовому
засіданні пояснила, що по-перше, 1 січня 2007 року набрав чинності Закон
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, а саме відповідно до п.22
ст.71 цього Закону зупинена на 2007 рік дія абз. 4 ст.1 (в частині
відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від
часу настання страхового випадку), підп. “е” п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону
України “ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності” (далі Закон), тобто на 2007 рік у Фонду соціального страхування
від нещасного випадку на виробництві відсутній обов'язок, щодо відшкодування
моральної шкоди всім застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку.

По-друге, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон
України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності”, яким були виключені статті
Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності,
тобто позивач пропустив строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану
каліцтвом, а здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого
здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх
трудової діяльності, чинне законодавство не передбачає обов`язкову виплату
моральної шкоди Фондом, моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до
ст.1167 ЦК України

Потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він
зазнав в результаті трудового каліцтва чи його наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року зі змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
обов'язковому  з'ясуванню при
вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення
моральної шкоди ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків,
необхідні спеціальні  медичні знання,
якими суд не володіє, для об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних
доказів являється  медичний висновок про
встановлення факту наявності моральної шкоди. Який на нашу думку і являється
єдиним документом, який може підтвердити факт спричинення потерпілому моральної
шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових
обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від
22.11.1995 р. № 212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на
виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки сиптомами
ушкодження здоров”я та фактом встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до
вимог п.2 ст.34 Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до
п.Б частини 1 ст.21 Закону зветься як “Одноразова допомога у разі стійкої
втрати професійної працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка
призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний
спосіб життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які
види робіт позивач  не може виконувати. З
огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити
позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу
заподіяння моральної шкоди, а довідка МСЕК і акт розслідування професійного
захворювання є документи, що підтверджують виявлення професійного
захворювання  і встановлення зв'язку з
цим стійкої втрати працездатності для відшкодування частини втраченого
заробітку, і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння
моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для
відшкодування моральної шкоди вважаємо безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД
ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні йому моральної шкодиі, а також немає
причинного зв'язку між шкодою ( втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення,  не зазначено за  яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю)
ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві
виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум,
також відшкодовуються витрати на медикаментозне та санаторно - курортне  лікування.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату професійної
працездатності» ст. 128 ЦПК України

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня
2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому
випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної
працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду
відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших
випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись
Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім
потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати
професійної працездатності.

Поясненнями представників сторін, матеріалами справи
встановлено, що позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних
умовах вугільної промисловості на підприємстві ВАТ “Павлоградвугілля” на різних
посадах.

За час роботи одержав професійне захворювання -
нейросенсорна туговухість та дв. плечелопаточний переартоз, згідно актів
розслідування хронічного професійного захворювання від 21.05.2002 року та
відповідно від 06.05.2003 року.

Висновком первинної МСЕК від 04.07.2002 року йому було встановлено 25% стійкої втрати
працездатності по туговухості, згідно акту від 21.05.2002 року. За висновком
первинно-повторної МСЕК від 06.05.2003 року йому сукупно встановлено 60%
стійкої втрати професійної працездатності, із них - 25% - по профзахворюванню
туговухість - повторно, 35% - по профзахворюванню переартоз - первинно, згідно
акту від 06.05.2003 року та третю групу інвалідності безстроково.

ВВД ФССНВУ в м. Першотравенську ОСОБА_1 призначені
страхові виплати, але моральна шкода йому не відшкодована.

Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки
відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової
виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в
зв'язку з одержаним і вказаним профзахворюванням, встановленням стійкої втрати
60% профпрацездатності в 66-річному віці,
необхідність лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать
про отримання ОСОБА_1 профзахворювання, та їх наслідками моральних страждань та
переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення
нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для
організації його подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди,
суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань
від одержаного профзахворювання, тривалості лікування, втрату можливості його
повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін
його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації
свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 потрібно
стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 30000
грн. за встановлені 60% втрати професійної працездатності від
профзахворювання.  При цьому суд
враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200
мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності
на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого
мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, які діють на момент розгляду справи.

Поскільки ОСОБА_1 втрачено 60% профпрацездатності по
профзахворюванню: згідно акту від 21.05.2002 року, первинного висновку МСЕК від
04.07.2002 року з цього приводу та повторного висновку МСЕК від 06.05.2003 року
про стійку втрату 25 % профпрацездатності; та профзахворюванню, згідно акту
розслідування від 06.05.2003 року на підприємстві, первинно-повторного висновку
МСЕК від 06.05.2003 року про стійку втрату профпрацездатності сукупно 60%, із
них повторно по профзахворюванню туговухість 25% та первинно по
профзахворюванню дефартоз 35%, тобто висновки МСЕК з приводу профзахворювання,
дати яких є датами страхових випадків, настали уже після 01 квітня 2001 року,
тобто  уже після введення в дію Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом
обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з
міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим
стягнути на його користь 30 000  грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку
звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним,
так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від
2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив
до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав
чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо
сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача
04.07.2002 року (дата огляду МСЕК), необхідно керуватися нормою ЦК України від
16.01.2003 року “про позовну давність”, відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Суд враховує, що
страхові випадки  з позивачем
настали з 04.07.2002 року та  06.05.2003
року, коли йому вперше було встановлено стійку втрату професійної
працездатності у зв`язку з профзахворюванням і з цього часу у нього виникло
право на відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної
шкоди у позивача виникло з 04.07.2002 року та
06.05.2003 року, дія Закону України
«Про державний бюджет на 2006 рік; Закону України «Про державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України «Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності», яким були виключені статті Закону стосовно обов`язку
відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2006
року, на правовідносини сторін не поширюється,тому посилання  відповідача
на вказані Закони як на підставу відмови
у задоволенні позовних вимог суд вважає необгрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція
України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми
Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Згідно
ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін
до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність
спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з
цього приводу  висновку МСЕК, яку  повинен відшкодувати позивачу  відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату
працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,  ст.8, ч.3 ст.22 Конституції
України, ст.ст. 1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»,-
суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську на користь ОСОБА_1 в
відшкодування моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в
апеляційний суд Дніпропетровської області може бути подано через
Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.А.ЯНЖУЛА.