РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04
вересня 2007 р.                                                                                                              м.  Ужгород

Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської
області в складі:

Головуючого -
судці Куштана Б.П.,  суддів: Кеміня М. П.
та Фазикош Г.В.,  при секретарі Боклах Г.І.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного
суду від 22 травня 2007 р. за позовом
ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про  усунення перешкод у користуванні
власністю,  стягнення майнової та
моральної шкоди,  -

встановила:

ОСОБА_2
звернувся з цим позовом до суду в лютому 2007 р.

Просив
зобов'язати ОСОБА_1 знести протягом місяця самочинно збудовану надвірну
споруду,  яка перешкоджає йому
користуватися житловим будинком; стягнути з відповідача 700 грн. майнової
шкоди,  2000 грн. у відшкодування
моральної шкоди та 516 грн. судових витрат.

На
обгрунтування зазначав,  що з 1976 р. є
власником садиби АДРЕСА_1. Восени 2006 р. відповідач,  який проживає по сусідству,  самочинно збудував надвірну споруду (сарай
для сіна),  яка заважає йому
користуватися літньою кухнею. За це відповідач притягувався до адміністративної
відповідальності,  проте всупереч припису
інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю знести самочинну
споруду в добровільному порядку не бажає.

Унаслідок таких
дій відповідача він зазнав майнової шкоди та моральних страждань.

Рішенням
суду від 22.05.07 р. позов задоволено частково: вирішено знести самовільно
збудований відповідачем біля будинку АДРЕСА_2 сарай,  шиферна покрівля якого поставлена на літню
кухню позивача; стягнуто з відповідача 2000 грн. моральної шкоди,  500 грн. витрат на правову допомогу,  8.50 грн. судового збору та 7.50 грн. за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи; у стягненні 700 грн. майнової шкоди відмовлено.

У
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та направити справу на
новий розгляд. Доводить про неповноту й однобічність судового розгляду,  необгрунтовану відмову в задоволенні
клопотання про призначення комплексної експертизи,  неналежне дослідження доказів,  недоведеність моральної шкоди та пропуск
строку позовної давності.

Письмових
заперечень позивач не подав,  однак у
судовому засіданні не визнав скарги через її безпідставність. Просить залишити
рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,  а
рішення - зміні,  з таких мотивів.

Суд
першої інстанції встановив,  що ОСОБА_2
купив своє дворогосподарство в 1976 p.,  a ОСОБА_1
купив лише незавершений будівництвом будинок готовністю 32 % (розвалений
кам'яний фундамент) у 1967 р. Будівельний паспорт на це будівництво не
видавався,  а технічні матеріали на
фундамент не можуть слугувати вказаним документом та дозволом на проведення
будівельних робіт. Дозвіл на проведення прибудови (сараю) селищною радою також
не надавався,  за що 13.12.06 р. ОСОБА_1
був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Справа №
22ц - 1225/07                                                    Номер
рядка статистичного звіту: 5

Головуючий
у першій
інстанції: Мельник В.І.

Доповідач: Куштан Б.П.

До того ж самочинна
споруда не відповідає вимогам ДБН-3 60-92 «Планування та забудова міських і
сільських поселень» щодо пожежної безпеки.

Спричинення
моральної шкоди позивачем доведено,
проте майнова шкода нічим не
підтверджена.

Колегія
суддів не цілком погоджується з висновком суду тільки щодо розміру моральної
шкоди та стягнення судових витрат.

Так,  власник,
права якого порушені,  має
відповідно до  ст.  386 ч.3 ЦК
право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У
контексті цієї норми та фактичних обставин справи є незаперечним,  що позивач унаслідок самочинного будівництва
відповідачем зазнав певної моральної шкоди,
яку не можна компенсувати лише встановленням факту цивільного
порушення,  проте з урахуванням характеру
цього правопорушення,  глибини та обсягу
моральних страждань позивача,  вимог
розумності та справедливості моральну шкоду слід визначити в розмірі 1000 грн.,  тобто доводи апелянта щодо такої є частково
обгрунтованими.

Окрім
цього,  пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката витрати в розмірі 500 грн. (а.с. 28) документально не підтверджені.

Решта висновків
суду першої інстанції відповідають обставинам справи та є правильними.

Так,  згідно з положеннями  ст.
ст.  391 ЦК України,   ст.
48 Закону «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його права,  хоч би вони й не
були пов'язані з позбавленням володіння,
тобто право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Одночасно
власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян (
ст.  ст.
13 ч.2, 319 ч.5 ЦК).

Як
свідчать матеріали справи,  позивач є
власником жилого будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 з 1976 p.,
а відповідач - власником будинку АДРЕСА_2,  який був ним куплений в 1967 р. у виді
незакінченого будівництва (32 % готовності). Постановою інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю від 13.12.06 p.,
яка є чинною,
відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за  ст.  97
КУпАП (самовільне будівництво будинків або споруд) у вигляді штрафу в розмірі
170 грн. (а.с. 6-8). Самочинність будівництва та невідповідність спірної
споруди (сараю) державним будівельним нормам підтверджується також іншими
письмовими доказами (приписом указаної інспекції від 13.12.06 р. та листами
начальника Тячівського районного управління ГУ МНС від 02.04.07 p.,  відділу містобудування та архітектури від
03.04.07 p.,  Буштинської
селищної ради від 04.04.07 p.).

Здійснення
будівництва без дотримання визначеного законодавством порядку (зокрема,  за відсутності дозволу на проведення
будівельних робіт чи належно затвердженого проекту,  здійснення будівництва з істотними
порушеннями будівельних норм і правил) може бути підставою для визнання такого
будівництва самочинним,  а за загальним
правилом,  самочинно збудоване нерухоме
майно підлягає знесенню особою,  яка його
здійснила,  або за її рахунок ( ст.  ст.
375,  376 ЦК).

Разом з
цим,  позивач не навів жодних доказів у
підтвердження майнової шкоди,  через що
ця вимога не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Таким
чином,  рішення суду в цій частині є
законним та обґрунтованим,  тобто суд
першої інстанції всебічно та повно дослідив відповідні обставини справи,  належним чином оцінив наявні докази та
правильно застосував норми матеріального права.

Доводи
апеляційної скарги з цього приводу є необгрунтованими і спростовуються
матеріалами справи та протоколом судового засідання,  зауваження на який позивач не подавав,  а доводи щодо пропуску строку позовної
давності базуються не неправильному розумінні відповідних норм матеріального
права.

Керуючись  ст.
ст.  23 ЦК,
84,  88,  10,
60,  212,  213,
303,  307 ч.1 п.3,  309 ч.1 п.3,
313,  314 ч. 2,  315,
317, 319 ЦПК України, -

рішила:

1.   Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

2.  Рішення Тячівського районного суду від 22
травня 2007 р. змінити.

1.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000   (одну тисячу) грн. у відшкодування моральної
шкоди.

2.
У вимозі про стягнення 500 грн. витрат на правову
допомогу адвоката відмовити.

3.
Решту рішення залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців з
дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України.