Справа №2-1034/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007
року

Малиновський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого:                            судді - Демченко О.М.

при
секретарі:                                      -
Гресько О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  про визнання договору
дарування недійсним та визнання права власності,  за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності,  усунення
перешкод в користуванні власністю та вселення,
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та
усунення перешкод в здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до Малиновського районного суду м.
Одеси з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  про визнання договору
дарування недійсним та визнання права власності.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх
задовольнити,  посилаючись на слідуючи
обставини.

У 1956
році ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку
на підставі рішення Іллічівського виконкому м.
Одеси від 26.03.1955 року за № 222,
в якому було вказано,  що в
зв'язку з проведеними заходами та затвердженим планом у відношенні боротьби з
туберкульозом та в зв'язку з захворюванням семилітнього сина туберкульозом,  а також для поліпшення житлових умов
неповнолітнього. Отримавши ділянку під будівництво площею 0.15 га, ОСОБА_4
розпочав будівництво будинку. ОСОБА_1 в той час хворів туберкульозом та
знаходився на обліку у тубдиспансері Іллічіського району м.  Одеси.

У
неповнолітньому віці ОСОБА_1 допомагав батькам будувати будинок під АДРЕСА_1.
Вказаний будинок був зданий в експлуатацію у 1963 році та оформлений на
ОСОБА_4.

Як до уходу в армію,  так і після повернення у 1968 році,  ОСОБА_1 постійно проживав і у теперішній час
проживає у зазначеному будинку. На протязі всього часу він допомагав батькам
утримувати будинок та всі будівлі у належному стані.

В родині
крім родичів та ОСОБА_1 було також дві дочки,
які уклали шлюби та змінили прізвища на прізвища своїх чоловіків:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  які мають власні
квартири та проживають окремо від ОСОБА_1 Обидві дочки отримали від батьків
велику спадщину,  переїхали проживати до
своїх чоловіків,  а ОСОБА_1 залишився
проживати в батьківському будинку.

У 1982
році ОСОБА_1 одружився і його дружина була зареєстрована в будинку за адресою:
АДРЕСА_1,  на правах члена родини.

Після
смерті матері - ОСОБА_5,  ОСОБА_2. почала
приходити до ОСОБА_4 та пропонувати йому допомогу,  щоб батько підписав договір дарування на її
ім'я.

2

Незважаючи
на те,  що крім позивача за первісним
позовом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
проживала його дружина,  п'ятеро
їх дітей,  троє з котрих були
неповнолітніми, ОСОБА_4 під тиском дочок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформив в Сьомій
державній нотаріальній конторі м.  Одеси
договір дарування спірного будинку,  в
якому ОСОБА_1 проживав зі своєю багатодітною родиною,  виділивши дочкам 83/100 частин спірного
будинку,  а собі залишив 17/100 частин.
Позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 батько не залишив нічого,  не зважаючи на те,  що відповідно з рішенням Малиновського
районного суду м.  Одеси від 27 квітня
2001 року він був вселений в житлове приміщення будинку АДРЕСА_1,  так як до цього він проживав в літній кухні
без газу,  води та будь-яких зручностей.

Таким
чином ОСОБА_4. порушив всі конституційні права ОСОБА_1 та його неповнолітніх
дітей,  які народились в спірному будинку
та набули право власності на цей будинок,
а ОСОБА_1,  як їх батько,  має право власності на частину будинку на той
підставі,  що він допомагав батькам
будувати спірний будинок як своєю працею,
так і грошима,  і тому спірний
будинок являється їх спільною сумісною власністю. Договір дарування був
укладений з порушеннями закону,  так як
не були враховані інтереси неповнолітніх дітей.

З таких
підстав ОСОБА_1 вважає,  що його батько
ОСОБА_4. попав під вплив дочок ОСОБА_2. та ОСОБА_3,  та під їх тиском подарував їм майже весь
будинок з земельною ділянкою,  який був
виділений для забезпечення нормального життя дитині,  хворій туберкульозом,  тобто для ОСОБА_1

Тому
позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить визнати договір дарування від 29
липня 2004 року будинку за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_4. та ОСОБА_2. і ОСОБА_3. - недійсним,  а також визнати за ним право власності на
вказаний спірний будинок.

Відповідачка
за первісним позовом ОСОБА_2. позовні вимоги ОСОБА_1 у судовому засіданні не
визнала та просила відмовити в їх задоволенні з наступних підстав.

ОСОБА_1
просить визнати договір дарування від 29 липня 2004 року недійсним,  однак в обґрунтування своєї вимоги не надав
жодного доказу,  відсутній будь-який
документ,  який би свідчив про порушення
законодавства при укладенні цього договору дарування. Посилання ОСОБА_1 на
те,  що вказаним договором дарування були
порушені інтереси та права його неповнолітніх дітей є безпідставними,  так як на момент укладення договору дарування
від 29 липня 2004 року у ОСОБА_1 неповнолітніх (малолітніх та непрацездатних)
дітей не було.

Вимоги
ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спірний будинок в зв'язку з тим
що земля під будівництво виділялася в зв'язку його хворобою є також
безпідставними,  оскільки це не
підтверджується жодним документом.  Більш
того,  хвороба ОСОБА_1 туберкульозом в
дитинстві не підтверджена доказами.

Бездоказовим
є також твердження ОСОБА_1 щодо його допомоги батькам у будівництві спірного
будинку,  оскільки жодним матеріалом та
документом цей факт не підтверджується. Більш того,  рішенням Малиновського районного суду м.  Одеси від 27.04.2001 року було
встановлено,  що власником спірного
будинку за адресою: АДРЕСА_1,
єОСОБА_4,  і цей факт є
преюдиціальним і повторному доказуванню не підлягає.

ОСОБА_2.
також звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому вказує,  що 29 липня 2004 року був укладений договір
дарування,  згідно якогоОСОБА_4
подарував,  а ОСОБА_2 та її рідна сестра
ОСОБА_3 прийняли в дар,  в рівних частках
кожна,  83/100 частини житлового будинку
з надвірними спорудами,  розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок належав ОСОБА_4. на праві приватної власності
на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки
для будівництва індивідуального житлового будинку,  зареєстрованого в

3

КП
«ОМБТІ та РОН». Крім того,  право власності
ОСОБА_4. на спірний будинок було визнано рішенням Малиновського районного суду
м.  Одеси від 27.04.2001 року,  яке набрало законної сили.

Згідно
діючого законодавства зазначений договір дарування був зареєстрований в органах
КП «ОМБТІ та РОН» і відповідно до діючого законодавства у ОСОБА_2. виникло
право власності на 41, 5/100 частини спірного житлового будинку. Таким чином на
момент пред'явлення ОСОБА_1 первісного позову власниками спірного житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
були: ОСОБА_4. - 17/100 частин,
ОСОБА_2. - 41, 5/100 частин,  та
ОСОБА_3 - 41, 5/100 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер. Згідно заповіту він залишив все своє майно,  в тому числі і 17/100 частини житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1  ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в рівних частках. У відповідності до діючого законодавства ОСОБА_2.
подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримання
свідоцтва про право власності на спадкове майно. В нотаріальній конторі
прийняли її заяву та відкрили спадкову справу. Однак відносно видачі свідоцтва
в нотаріальній конторі пояснили,  що не
можуть його видати,  так як справа
знаходиться в суді. Отже,  згідно заповіту
ОСОБА_2. має право на 8, 5/100 частин спірного житлового будинку з надвірними
спорудами,  розташованого в АДРЕСА_1

Таким
чином ОСОБА_2 належить 50/100 частин спірного житлового будинку з надвірними
спорудами,  розташованого за адресою:
АДРЕСА_1,  тобто: 41, 5/100 частини
згідно договору дарування від 29.07.2001 року та 8, 5/100 частин згідно
заповіту від 02.09.1999 року. На даний час ОСОБА_1 не маючи ніякого права на
будинок,  не дає можливості вселитися в
будинок та користуватися ним на правах власника.

З таких
підстав ОСОБА_2. в своєму зустрічному позові до ОСОБА_1 просить визнати за нею
право власності на 50/100 частини житлового будинку з надвірними
спорудами,  який розташований за адресою:
АДРЕСА_1,  а також усунути їй перешкоди в
користування власністю з боку ОСОБА_1,
вселити її в спірний будинок та зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати їй в
користуванні спірним житловим будинком з надвірними спорудами.

Відповідачка
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 також не визнала та просила
відмовити в їх задоволенні,
вказуючи,  що його вимоги стосовно
визнання недійсним договору дарування від 29.07.2004 року,  укладеного,
як він вважає,  всупереч вимогам
закону і порушує права неповнолітніх дітей - є безпідставними. На час укладення
зазначеного договору дарування у ОСОБА_1 не неповнолітніх,  ні непрацездатних дітей не було. Тобто
відсутні будь-які підстави для визнання вказаного договору дарування
недійним,  так як він відповідає всім
вимогам існуючого законодавства.

Обставини,  якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги щодо
визнання права власності на спірний будинок не відповідають фактичним
обставинам та законодавству. ОСОБА_4 на підставі договору про надання в
безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального
житлового будинку,  зареєстрованому в
органах КП «ОМБТІ та РОН»,  на праві
власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 і немає ніяких
підтверджень,  що земельна ділянка під
будівництво зазначеного спірного житлового будинку була надана ОСОБА_4. у
зв'язку з хворобою його сина - ОСОБА_1 - туберкульозом.

В 1953
році ОСОБА_4. розпочав будівництво спірного житлового будинку. У 1963 році він
побудував будинок і зі своєю сім'єю поселився в ньому. Тобто ствердження
позивача про те,  що він допомагав
батькам в будівництві будинку як своїм трудом,
так і грошима не можуть прийматися як доказ участі позивача у
будівництві,  то

4

що йому
час початку будівництва було лише вісім років,
а на час закінчення будівництва -п'ятнадцять років.

ОСОБА_3
також звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому зазначає,  що згідно договору дарування від 29.07.2004
року їй на праві власності належить 83/100 частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно заповіту,  який залишив
ОСОБА_4.,  все своє майно,  у тому числі 17/100 частин спірного
домоволодіння,  він заповів в рівних
частках ОСОБА_3 та ОСОБА_2 У відповідності до діючого законодавства ОСОБА_3
подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини,  була відкрита спадкова справа,  однак в видачі свідоцтва про право власності
на спадщину було відмовлено,  так як
справа знаходиться у суді.

З таких
підстав ОСОБА_3 у своєму зустрічному позові до ОСОБА_1 просить визнати за нею
право власності на 50/100 частин спірного житлового будинку з надвірними
спорудами,  а також зобов'язати ОСОБА_1
не перешкоджати їй в здійсненні права власності на 50/100 частин спірного
житлового будинку з надвірними спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Суд,  заслухавши пояснення ОСОБА_1,  пояснення ОСОБА_2. та ОСОБА_3,  заслухавши свідка,  перевіривши матеріали справи,  в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовляє,  а зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2. та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольняє з наступних підстав.

Судом
встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно
Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від
20 серпня 1956 року,  ОСОБА_4 у
безстрокове користування було надано земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1,  площею 600 кв.м.  Вказана земельна ділянка була надана ОСОБА_4.
з метою будівництва житлового будинку (а.с.
19-20).

Як
вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно,  виданого КП «ОМБТІ та РОН» 27.07.2004,  на підставі вказаного договору про надання у
безстрокове користування земельної ділянкиОСОБА_4 був власником домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.  18).

Рішенням
Малиновського районного суду м.  Одеси
від 27 квітня 2001 року також було встановлено,
що власником домоволодіння АДРЕСА_1 єОСОБА_4 (а.с.  103). Цим же рішенням за ОСОБА_1 було визнано
право користування будинком АДРЕСА_1.

29 липня
2004 року був укладений договір дарування по якомуОСОБА_4 подарував,  а ОСОБА_3 і ОСОБА_2 прийняли в дарунок в
рівних частках кожна 83/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами,  розташованого в АДРЕСА_1  який складається в цілому з одного
черепашникового житлового будинку під літ. «А»,
загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,
та надвірних споруд під літерами: «Б» - гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» - сарай,
1-3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.  Вказані 83/100 частини житлового
будинку належали дарувальнику на праві приватної власності на підставі Договору
про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на праві особистої власності,  посвідченого державним нотаріусом Першої
одеської державної нотаріальної контори 20.08.1956 року за реєстровим №
3-5926,  зареєстрованого у Одеському
міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості у
книзі № 145-75,  номер запису 827.
Зазначений договір дарування було посвідчено державним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної контори (а.с.
14).

5

Згідно
зі  ст.  717 ЦК України,  за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно
зі  ст.
718 ЦК України,  дарунком можуть бути рухомі речі,  в тому числі гроші та цінні папери,  а також нерухомі речі.

Відповідно
до вимог ч. 2  ст.  719 ЦК України,  договір дарування нерухомої речі укладається
у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В своєму
позові ОСОБА_1 просить визнати договір дарування від 29 липня 2004 року
недійсним,  посилаючись на вимоги  ст.
203 ч. 6 ЦК України,  в якій
зазначається,  що правочин,  що вчиняється батьками (усиновлювачами),  не може суперечити правам і інтересам їхніх
малолітніх,  неповнолітніх чи
непрацездатних дітей. Однак,  як
встановлено з матеріалів справи,  на
момент укладання договору дарування у ОСОБА_4 малолітніх,  неповнолітніх чи непрацездатних дітей не
було,  а вимоги ч. 6  ст.
203 ЦК України
на онуків не розповсюджується.

У
відповідності зі  ст.  319 ч. 1 ЦК України,  власник
володіє,  користується,  розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як у
судовому засіданні пояснила нотаріус Сьомої державної нотаріальної контори
м.  Одеси ОСОБА_6,  яка була допитана в якості свідка і була
попереджена про надання завідомо неправдивих свідчень,  договір дарування від 29 липня 2004 року був
посвідчений нею згідно бажання власника спірного будинку ОСОБА_4.,  ОСОБА_3 та ОСОБА_2. від дару не відмовлялись.
При оформленні договору дарування був наданий витяг про реєстрацію права
власності,  всі сторони були присутні у
нотаріуса особисто. При укладенні договору дарування власником будинку
бувОСОБА_4,  згода інших зареєстрованих в
будинку осіб потрібна не була. Також свідок пояснила,  що якщо б їй і було відомо про рішення суду,  яким за ОСОБА_1 було визнано право
користування спірним житловим будинком,
в оформленні договору дарування вона би не відмовила,  так як вказане рішення суду не є для цього
юридичною підставою.

Таким
чином суд не вбачає підстав для визнання вказаного договору дарування від 29
липня 2004 року недійсним,  так як на
момент укладання договору даруванняОСОБА_4 був єдиним власником подарованого
ним майна (спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1),  цей договір не порушував інтереси та права
інших осіб і являв собою законне волевиявлення власника спірного будинку. Крім
того,  згідно вимог закону цей договір
дарування був нотаріально посвідчений.

За таких
обставин суд вважає,  що позовні вимоги
позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору
дарування від 29 липня 2004 року,  по
якомуОСОБА_4 подарував,  а ОСОБА_3 і ОСОБА_2
прийняли в дарунок в рівних частках кожна 83/100 частини житлового будинку з
надвірними спорудами,  розташованого в
АДРЕСА_1 - задоволенню не підлягають.

Позивач
за первісним позовом ОСОБА_1 в своєму позові також просить визнати за ним право
власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1.
Однак суд вважає дані позовні вимоги безпідставними та такими,  що не підлягають задоволенню,  так якОСОБА_4 був законним власником
вказаного спірного будинку,  і згідно
зазначеного договору дарування подарував 83/100 частини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
рівних частках.

Таким
чином суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовляє в повному обсязі.

Крім
того,  враховуючи те,  що Згідно договору дарування від 29 липня
2004 рок ОСОБА_4.
подарував,  а ОСОБА_3 і ОСОБА_2. прийняли
в дарунок в рівних частках кожна 83/100 частини житлового будинку з надвірними
спорудами,  розташованого в АДРЕСА_1  суд вважає,
що ОСОБА_3 та

6

ОСОБА_2.
стали повноправними власницями по 41, 5/100 частин вказаного спірного
домоволодіння.

Відповідно
з заповітом № 910930 від 02 вересня 1999 року, ОСОБА_4 на випадок його смерті
зробив таке розпорядження: все своє майно,
де б воно не знаходилось,  та з
чого б воно не складалось і взагалі все те,
що на день його смерті буде належати йому,  та на що він за законом матиме право,  в тому числі належний йому житловий будинок з
надвірними спорудами,  розташований в АДРЕСА_1,  заповідав ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в рівних частках
кожній (а.с.  121).

Згідно
зі  ст.
1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або
кілька фізичних осіб,  незалежно від
наявності у нього з цими особами сімейних,
родинних відносин,  а також інших
учасників цивільних відносин.

ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  про що свідчить
свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1,
та про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 497
(а.с.  45).

Враховуючи
те,  що після укладення договору
дарування від 29 липня 2004 року у власності ОСОБА_4 залишалася 17/100 частин
спірного домоволодіння,  то відповідно
заповіту від 02 вересня 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2. успадкували по 8, 5/100
частини спірного домоволодіння кожна.

За таких
обставин суд визнає,  що спірне
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
належить в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_2.,  так як за договором дарування від 29 липня
2004 року вони стали власницями по 41, 5/100 частин домоволодіння кожна,  а також згідно заповіту від 02 вересня 1999
року успадкували по 8, 5/100 частин спірного домоволодіння кожна.

Таким
чином суд вважає,  що позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на 50/100 частин
спірного житлового будинку з надвірними спорудами,  розташованого в АДРЕСА_1,  який складається в цілому з одного
черепашникового житлового будинку під літ. «А»,
загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,
та надвірних споруд під літерами: «Б» - гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» - сарай,
1-3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.  підлягають задоволенню,  і визнає за ОСОБА_3 право власності на 50/100
частин зазначеного домоволодіння.

Також
суд вважає за доцільне задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. до
ОСОБА_1 і визнати за нею право власності на 50/100 частин вказаного спірного
домоволодіння.

Відповідно
до вимог  ст.  48 Закону України „Про власність",  власник майна має право вимагати усунення
будь-яких порушень його права,  хоч би ці
порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння і відшкодування завданих
цим збитків.

З таких
підстав суд вважає за доцільне задовольнити вимоги за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 і в частині усунення перешкод в користуванні власністю,  та зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати
ОСОБА_3 в здійсненні нею права власності на 50/100 частин домоволодіння з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Також
суд задовольняє зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2. до ОСОБА_1 і зобов'язує
ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в здійсненні нею права власності на 50/100
частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Крім
того суд задовольняє вимоги ОСОБА_2. і в частині вселення її в 50/100 частин
спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
209,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  319,  717,
718,  719,  1235 ЦК
України,   ст.  48 Закону України «Про власність»,  суд

ВИРІШИВ:

7

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  про визнання договору
дарування недійсним та визнання права власності - відмовити.

Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,  усунення перешкод в користуванні власністю та
вселення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними
спорудами,  розташованого в
АДРЕСА_1,  який складається в цілому з
одного черепашникового житлового будинку під літ. «А»,  загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,  та надвірних споруд під літерами: «Б» -
гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» - сарай,
1-3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.

Зобов'язати
ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 в здійсненні нею права власності на 50/100
частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1,  яке складається в цілому з одного
черепашникового житлового будинку під літ. «А»,
загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,
та надвірних споруд під літерами: «Б» - гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» - сарай,
1 -3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.

Вселити
ОСОБА_2 в 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами,  розташованого в АДРЕСА_1,  який складається в цілому з одного
черепашникового житлового будинку під літ. «А»,
загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,
та надвірних споруд під літерами: «Б» - гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» - сарай,
1-3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.

Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та усунення
перешкод в здійсненні права власності - задовольнити у повному обсязі.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними
спорудами,  розташованого в
АДРЕСА_1,  який складається в цілому з
одного черепашникового житлового будинку під літ. «А»,  загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,  та надвірних споруд під літерами: «Б» -
гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» - сарай,
1-3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.

Зобов'язати
ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 в здійсненні нею права власності на 50/100
частин домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1,  яке складається в цілому з одного
черепашникового житлового будинку під літ. «А»,
загальною житловою площею 33.1 кв.м. ,
та надвірних споруд під літерами: «Б» - гараж-сарай,  «В» - вбиральня,  «Г» -сарай,
1-3 - огорожа,  І - мостіння,  розташованих на земельній ділянці площею 600
кв.м.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4  ст.
295 ЦПК України.