Головуючий у першій інстанції Кравець О.О.
Справа
№ 22ц-3516/07
Доповідач Ступаков О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
вересня 2007 рік                                                                                                       м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
Ступакова О.А.

суддів:
Короткова В.Д.,  Станкевича В.А.

при
секретарі: Мілонас Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
місті Одесі цивільну по справі за позовом заступника прокурора Київського
району м.  Одеси в інтересах ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним ,  за участю третіх осіб ,  яки не заявляють самостійних вимог. Одеської
міської ради та ОСОБА_3
за апеляційними скаргами заступника прокурора Київського району м.  Одеси в інтересах ОСОБА_1 та представника
ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24 травня 2007 року,

встановила:

16 січня
2007 року заступник прокурора Київського району м.  Одеси,
діючий в інтересах ОСОБА_1,
звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2,  ОСОБА_5 та просив постановити рішення,  яким визнати договір купівлі-продажу 7/100
частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1,  підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  посвідчений 14.10.1997 року державним
нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори м.  Одеси Тюменцевою Л.І.,  зареєстрований в реєстрі за №2-3459 недійсним
- удаваною угодою,  що прикривала
правовідносини з купівлі-продажу права користування земельною ділянкою площею
200 кв.м. ,  що є частиною земельної
ділянки площею 1793 кв.м.  розташованої
за зазначеною адресою.

07.02.2007
року Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси до участі у справі в якості третьої особи , був залучений ОСОБА_3.

06.03.2007
року представником відповідачки - ОСОБА_6 була надана заява про застосування
строків позовної давності.

06.03.2007
року заступник прокурора Київського району м.
Одеси,  діючий в інтересах
ОСОБА_1,  уточнив позовні вимоги,  вказав у якості третіх осіб ОСОБА_3 та
Управління земельних ресурсів Одеської міськради. Просив постановити
рішення,  яким визнати договір
купівлі-продажу 7/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами
АДРЕСА_1,  підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  посвідчений 14.10.1997 року державним
нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори м.  Одеси Тюменцевою Л.І.,  зареєстрований в реєстрі за №2-3459 недійсним
- удаваною угодою,  що прикривала
правовідносини з купівлі-продажу права користування земельною ділянкою площею
200 кв.м. ,  що є частиною земельної
ділянки площею 1793 кв.м.  розташованої
за зазначеною адресою.

2

06.03.2007 року Ухвалою Київського районного
суду м.  Одеси до участі у справі в
якості третьої особи,  було залучено
Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міськради та виключено з
кола відповідачів ОСОБА_5.

17.04.2007
року ухвалою Київського районного суду м. Одеси до участі у справі в якості
третьої особи,  замість Одеського
міського управління земельних ресурсів Одеської міськради була залучена Одеська
міська рада.

ОСОБА_2 позов не
визнала.

Рішенням
Київського районного суду м.  Одеси від
24 травня 2007 року у задоволені позову відмовлено.

На
погодившись з рішенням заступник прокурора Київського району м.  Одеси,
представник третьої особи ОСОБА_3,
подали апеляційні скарги.

В
апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду з постановлениям нового рішення
про задоволення позовних вимог,  оскільки
судом при постановленні рішення були порушені норми матеріального права.

Заслухавши
доповідача,  розглянувши доводи
апеляційної скарги і матеріали справи,
судова колегія вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в
задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те,  що 10.10.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений у простий письмовій формі договір купівлі-продажу,  згідно з яким ОСОБА_1 продає,  а ОСОБА_2 купує кімнату площею 14, 4 кв.м.
,  разом передається у користування
земельна ділянка площею 200 кв.м.
„Покупець" зобов'язалася не вселятися у кімнату та повернути її
„Продавцю" через місяць після приватизації земельної ділянки та не
заперечує проти проведення ремонтних робіт та реконструкції кімнати
„Продавцем".

На
підставі  ст.  227 ЦК
УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Відповідно
до ч.1  ст. 47 ЦК УРСР недодержання
нотаріальної форми є підставою недійсності угоди.

Відповідно
до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року зі
змінами,  внесеними Постановами Пленуму
Верховного Суду України №13 від 25.12.1992 року,  №15 від 25.05.1998 року «Про судову практику
по справах про визнання угод недійсними - якщо договір виконаний повністю
однією стороною,  а інша ухиляється від
його нотаріального посвідчення,  суд на
підставі ч.2  ст. 47 ЦК України ,  на вимогу особи,  що виконала договір вправі визнати угоду
дійсною.

На час
розгляду справи,  сторонами не надано
доказів ,  що вказаний договір визнаний
дійсним у судовому порядку.

Згідно
договору купівлі-продажу від 14 жовтня 1997 року,  посвідченому державним нотаріусом Третьої
Одеської нотаріальної контори Тюменцевою Л.І.,
зареєстрованому в реєстрі №2-3459,
ОСОБА_1 продав,  а ОСОБА_2 купила
7/100 частин жилого будинку з надвірними спорудами,  яке розташоване у АДРЕСА_1,  розташованого на земельної ділянці 1793
кв.м.  у користування ОСОБА_2 відійшли
приміщення із літ."А" під індексом: 2-6 житлова,  площею 14, 4 кв.м. ,  "Д" вбиральня та земельна ділянка
площею 200 кв.м.  Продаж вчинено за 7400
гривень. Вказана частина належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом.

Факт
отримання грошей та безпосереднього укладення договору шляхом його особистого
підписання визнається сторонами.

Договір
був укладений на підставі особистих заяв: спадкоємця співвласника
ОСОБА_7(померлого ІНФОРМАЦІЯ_1) - ОСОБА_8 ,
співвласника ОСОБА_9
та співвласника ОСОБА_10,  за якими
вони повідомили,  що відмовляються від
переважного права покупця відповідно до
ст. 114 ЦК УРСР та
погоджуються з тим ,  що у користування
покупця переходять приміщення із літ. "А" під індексом: 2-6 житлова,  площею 14, 4 кв.м. ,  "Д" вбиральня та земельна ділянка
площею 200 кв.м.

Ствердженням прокурора,
який вважає,  що укладений договір
купівлі-продажу є удаваною угодою відповідно до
ст.  55 ЦК УРСР грунтуватися на
припущеннях:

3

Відповідно
до ч.2.  ст.  58 ЦК УРСР,  згідно з якою,  суд
встановивши,  що сторонами укладена угода
з метою приховати іншу угоду,  визнає що
сторонами укладена угода,  яку вони
дійсно мали на увазі. У разі,  коли ця
угода суперечить законові,  суд
постановляє рішення про визнання недійсною укладеної угоди із застосуванням
наслідків,  передбачених для недійсності
угоди,  яку вони дійсно мали на увазі.

ст. 30 Земельного Кодексу України (в редакції
1992 року),  діючого на момент укладення
угоди,  зазначено,  що при переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 31 грудня 2001 р. разом з ним переходило право
користування земельною ділянкою без зміни цільового призначення,  якщо інше не передбачено у договорі
відчуження.

Оспорюваний
договір купівлі-продажу від 14 жовтня 1997 року не є удаваною угодою,  був укладений відповідно до вимог,  діючих на момент укладення,  ЦК
УРСР,  та Земельного
Кодексу України (в редакції 1992 року),
та прямо передбачував разом з переходом права власності на 7/100 частин
жилого будинку з надвірними спорудами,
розташованого у АДРЕСА_1,  перехід
права користування земельною ділянкою розміром 200 кв.м. ,  зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи.

Договором
- згодою від 21.09.1999 року,  посвідченого
головою дільничного комітету громадськості №2,
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були змінені межі землекористування земельної
ділянки по АДРЕСА_1,  ОСОБА_2 перейшла у
користування додаткова земельна ділянка,
площею 74 кв.м. .

10.11.2004
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до договору від
10.10.1997 року,  згідно з якою ОСОБА_2
зобов'язалася безоплатно повернути кімнату Челпанову В.В. через три місяці
після приватизації земельної ділянки,
який в свою чергу не заперечує проти будівництва житлового будинку на
межі земельних ділянок.

Відповідно
до  ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним,  якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно
зі  ст.
220 ЦК України
у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору - він є
нікчемним .

Ч.
2  ст.
719 ЦК України
зазначено,  що договір дарування
нерухомої речі укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному
посвідченню.

Суд,  першої інстанції правомірно посилався на те,  що угода укладена 10.11.2004 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2,  додаткова угода до договору
від 10.10.1997 року,  не будучи
нотаріально-посвідченою є нікчемною.

Також
суд першої інстанції правомірно посилався на те,  що
ст.  71 ЦК УРСР та  ст.
258 ЦК України,  встановлений трьохрічний строк позовної
давності для звернення до суду з позовом про захист порушеного цивільного
права,  який обчислюється зі дня,  коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод та законних інтересів. При зверненні 16 січня 2007 року
заступника прокурора Київського району м.
Одеси,  діючого в інтересах
ОСОБА_1,  до суду з вимогами до відповідачів
ОСОБА_2,  ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу від 14 жовтня 1997 року недійсним - пропущено позовну
давність,  яка не підлягає
відновленню,  так як позивачем та/або
прокурором не надавалося заяв про відновлення строку та не надано доказів того,  що він був пропущений з поважних причин.
Витяг з медичної карти амбулаторного хворого Одеської міської клінічної лікарні
№ 8 від 27.03.2007 року та довідка МСЕК від 30.05.2006 року свідчить тільки про
проходження амбулаторного лікування не вказуючи протягом якого періоду це
відбувалося та про встановлення 2 гр. інвалідності безстроково,  але доказів існування обставин фізичної
неспроможності звернення до суду,  або
інших поважних причин,  протягом біля 10
(десяти) років - суду не надають.

Крім того,  при
огляді у судовому засіданні цивільної справи № 2-1292/2004 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про

4

усунення
перешкод,  було встановлено,  що ОСОБА_1 приймав участь при розгляді цієї
справі у Київському районному суді м.
Одеси як представник позивача за дорученням згідно з протоколами судових
засідань з 2.03.2004 року по 25.03.2004 року. Тому він на той період мав
можливість не тільки захищати свої права у суді,  але й бути представником інших осіб.

Крім
того судова колегія приймає до уваги,  що
при укладенні оспорюваного договору від 14.10.1997 року,  земельна ділянка на який знаходиться
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 не ким із співвласників не була приватизована
знаходилася у них в користуванні,
власником земельної ділянки є Одеська міська рада.

Ч.2  ст.  58
ЦК УРСР зазначено,  що у разі встановлення судом,  що угода укладена з метою приховати іншу
угоду,  то застосовуються правила,  що регулюють ту угоду,  яку сторони дійсно мали на увазі.

Позовні
вимоги прокурора про визнання договіру купівлі-продажу 7/100 частин житлового
будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідчений 14.10.1997 року державним нотаріусом Третьої державної
нотаріальної контори м.  Одеси недійсним
- удаваною угодою,  що прикривала
правовідносини з купівлі-продажу права користування земельною ділянкою площею
200 кв.м. ,  що є частиною земельної
ділянки площею 1793 кв.м.  розташованої
за зазначеною адресою на підставі
ст.  58 ЦК УРСР не ґрунтуються
на законі,  оскільки не передбачено
визнання договору купівлі-продажу права користування земельною ділянкою.

На
підставі наведеного судова колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального
права при постановленні рішення не допустив,
а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  307 ч.1 п.1,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,

ухвалила:

Апеляційні
скарги заступника прокурора Київського району м.  Одеси в інтересах ОСОБА_1 та представника
ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 відхилити. Рішення Київського районного суду м.  Одеси від 24 травня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі двох
місяців.