У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 квітня 2007  р.                                                                  м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Яреми А.Г.,

Лихути Л.М.,

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши у  судовому засіданні в
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право
користування  жилим приміщенням, та за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про зміну договору найму жилого
приміщення, про усунення перешкод у користуванні квартирою, про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14
березня 2006 р.,

в с т а н о в и л а:

15
вересня 2005 р. ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання його таким, що втратив право користування двокімнатною квартирою,
розташованою за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовували тим,
що у 1971 р. зазначена  квартира була
надана на сім'ю з трьох осіб, у тому числі й на
ОСОБА_3 У 2000 р. у квартирі сталася пожежа, але він від участі у
відновлювальному ремонті відмовився, з того часу в квартирі не проживає, участі
у комунальних  витратах не несе.  Просили його визнати таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

22 вересня 2005 р. ОСОБА_3
звернувся до ОСОБА_2, ОСОБА_1 із позовом про зміну договору найма жилого
приміщення - квартири АДРЕСА_1 та визнання за ним права на одну з кімнат цієї
квартири, посилаючись на те, що не мав можливості з  2000 р. проживати у квартирі, оскільки там
сталась пожежа та  повністю згоріла одна
кімната. В подальшому доповнив позовні вимоги та просив  зобов'язати відповідачів не чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою. У листопаді 2005 р. ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування
цією ж квартирою.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 18 січня 2006 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні
квартирою, у частині позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування квартирою, відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 14 березня 2006 р. рішення районного суду скасовано та
позов ОСОБА_2 і ОСОБА_1 задоволено, ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено. В решті
рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення норм ст. 71 ЖК України.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що скарга підлягає
задоволенню  з таких підстав.

Так, судами установлено, що згідно
з рішенням виконкому Московської районної ради м. Харкова з 1999 р. основним
наймачем квартири АДРЕСА_1, загальною площею 27, 49 кв. м, визнана ОСОБА_2 В
цій квартирі прописані ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 14).

У серпні 2000 р. в цій квартирі
сталася пожежа, внаслідок якої повністю згоріла одна кімната (а.с.64). Після
цієї пожежі ОСОБА_3 разом із дружиною почав проживати в іншому місці через
неможливість проживання в пошкодженій квартирі.

Посилаючись на зазначені обставини,
апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не надав доказів у підтвердження
поважності причин його відсутності у спірному житлі строком понад шість
місяців, а тому на підставі ст. 71 ЖК України визнав його таким, що втратив
право користування жилим приміщенням, та відмовив йому у задоволенні позову в
частині зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні
спірною квартирою.

Проте цей висновок судом
апеляційної інстанції зроблено з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, а відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

У справі про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на
підставі ст. 71 ЖК України, підлягають з'ясуванню причини відсутності
відповідача в цьому приміщенні понад установлені законом строки.

Суд першої інстанції, визнаючи
причини відсутності ОСОБА_3 в квартирі понад шість місяців поважними, виходив з
того, що спільне проживання після пожежі в квартирі декількох осіб ускладнене,
оскільки одна з жилих кімнат прийшла у непридатний стан. Крім того, між ОСОБА_3
та іншими членами сім'ї існували неприязні стосунки через його шлюб, у зв'язку
з чим він вимушений орендувати окреме житло.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, дано оцінку
усім наданим сторонами доказам та правильно застосовані норми матеріального
права.

Скасовуючи це рішення та
відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову та задовольняючи позов до нього про
визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд
апеляційної інстанції виходив з того, що висновки суду не відповідають дійсним
обставинами справи, не зазначивши, які саме порушення були допущені судом
першої інстанції під час розгляду справи, а інших нових доказів суд апеляційної
інстанції не досліджував. За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі з
підставі, визначених у ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст.  336 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду
Харківської області від 14 березня 2006 р. задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської
області від 134 березня 2006 р. скасувати.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 18 січня 2006 р. залишити в силі

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Романюк Я.М.