у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Григор'євої Л.І.,

суддів:              Барсукової
В.М.,          Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,              Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Полтави в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та
піклування Октябрського районного виконавчого комітету м. Полтави, про визнання
договору купівлі-продажу квартири недійсним;
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4, Орган опіки та піклування
Октябрського районного виконавчого комітету                     м. Полтави, про визнання
договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на 1/2
частину квартири та стягнення вартості 1/2 частини квартири; за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и л а:

У
січні 1997 року прокурор м.
Полтави, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначав, що 26 квітня 1996 року ОСОБА_5, в
порушення вимог ст.ст. 78, 144 КпШС України, без дозволу органів опіки та
піклування, продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, частка в якій належала
неповнолітній ОСОБА_1. Оскільки дана угода
порушує права неповнолітньої дитини, прокурор просив визнати її недійсною на
підставі ст. 48 ЦК УРСР.

У
грудні 2000 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання вказаного договору
купівлі-продажу квартири недійсним, посилаючись на відсутність згоди органу
опіки та піклування на продаж спірної квартири.

У
лютому 2006 року  ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просила визнати договір купівлі-продажу
частково недійсним, визнати за нею права власності на 1/2 частину квартири та
стягнути з ОСОБА_1 на її користь вартість 1/2 частини
квартири, посилаючись на те, що ОСОБА_5 мала право продавати належну їй на
праві власності 1/2 частину спірної квартири.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

Останнім
рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від               13 квітня 2007 року позови прокурора
м. Полтави та ОСОБА_4 задоволено. Договір
купівлі-продажу спірної квартири, укладений 26 квітня 1996 року між ОСОБА_5 від свого імені та від імені неповнолітньої
дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
визнано недійсним. Позов ОСОБА_2 задоволено частково,
визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину спірної квартири, в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 на її користь вартості 1/2 частини квартири відмовлено.

Рішенням
апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2007 року
зазначене рішення суду скасовано, постановлено нове, яким позови прокурора м.
Полтави, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу від 26 квітня 1996 року в частині продажу 1/2 частини
спірної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_1. Повернуто сторони в цій частині в первісний
стан, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину спірної квартири і стягнуто з останньої на користь ОСОБА_2 сплачену за квартиру 1/2 частину її вартості
в розмірі 550 грн. У задоволенні решти позовних вимог сторін відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_1, перший заступник прокурора
Полтавської області та ОСОБА_4 просять рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду змінити, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода,
що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а
при неможливості повернути в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо
інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Судом встановлено, що до 26 квітня 1996 року власниками спірної
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в рівних частках були ОСОБА_5 та її неповнолітня
дочка ОСОБА_1, 1987 року народження.

26 квітня 1996 року ОСОБА_5, без належного дозволу органів опіки та
піклування на відчуження частки квартири, яка на праві власності належала її
дочці, продала квартиру ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с.176).

Визнавши договір купівлі-продажу спірної квартири недійсним з підстав, передбачених
ст. 48 ЦК УРСР, суди як першої, так і апеляційної інстанцій, не звернули увагу
на вимоги ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР і в порушення вимог ст. 213 ЦПК України не
з'ясували, хто після її смерті прийняв спадщину і в якому об'ємі.

З'ясування вказаних обставин має значення для правильного
вирішення справи, оскільки відповідальність за ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР може бути
покладена лише на цю особу.

Крім того, судами не враховано, що у разі визнання угоди недійсною і
повернення сторін у первісний стан суду, залежно від характеру зобов'язань,
необхідно визначати вартість майна з урахуванням цін (вартості) на нього в
даній місцевості на час розгляду справи і визначаючи дійсну вартість майна.

Оскільки допущені судами порушення вимог матеріального і процесуального права
призвели до неправильного вирішення справи, постановлені судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1, першого
заступника прокурора Полтавської області, ОСОБА_4  ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 13 квітня 2007 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25
липня 2007 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                        Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                В.М.
Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Г.
Данчук

В.Й.
Косенко