Справа № 2-276/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2007
року                                                                                            м.
Запоріжжя

Комунарський
районний суд м. Запороіжжя в складі:

секретаря                                                                                                                  Бородіна
Н.О.

представника
позивача                                                                                          ОСОБА_4

представника
відповідачів                                                                                      ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання права власності на жиле приміщення.

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся з позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання права власності на жиле приміщення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач пояснив, що у 1976 році його
сім»ї у складі дружини доньки та сина було надано квартиру за адресою АДРЕСА_1.
У 1983 році його донька - відповідач по справі вийшла заміж та переїхала з
чоловіком ОСОБА_3у гуртожиток. У 1995 році померла дружина і позивач
запропонував відповідачам переїхати в АДРЕСА_1а собі вирішив придбати меньшу за
площею квартиру, оскільки залишились гроші, які планувалось використати для
лікування дружини. Оформленням договору купівлі - продажу займалась донька, і
тому право власності на придбану двохкімнатну АДРЕСА_2зареєстровано за нею. З
моменту придбання квартири тобто з 1996 року і по теперішній час позивач
проживає в спірної квартирі, крім того у 2001 році він виписався із
трикімнатної квартири і прописався в придбаної, з метою її телефонізації. Зараз
позивач має намір створити сім»ю, оскільки познайомився із жінкою та вважає що
право власності на спірну квартиру повинно бути визнано за ним.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію позивача
ОСОБА_1

Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що
позов не підлягає задоволенню, оскільки не має під собою ніякого правового
обгрунтування. Право власності відповідачем на спірну квартиру набуто на
законних підставах. З моменту придбання квартири - з 1996 року позивачем жодних
претензій не висувалось, доки у нього не з»явилась жінка, яка має намір
заволодіти АДРЕСА_2 Крім того відповідачі не заперечували раніше та не
заперечуватимуть в подальшому проти постійного проживання позивача до самої
смерті в спірної квартирі.

Відповідач ОСОБА_3позов не визнав та пояснив суду, що взагалі не зрозумів
чому до нього пред»явлено позов оскільки він даже не є власником спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в
судове засідання не з»явилася, тому суд розглянув позов за її відсутністю
за згодою інших учасників процесу.

Суд, допитавши позивача, відповідача, їх представників, вивчивши письмові
матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона забов"язана довести ті
обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення
у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Так судом встановлено, що позивач за своїм власним
бажанням у 1995 році запропонував відповідачам переїхати в АДРЕСА_1а собі
вирішив придбати меньшу за площею квартиру, оскільки залишились гроші, які
планувалось використати для лікування дружини. Як встановлено судом позивач не
заперечував на момент придбання спірної квартири щоб право власності на
придбану двохкімнатну АДРЕСА_2було зареєстровано за його донькою. Жодних
претензій з цього приводу з 1996 року він не висував. Крім того з моменту
придбання квартири тобто з 1996 року і по теперішній час позивач проживає в
спірної квартирі, також як стверджує сам позивач у 2001 році він виписався із
трикімнатної квартири і прописався в придбаної, з метою її телефонізації.

Допитані за клопотанням позивача свідки не надали суду будь-яких пояснень у
підтвердження позовних вимог ОСОБА_1

Крім того позивач бажаючи визнання права власності за ним
на спірну квартиру ні в позовній заяві ні в судовому засіданні не ставить
питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, не
конкретизуючи свої позовні вимоги - в чому саме порушено його право.

Позивач просить визнати за ним право власності на АДРЕСА_2посилаючись лише
на усну домовленість, буцімто існувавшу між позивачем та відповідачами, що не
може бути правовою підставою для визнання права власності.

Таким чином суд вважає, що позивач та його представник не надав доказів в
обгрунтування своїх позовних вимог та не конкретизував їх, в зв"язку з чим
суд не має підстав для задоволення позову.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 60, 208,215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання права власності на жиле
приміщення АДРЕСА_2відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
протягом 10 днів з

дня проголошення рішення до Комунарського районного суду
м. Запоріжжя. Апеляційна

скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів
після подання заяви про

апеляційне оскарження.