Справа № 22-ц- 850   2007р.             Головуючий у 1-й
інстанції      Стеценко В.А.
Категорія 15                                        Суддя-доповідач                            Гагін М.В.
РІШЕННЯ

іменем України

17 липня
2007 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Сумської області у складі:

головуючого -
Криворотенка В.І.

суддів - Гагіна
М.В., Олійника В.Б.

з участю
секретаря судового засідання - Рой
Я.М.

та осіб, які
беруть участь у справі - позивача, його представника,

представника
відповідачки

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської
області від 16 травня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя
особа: приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним та
усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у
березні 2005 року уклала з відповідачем договір оренди нежитлового приміщення
строком на 10 років. Однак відповідач порушує договір, створює перешкоди у
користуванні приміщенням, самовільно закриває двері своїми замками, тому
просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні кафе.

Під час
розгляду справи ОСОБА_1 подала заяву про залишення її позову до ОСОБА_2 без
розгляду, про що судом була постановлена відповідна ухвала.

ОСОБА_2
звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, просив визнати недійсним
договір оренди нежитлового приміщення та зобов'язати ОСОБА_1 повернути йому
приміщення кафе у належному стані. Свої вимоги обґрунтовував тим, що договір
оренди всупереч нормам законодавства не пройшов державну реєстрацію, а крім
того, цим договором порушуються його майнові права.

Рішенням
Лебединського районного суду від 16 травня 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано
недійсним договір оренди приміщення кафе, розташованого в АДРЕСА_1,

укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Зобов'язано
ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 приміщення кафе, розташованого в АДРЕСА_1, в
належному, комплектному та якісному стані - з поновленим постачанням газу та
електроенергії.

Вирішено питання
про судові витрати.

Суд
першої інстанції дійшов висновку, що договір оренди нежитлового приміщення на
зазначених в ньому умовах (сплата власником приміщення орендної плати за
земельну ділянку) укладено внаслідок помилки з боку ОСОБА_2, оскільки з
виконанням умов такого договору власник приміщення несе суттєві збитки, і
укладення такого договору не відповідало волевиявленню ОСОБА_2 та порушує його
майнові права та інтереси.

За таких
обставин суд визнав договір оренди нежитлового приміщення недійсним.

Крім
того, суд першої інстанції вказав, що відповідачка ОСОБА_1, прийняла орендоване
майно без підписання акту приймання-передачі, не сплачувала позивачу орендну
плату. Після конфлікту між сторонами, відповідачка відключила в кафе газ та
електроенергію та вивезла з кафе майно, яке використовувалось для роботи кафе
та окремі речі позивача, в зв'язку з цим суд зобов'язав відповідачку повернути
приміщення кафе у належному, комплектному та якісному стані.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 Апелянт вважає,
що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а
висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт
зазначає, що суд відійшов від предмету позовних вимог, встановивши, що договір
підписаний позивачем помилково, тоді як апелянт вважає, щ позивач розумів
значення своїх дій, і ніякої помилки не було. Крім того, апелянт зазначає, що
вона вклала в орендоване приміщення значні кошти на ремонт, орендодавець забрав
це приміщення в належному стані і ніяких претензій з приводу стану приміщення
не заявляв то того часу, поки апелянт не звернулася до суду з позовом.

Також
апелянт зазначає, що суд належно не повідомляв її про час судових засідань.

В
запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції
законним і обґрунтованим, не погоджується з доводами апелянта.

Вивчивши
матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення   суду
першої   інстанції   в
межах   доводів   апеляційної
скарги,

заслухавши
пояснення представника ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги,
заперечення на ці доводи позивача ОСОБА_2 і його представника, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, 4 березня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали
договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 383,1 кв.м., яке
розташоване в АДРЕСА_1, і
належить ОСОБА_2 на праві приватної власності терміном на 10 років.

Спірний
договір 4 березня 2005 року засвідчено нотаріусом Лебединського нотаріального округу,
як це і передбачено частиною 2 статті 793 ЦК України (а.с.5-6).

Суд,
задовольняючи позов щодо визнання спірного договору недійсним, виходив із
приписів статей 203, 215 ЦК України та вимог статей 229, 767, 779, 796, 797 ЦК
України щодо помилки орендодавця відносно істотних умов договору, передачі
предмета договору, умов користування земельною ділянкою, що знаходиться під
будівлею та розміру орендної плати.

Проте,
суд не звернув уваги щодо вимог статті 210 ЦК України, про які зазначав у позові і позивач за
зустрічним позовом.

Так,
відповідно до статей 210, 794 ЦК
України ( в редакції, що була чинною на момент підписання сторонами
спірного договору) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) укладений на строк не менше одного року, підлягає державній
реєстрації, яку згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмеження» здійснює бюро технічної інвентаризації, а не
приватний нотаріус (пункт «д» частини 1 статті 4, статті 5-7 зазначеного Закону).

Такий договір є
вчиненим з моменту державної реєстрації.

Як
вбачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем та відповідачем,
спірний договір у встановленому порядку державної реєстрації не пройшов.

За таких
обставин, до здійснення державної реєстрації підписаний сторонами договір не є
вчиненим та ніяких цивільних наслідків не породжує і не може бути предметом
вимог про визнання такого договору недійсним.

Оскільки
вимога позивача щодо повернення майна ґрунтується на умовах спірного договору і
мала бути наслідком визнання його недійсним, то

ця вимога також
не може бути задоволена, що не позбавляє позивача права вибрати спосіб захисту
свого права відповідно до глави 3 ЦК
України.

Доводи
апелянта, що суд порушував її процесуальні права, позбавляв можливості брати
участь у судових засіданнях, надавати докази, так як не повідомляв належним
чином про час судових засідань, колегія судців вважає необгрунтованими,
оскільки в матеріалах справи маються судові розписки-повідомлення ОСОБА_1 та її
представників про час судових засідань (а.с.12, 41, 42, 48, 57, 58, 78, 89,
114, 121, 151, 176, 187, 189, 193, 206, 218, 221) а у розгляді справи приймали
участь її представники ОСОБА_6 (а.с.4), ОСОБА_7
(а.с.72), ОСОБА_4 (а.с.181).

Крім
того, ОСОБА_1 особисто подала до суду заяву, в якій просила суд надати їй
можливість не приймати участь у судових засіданнях з передачею прав позивача
своєму представнику ОСОБА_4 (а.с.191).

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосував закон, який
не поширюється на правовідносини між сторонами, що відповідно до п. 4 ч.1
ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового
рішення.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 303, ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309 ст. 313-314,
316 ЦПК України, колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Лебединського районного суду Сумської області від 16 травня 2007 року в даній
справі скасувати.

Постановити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод в користуванні
нежитловим приміщенням.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.