АДЕЛШТІЙ Н И Й сJ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 22ц -1459 /07              Головуючий
в 1 інстанції - Самоткан
-38/39                            Доповідач  -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

25
квітня 2007 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого   -
Болтунової Л.М.

суддів                -  Лаченкової'О.В.,ПищидиМ.М.

при
секретарі  - Шило СЮ.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділу освіти Павлоградської міської ради на рішення
Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2003 року
за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Павлоградської міської ради про стягнення
заробітної плати, -

встновила:

У травні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу освіти
Павлоградської міської ради та просила стягнути на її користь: заборгованість
по виплаті щомісячної надбавки за вислугу років за період з січня 1997 року по
вересень 2002 року в сумі 1500 грн.; заборгованість по щорічній допомозі на
оздоровлення з січня 1998 року по червень 2002 року в сумі 826 грн.;
заборгованість за класне керівництво та перевірку зошитів з 01.03.1999 року в
сумі 314 грн., а також компенсацію за затримку виплати зазначених сум у розмірі
1000 грн. При цьому позивачка посилалась на те, що вона працює вчителем у
середній школі № 19 м. Павлограда, її педагогічний стаж складає 23 роки, а тому
відповідно до ст. 57 Закону України " Про освіту" вона має право на
зазначені виплати, які не виплачуються відповідачем з 1997 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка відмовилась від
своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за класне керівництво
та перевірку зошитів.

Рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від
10.10.2003 року з Відділу освіти Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1
була стягнута заборгованість за вислугу років у сумі 1212,87 грн., компенсацію
за порушення строків її виплати у розмірі 362,05 грн., а також допомога на
оздоровлення у сумі 826 грн., а всього 2400,92 грн.

Крім того, з
відповідача стягнено на користь держави держмито в розмірі 51 грн.

З даним рішенням не погодився відповідач - Відділу освіти
Павлоградської міської ради і подав до суду апеляційну скаргу де ставив питання
про скасування рішення суду та направлення справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Як на підстави апеляційної скарги відповідач посилався на те, що рішення
ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та
процесуального закону, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення
по справі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2004
року апеляційна скарга Відділу освіти Павлоградської міської ради задоволена
частково. Рішення

Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2003 року
в частині стягнення на користь ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2001-2002
роки у сумі 391 грн. - скасовано і в цій частині справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду залишено без
змін.

З ухвалою апеляційного суду не погодився відповідач і подав касаційну
скаргу до Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду України від 08.11.2006 року ухвала Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 31.03.2004 року, в частині скасування
рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 10.10.2003
року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за
2001-2002 роки в сумі 391 грн. та направлення справи на новий розгляд до того ж
суду, - скасована і справа в цій частині направлена на новий розгляд до
апеляційного суду. В іншій частині ухвала апеляційного суду Дніпропетровської
області від 31.03.2004 року залишена без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга, в частині оскарження рішення суду про задоволення позовних
вимог в частині недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки -
підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню з
ухваленням нового рішення у відповідності з п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 дійсно працювала вчителем в школах
м. Павлограда. Зокрема, вона працювала з 31.08.1979 року вчителем хімії у
середній школі № 12 м. Павлограда, з 16.09.1984 року - вчителем у середній
школі № 5 м. Павлограда, з 01.09.1999 року в Павлоградській школі-інтернаті №
1, а з 01.09.2000 року - в школі № 19.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, в частині стягнення з відповідача на
її користь недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки
в сумі 391 грн. - суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та відповідності
вимогам ст. 57 Закону України " Про освіту".

Однак, з висновками суду в зазначеній частині вимог та ухваленим по них
рішенням погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи,
а також суперечать нормам матеріального права.

Так, ст. 57 Закону України "Про освіту" - передбачена виплата
вчителям допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (
ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Згідно Законів № 2120-ІП від 07.12.2000 року та № 2905-ПІ від 20.12.2001
року встановлено, що у 2001 та 2002 роках положення і норми, передбачені
абзацом ч.І ст, 57 Закону "Про освіту" (щодо виплати допомоги на
оздоровлення) реалізуються в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів
України в межах видатків, врахованих у розрахунках до Державного бюджету
України та місцевих бюджетів на 2001 та 2002 роки.

Згідно постанови Кабміну України від 31.01.2001 року № 78 " Про
реалізацію окремих положень ч.І ст.57 Закону України "Про освіту",
ч.І ст.25 Закону України "Про загальну середню освіту", ч.2 ст. 18 і
ч.І ст.22 Закону України "Про позашкільну освіту", а також постанови
Кабміну України від 19.08.2002 року № 1222 "Про реалізацію окремих
положень і норм, передбачених ст.57 Закону України "Про освіту" -
виплата допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам проводиться в розмірі
40% місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної
відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, що підтвердили суду і обидві сторони,
позивачці було нарахована та виплачена частково допомога на оздоровлення за
2001-2002 роки /а. с. 19-24/, а тому відповідач правильно та обгрунтовано, у
відповідності з діючим матеріальним законом, нарахував та виплатив позивачці
частково допомогу на оздоровлення за спірний період.

Суд же першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені обставини та
діючий матеріальний закон стягнувши з відповідача на користь позивачки
недоплачену допомогу на оздоровлення за 2001-2002 роки в сумі 391 грн. (тобто
виходячи із 100%), а тому рішення

суду в цій частит не може залишатись
в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачці
у стягненні недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-

2002 роки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга відповідача, в частині оскарження рішення суду щодо
стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки - підлягає
задоволенню, а рішення суду в цій частині -скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову позивачці в зазначеній частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст.
303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Відділу освіти Павлоградської міської ради в частині
оскарження рішення суду щодо стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за
2001-2002 роки -задовольнити.

Рішення
Павлоградського міського суду Дніпропетровської області   від 10 жовтня

2003 року в частині стягнення з
Відділу освіти Павлоградської міської ради на користь

ОСОБА_1 недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки в сумі

391грн. -скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в її позові до Відділу освіти Павлоградської міської ради
про стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2001-2002 роки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з цього часу.