Справа №22-1601                                     Головуючий
у 1-й інстанції- Волоско LP.
- 34                                            Доповідач
в апел. інстанції- Штефаніца Ю.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2007
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого -
Кота І.Н.

суддів -
Штефаніци Ю.Г.,  Мойсюка М. І.,

при
секретарі - Щербатій І.М.  з участю
представників позивачки ОСОБА_1: адвоката ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідача
ОСОБА_4 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 розглянула у відкритому
судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова від 02 квітня 2007 року,  -

встановила:

За
рішенням Сихівського районного суду мЛьвова від 02 квітня 2007 року повністю
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та визнано судом за нею право
спільної сумісної власності подружжя на Уг ідеальну частину житлових будинків
по АДРЕСА_1 та Уг частину земельної ділянки для їх обслуговуавння.В позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про виключення будиноку по АДРЕСА_1 з переліку
спільного майна,  що є об'єктом спільної
сумісної власності відповідачів та про визнання за ним права власності на
спірний будинок -відмовлено.

Це
рішення суду ОСОБА_5 оскаржив в апеляційному порядку,  вказуючи в апеляційній скарзі на
необґрунтованість та невідповідність оскаржуваного рішення вимогам норм
матеріального права,  а висновків суду
обставинам справи,  неповне з'ясування
судом обставин,  що мають значення для
справи,  неналежну оцінку доказів та
необ'єктивність висновків суду,  просить
дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задоволити його позовні вимоги.

Зокрема,  апелянт зазначає,  що суд залишив поза увагою матеріальне
становище ОСОБА_1 та ОСОБА_4,  в період
здійснення будівництва спірного будинку по АДРЕСА_1,  які не мали достатніх фінансових засобів для
його будівництва та не допомагали фізично в його спорудженні. Даний
будинок,  за ствердженням апелянта,  був побудований повністю за його власний
кошт,  а,
от же,  не може вважатись спільним
майном подружжя ОСОБА_1.

Апелянт
стверджує також,  що спірний будинок хоча
і будувався на земельній ділянці,  що
належала до спільніої сумісної власності його батьків,  однак за домовленістю з останніми будувався
саме для нього,  за його власний
кошт,  а тому відсутність письмової угоди
про це,  на його дкумку,  не спростовує даних обставин.

Заслухавши
доповідача,  пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_4
на підтримання апеляційної скарги,  а
також заперечення представників ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на спростування апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи скарги,  колегія суддів не вбачає достатніх підстав
для її задоволення.

Суд
першої інстанції,  в супереч доводам
апелянта,  з достатньою повнотою та
всебічністю дослідив надані сторонами докази,
вірно встановив фактичні обставини справи,  спірні правовідносини та правильно застосував
матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Рішення
суду щодо визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності подружжя на Уг
ідеальну частину житлового будину по АДРЕСА_1,
а також на Уг земельної ділянки для обслуговування даної частини
вказаного житлового будинку та Уг житлового будинку по АДРЕСА_2,  сторонами не оскаржується.

При
задоволенні ж позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на Уі
ідеальну частину житлового будинку по АДРЕСА_2,
як частку спільної сумісної власності подружжя,  судом беззаперечно встановлено,  що даний будинок було збудовано на земельній
ділянці,  наданій на підставі
розпорядження глави міської адмістрації Львівської міської Ради від 28 січня
1993 року за №55 в приватну васність ОСОБА_4 для обслуговування будинку по
АДРЕСА_1 (а.с. 25,  136). При цьому
будівництво спірного будинку здійснювалось з 1995 по 1998 роки,  тоб то,
в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в шлюбі (1970-2003 роки),  та оформлено на праві особистої власності на
ОСОБА_4,  який офіційно визнаний
забудовником (а.с. 4,  13-18, 81,  155,
166). Дані обставини сторонами не оспорються і не спростовуються.

Судом
належно з'ясовані і обставини участі у здійсненні будівництва спірного будинку
сина подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_5,  та
встановлено,  що між сторонами не
існувало яких-небудь письмових угод щодо створення спільної сумісної власності
шляхом участі кожного із них в будівництві житлового будинку і останнім
безспірно не доведено своєї частки в цьому будівництві.

З огляду
на дані обставини,  давши належну оцінку
наданим сторонами доказам та обгрунтовано посилаючись на положення  ст.
ст. 60,  70 СК України,   ст.
ст.  12,  16 та 17 Закону України „Про власність",  суд першої інстанції дійшов вірного висновку
про те,  що спірний будинок є об'єктом
права в спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 в рівних дольових частках,  та про відсутність підстав для визнання за
ОСОБА_5 права власності на будинок АДРЕСА_2,
і вірно зазначив при цьому,  що
останній вправі вимагати у батьків відшкодування понесених матеріальних
збитків.

За таких
обставин,  колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду першої інстанції,  яке ґрунтується на повно і всебічно з'ясованих
обставинах справи про дійсні права і обов'язки сторін та ухвалене на основі
правильно застосованих норм матеріального і процесуального закону.

Враховуючи
наведене та керуючись  ст.  ст.
303,  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_5 - відхилити,  а рішення
Сихівського районного суду м.  Львова від
02 квітня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.