Справа №22Ц-747/2007 p.               Суддя 1
інстанції: Лузай Л В.
Категорія - 18                                     Суддя-доповідач
апеляційної інстанції: Галущенко О.А.
УХВАЛА

25 квітня  2007р.    Судова
колегія   судової   палати
в   цивільних   справах Апеляційного суду  Миколаївської області   в складі:

головуючого:                   Вовненко Г.Ю.

суддів:                               Колосовського
С.Ю.

Галущенка О.І.

при
секретарі:       Фірсової Т.В. за участю:

представника

відповідача -                     ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною
скаргою

ОСОБА_1на
рішення Вознесенського  міськрайонного
суду Миколаївської області від 11.
01. 2007 р., у справі за позовом ЗАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1про стягнення заборгованності за кредитним
договором,

встановила:

15, 02. 2006 р. ЗАТ КБ "Приватбанк"
( далі - Банк) звернувся
з позовом доОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позивач
зазначав, що 24.12.2003 р. з
відповідачкою було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 5500 грн.,
зобов'язавшись повернути його  до 24.12.2005 р.

За умовами цього
договору вона мала щомісячними платежами, у розмірі не менше 326 грн. 22 коп., погашати
заборгованість перед Банком, у тому числі, частину кредиту та проценти за його
користування у розмірі 36%.

В разі порушення
позичальницею цих зобов'язань, розмір процентів за користування кредитом
подвоюється та нараховується пеня 0.15%
від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Внаслідок
невиконання позичальницею цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір
якої, станом на 01.12.2006
p., складає 1145 грн. 14 коп.

Посилаючись на
наявність цієї заборгованості, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11. 01. 2007 р. постановлено
про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь Банку 1145 грн. в рахунок
заборгованості за кредитною угодою 14
коп.

В апеляційній
скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення, як незаконного і
повернення справи на новий розгляд, посилаючись на необґрунтованість висновків
суду і порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

2

Відповідно до
вимог ст. ст. 1049,
1048, 1054 ЦК України, позичальник має повернути позику (кредит) у
тій самій сумі, яка була надана йому позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За договором
позики (кредиту) позикодавець має право на одержання процентів, розмір яких
встановлюється договором.

Невиконання цих
зобов'язань тягне відповідальність боржника, який має повернути суму боргу з
процентами та пені, передбаченими договором, згідно з правилами ст. 624 ЦК України.

З матеріалів
справи вбачається, що 24.12.2003
р. позивачка уклала договір кредиту з відповідачем, за умовами якого,
отримавши 5500 грн. на
строк до 24.12.2005 р. мала
щомісячними платежами, у розмірі не менше 326
грн. 22 коп.,
погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, частину кредиту та проценти
за його користування у розмірі 36%.

В разі порушення
позичальницею цих зобов'язань, розмір процентів за користування кредитом
подвоюється та нараховується пеня 0.15%
від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

До   28.02.2005   р.
вона  не  допускала
прострочення  платежу терміном
більше одного місяця.

Заборгованість
по процентам та по тілу кредиту банк став нараховувати лише після чергової
несплати заборгованості за лютий 2005
р. починаючи з 28.02.2005
р.

Внаслідок
невиконання позичальницею кредитних зобов'язань утворилась заборгованість,
розмір якої, станом на 02.2006
р. складав 1023 грн. 96 коп., а станом
на 01.12.2006 р. 1145 грн. 14 коп.

Суд повно та
всебічно дослідив ці обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам і
прийшов до правильного висновку щодо наявності заборгованості у зазначеному
розмірі та порушення відповідачкою грошового зобов'язання, ухваливши
обґрунтоване доказами рішення про стягнення боргу.

Доводи боржниці
щодо сплати боргу у повному обсязі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки
не підтверджуються наданими доказами.

Керуючись ст.ст.
303, 307-308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1- відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 11. 01.
2007 р. - залишити
без зміни.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього
часу на протязі двох місяців може бути оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України.