Справа
Доповідач - Братіщева Л.А.
Категорія № 21 (2)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22
листопада 2007 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого
судді - Неклеси В.І.

суддів -
Братіщевої Л.А.,  Михайлів Л.В. при
секретарі - Бондарь Ю.А.

за
участю : представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м.  Кривому Розі
Дніпропетровської області - ОСОБА_1,
представника Відкритого акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі Дніпропетровської області на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 20 лютого 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.  Кривому Розі Дніпропетровської області
(надалі Відділення фонду),  3 особа -
Відкрите акціонерне товариствао «Криворізький залізорудний комбінат» про
відшкодування шкоди,  -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Кривого
Рогу від 20 лютого 2007 року позов ОСОБА_3 задоволений частково,  на його користь з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Фонд соціального
страхування) стягнуто недоплату по страховим виплатам за період з 01.04.2001
року по 01.10.2005 року в розмірі 7434, 15 грн. і щомісячні страхові
виплати,  починаючи з 01.10.2005 року в
розмірі по 266, 78 грн. до зміни обставин,
що тягнуть перерахунок,  або
припинення страхових виплат. В іншій частині позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.  Кривому Розі ставить питання про
скасування рішення суду та відмови позивачу в задоволенні позовних вимог,  оскільки суд безпідставно притягнув Фонд
соціального страхування до участі у справі в якості відповідача,  а не третьої особи; суд не дав належну
правову оцінку економічному обґрунтуванню застосування коефіцієнтів підвищення
тарифних ставок і окладів та фактичної заробітної плати,  суд застосовуючи строк позовної давності у
три роки стягнув суми заборгованості що перевищує вказаний термін,  крім того суд невірно застосував п. 28
«Правил відшкодування шкоди....»,  судом
незаконно зроблено перерахунок страхових виплат всупереч п.12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 24.10.2003р. «Про внесення змін та доповнень до
постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,  суд не дав належну   правову
оцінку   економічному   обгрунтуванню   застосування   коефіцієнтів

підвищення
тарифних ставок і окладів та фактичної заробітної плати,  судом не було перевірено відповідність сум
перерахованих страхових виплат з 01.03.2002р.,
01.03.2003р.,  01.03.2004р.,  01.03.2005р.,
01.03.2006р. вимогам  ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,  які
спричинили страту працездатності». Крім того,
суд виніс рішення про стягнення сум заборгованості з юридичної
особи,  якої не існує.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і
заявлених вимог,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що позивач на протязі
тривалого часу працював підземним електрослюсарем на ш. Октябрьська ВО «Кривбасруда»
(правонаступник - ВАТ «КЗРК»),  внаслідок
чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК з 28.01.1994 року йому
встановлено 20% втрати професійної працездатності,  з 01.08.2000 року встановлено 25% втрати
професійної працездатності.

Підприємство
призначило позивачу виплати у відшкодування шкоди наказом №49 від 28.03.1994р. у
розмірі 244507 куп. (2, 44грн) терміном з 28.01.1994р. по 28.01.1996р.,  а також було виплачено одноразову допомогу у
розмірі 24450660 куп. (244, 51грн.),
виходячи із середнього заробітку по професії позивача за грудень 1993р.

Задовольняючи
позов,  суд першої інстанції виходив з
того,  що при перерахуванні позивачу сум
страхових виплат підприємство помилково взяло до розрахунку коефіцієнти росту
реальної середньої заробітної плати,  а
не встановлені спільними

постановами
дирекції і профспілкового комітету підприємства коефіцієнти. У свою чергу Фонд
соціального страхування також продовжив виплату цих сум у неправильному
розмірі.

Колегія
судців з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для
перерахування щомісячних сум відшкодування шкоди погодитись не може,  оскільки змінюючи розмір щомісячних
виплат,  суд не перевірив,  чи відбулося фактичне підвищення заробітної
плати по підприємству,  не витребував
відомості про нарахування і одержання заробітної плати за професією позивача за
оспорюваний період,  тобто на час виплати
відшкодування шкоди підприємством.

Крім
цього,  ухвалюючи рішення про стягнення з
відділення Фонду недоплати по страховим виплатам в межах,  які перевищують строк позовної давності,  суд першої інстанції виходив із того,  що згідно  ст. . 238 КЗпП
України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги суду має
право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження
будь-яким строком.

На думку колегії
суддів такий висновок суду першої інстанції є невірним.

Суд
першої інстанції не звернув увагу на норми
ст.  71 ЦК України в
редакції 1963 року,  з урахуванням
правила п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року та роз'яснення,
викладені в п.п. 1, 1-1, 1-2, 22 постанови Пленуму Верховного Суду
України №6 від 27 березня 1992 року ( з подальшими змінами),  «Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди»,
згідно з якими загальний строк,  у
межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права
(позовна давність),  встановлюється
тривалістю у три роки. У випадках,  коли
вимоги потерпілого стосуються перерахунку сум щомісячних платежів,  раніше визначених судом або роботодавцем ( у
тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних платежів) при
задоволені позову,  кошти стягуються за
час,  що не перевищує трьох років,  які передували моменту звернення особи до
суду. Однак стягуючи з РУ ім. . Кірова та з Фонду соціального страхування
щомісячні страхові платежі за період,  що
перевищує строк позовної давності у три роки,
суд не звернув уваги на це правило і не встановив,  чи дотримано позивачем строк позовної
давності при звернені до суду з зазначеним позовом.

Крім
того,  відповідно до пункту 28 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,  заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я,  пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків,

затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (із наступними
змінами і доповненнями),  перерахований
або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків
втрати професійної працездатності не може бути більшим від середнього заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного або у перерахунку на повний календарний місяць
роботи.

Вирішуючи
спір суд не звернув уваги на зазначене положення й не з'ясував розмір
середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунку на повний календарний місяць роботи,  та чи не буде перевищувати розмір
відшкодування нарахованого позивачу встановлені обмеження,  оскільки довідка,  яка долучена до матеріалів справи (а.с.  85) не відповідає вимогам абз. 6 п. 28
Правил....

Також з
матеріалів позовної заяви вбачається,  що
позивач просив суд стягнути недоплату по страховим виплатам за період з
01.04.2001 року по 01.12.2005 року в сумі 10186, 90 грн. та щомісячні страхові
виплати в сумі 326, 19 грн. починаючи з 01.12.2005 року,  компенсацію за затримку виплат відшкодування
частини втраченого заробітку у сумі 2542, 50 грн..

Суд
ухвалив рішення про стягнення сум заборгованості за період з 01.04.2001 року по
01.10.2005 року в сумі 7434, 15 грн.,
щомісячних страхових виплат в сумі 266, 78 грн. починаючи з 01.10.2005
року та компенсацію -1945, 97 грн.,  при
цьому з матеріалів справи не вбачається,
що позивачем позовні вимоги уточнювались,  тому колегія суддів приходить до
висновку,  що судом першої інстанції
розглянуто не всі позовні вимоги.

Оскільки
цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції,  рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  згідно вимог п.5 ч.1  ст.
311 ЦПК України.

За таких
обставин,  колегія суддів вважає,  що рішення суду ухвалене з порушенням вимог
процесуального права і підлягає скасуванню в повному обсязі,  з направленням справи на новий розгляд в той
же суд.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
п.5 ч.1  ст.  311,
313- 315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м.  Кривому Розі -задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Кривого
Рогу від 20 лютого 2007 року скасувати. Справу направити на новий розгляд в той
же суд в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.