Дело № 22ц-1800ф
першої інстанції Цурцев В.М.
Суддя -
доповідач Моісеєнко Т І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада місяця 27 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у м. Феодосії в складі:
Головуючого, судді   - Моісеєнко Т.І.
Суддів - Іщенка В.І., Полянської В.О. при секретарі - Брежнєвій O.K. .

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Феодосії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особа ОСОБА_3 про розірвання договору дарування
квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Керченського міського суду від 06.07.2007 р.-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1
звернувся в суді з позовом до ОСОБА_2 , 3 особа ОСОБА_3 про розірвання договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 10.01.2003 року.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що договір дарування квартири між ним та ОСОБА_2 був
укладений 10.01.2003 року за умови отримання останньою кредиту банка для
ОСОБА_3, під заставу зазначеної квартири. Спірна квартира була придбана ОСОБА_3
за договором купівлі-продажу, що мав місце 02.07.1997 року . Між ним та ОСОБА_2
була усна домовленість про те, що ОСОБА_2 поверніть квартиру йому, а він
поверне її ОСОБА_3 після повного погашення кредиту, отриманого в банку.

Кредитний
договір був оформлений ОСОБА_2 09.12, 2003 року на суму 3000 доларів США на
термін 12 місяців з виплатою процентів за користування грішми, комісійною
винагородою та інших платежів. Зазначений кредит повинна була сплачувати
ОСОБА_3, яка фактично отримала гроші, однак остання в зв'язку з матеріальними
труднощами кредит не виплачувала. ОСОБА_2, як сторона за кредитним договором,
виконала кредитні зобов'язання і відмовилась повертати йому квартиру.

ОСОБА_1
просив розірвати договір дарування, укладений між ним та ОСОБА_2, на підставі
ч.4 ст.727 ЦК України
( в редакції з 2004 року), вважая, що остання не виконала домовленості, що
існувала між ними.

Рішенням
Керченського міського суду від 06.07.2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 були
залишені без задоволення.

Суд
першої інстанції дійшов висновку про те, що підстав, передбачених ст.727 ЦК України, для
розірвання договору дарування квартири, укладеного 10.01.2003 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, суду не надано. Крім того, суд вказав, що позивачем   пропущений строк   звернення
до суду з вимогами про розірвання

договору    дарування  квартири,
встановлений ст.728 ЦК
України.  Підстав для поновлення
вказаного строку суд не встановив.

На
рішення суду ОСОБА_1 принесена апеляційна скарга, в який йдеться про скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення його
позовних вимог .

ОСОБА_1
вважає, що ОСОБА_2 неодноразово було запропоновано отримати гроші, витрачені
нею на погашення кредиту банку, однак вона відмовляється від суми, яку може
сплатити ОСОБА_3 і вимагає сплатити їй 20, 0 тис. доларів США, яких ні він, ні
ОСОБА_3 не має.

ОСОБА_1
вважає, що оскільки на цей час кредитних зобов'язань ОСОБА_2 перед банком не
існує, вона повинна повернути йому спірну квартиру на підставі усної домовленості,
яка була між ними під час укладення договору дарування.

. На
думку апелянта, суд неправомірно відмовив у продовженні строку звернення до
суду, оскільки з 2003 року по 2006 рік він працював у Одеській області, не мав
вихідних днів і не мав можливості
своєчасно вирішити зазначене питання.

Дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

З
матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 були обґрунтовані ч.4
ст.727 ЦК України.(
а.с. 1-2, 26)

Відповідно
до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі..

Підстави
для розірвання договору дарування з ініціативи дарувальника передбачені ч.1-3
ст.727 ЦК України.

Частиною
4 ст.727 ЦК України
передбачено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування в
тому випадку, якщо на момент пред'явлення вимог дарунок є збереженим. Тобто,
наявність у власності відповідача майна, отриманого в дар, є додатковою умовою
для звернення з вимогами про розірвання договору дарування за обставинами,
визначеними у частинах 1-3 ст.727 ЦК
України.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те,
що будь-які докази для розірвання договору дарування, передбачені ч.1-3 ст.727 ЦК України,
позивачем не надані, а самі по собі вимоги, обгрунтовані ч.4 ст.727 ЦК України, не
можуть бути підставою для розірвання договору.

Відповідно
до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Зазначені вимоги закону
позивачем не виконані.

Не можна
погодитись з вимогами апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно
відмовив у задоволенні його клопотання про поновлення строку звернення до суду
з зазначеним позовом.

З
матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, укладений ОСОБА_2 з банком,
діяв на строк до грудня 2004 року. ( а.с.5). З вказаного періоду між ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 існує спір про право користування спірною квартирою, який був предметом
судового розгляду з липня 2005 року. Доказів про те, що ОСОБА_1 не було відомо
про наявність зазначеного спору, суду не надано, оскільки під час судового
розгляду справи ОСОБА_1 пояснював, що він неодноразово намагався вирішити спір
добровільно, про що спілкувався з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ст.728 ЦК України
передбачено, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується
позовна давність в один рік.

З
пояснень ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 повинна була повернути квартиру,
отриману за договором дарування, після
виконання кредитних

зобов'язань,
тобто після 09.12.2004 року. Однак, з позовом
про розірвання договору дарування він звернувся лише у лютому 2007 року.

За вказаними
обставинами, суд   дійшов обґрунтованого
висновку про те, що строк звернення до суду пропущений ОСОБА_1 без поважних
причин..

Доводи    апеляційної скарги      не мають правового значення    для вирішення вказаної справи і не
спростовують висновків суду першої інстанції.

Підстав до
скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 303, 308 ЦПК України, колегія суддів судової палати по цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1-відхилити.

Рішення
Керченського міського суду від 06 липня 2007 року - залишити без змін.

Ухвала
набуває чинності з дня проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом 2 місяців до суду касаційної інстанції.