Справа № 22-а-2383/2007 року                           Головуючий 1 ін ст.  - Загоруйко З.Г.
право власності                                   Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 квітня 2007 року судова
колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Коростійової В.І.,

суддів                                       -
Котелевець А.В.,
Кіпенко І.С. ,

при секретарі -
Полубан С.
М. ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,  представника ОСОБА_1,  на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 28 лютого 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2,  Другої державної нотаріальної
контори Харківського району Харківської області про визнання права
власності,  -

встановила:

В вересні
2004 року
ОСОБА_1звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2,
Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської
області про визнання права власності.

В
уточнених позовних вимогах позивачка вказала,
що її матері - ОСОБА_4,  померлійІНФОРМАЦІЯ_1 року,  належав будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями
були вона та її брат ОСОБА_5,  померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після
смерті матері вона фактично вступила в управління спадковим майном,  аОСОБА_5. у встановлений законом строк
звернувся до Другої державної нотаріальної контори Харківського району
Харківської області із заявою про прийняття спадщини,  де йому 31
липня 2000 року
було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 12/58 частин. Інші 12/58 частин спірного
будинку залишились відкритими для оформлення права власності за законом на неї.
Однак в червні 2001 року їй
стало відомо про те,  що 27 травня 1997 року мати
подарувала брату 17/29 частин
спірного будинку. Посилаючись на підстави,
передбачені  ст.  48
ЦК України,  оскільки частка спадщини
визначалася незаконним чином і некомпетентними особами,  просила задовольнити позов та визнати
недійсним зазначений договір дарування,
а за нею - право
власності на 1/2 частину будинку.

В лютому
2007 року
представник позивачки змінив підстави позову,
вказуючи,  що померла мати значний
час проживала з позивачкою і висловлювала намір оформити спадщину на сина і
дочку у рівних частинах. Посилаючись на підстави,  передбачені
ст.  57 ЦК України,  оскільки договір дарування був укладений
внаслідок обману з бокуОСОБА_5.,  просила
задовольнити позов,  визнати недійсним
зазначений договір дарування,  частково
недійсними - свідоцтва
на право на спадщину за законом на 12/58
та 46/58 частин,  виданих Другою державною нотаріальною
конторою Харківського району Харківської області відповідно 31 липня 2000 року і 26 червня 2001 року,  а за

2

нею - право власності на 1/2
частину жилого будинкуАДРЕСА_1

Рішенням
Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник позивачки,
посилаючись на неповне з'ясування обставин,  що мають значення для справи,  просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

У
відповідності з ч. 1  ст.  57 ЦК України в
редакції 1963 року,  що діяла на час спірних правовідносин,  угода,
укладена внаслідок обману,
зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною,  може бути визнана недійсною за позовом
потерпілого.

Спірним
є будинок АДРЕСА_1,  власницею якого була ОСОБА_4/а. с.
6,  7,  10/.

27 травня 1997 рокуОСОБА_4подарувала
17/29 частин
цього будинку своєму сину -ОСОБА_5. /а. с.
11/.

Спадкоємцем
майна ОСОБА_4.,  померлоїІНФОРМАЦІЯ_1 року,  на 12/58
частин став її син. При цьому 12/58
частин вказаного будинку залишені відкритими для оформлення спадщини іншим
спадкоємцем,  а саме - позивачкою /а. с.
12, 14, 17/.

Спадкоємцем
майнаОСОБА_5.,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року,  на 46/58
частин спірного будинку стала його дружина ОСОБА_2. /а. с.
13/.

Посилаючись
на недійсність договору дарування з підстав,
передбачених  ст.  48
ЦК України,  ОСОБА_1- рідна сестра
останнього - звернулась
у суд із відповідним позовом.  У
зміненому позові представник позивачки просив визнати цей договір дарування
недійсним з підстав,  передбачених  ст.  57 ЦК України,  як укладений внаслідок обману з боку сина
померлої ОСОБА_2.

Згідно  ст.  10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час
розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог,  заявлених у суді першої
інстанції / ст.  303 ЦПК України/.

З
матеріалів справи вбачається,  що доводи
позивачки та її представника про дарування 17/29 частин спірного будинку
власницею внаслідок обману з боку її сина об'єктивно нічим не підтверджуються.
Пояснення свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 зводились до твердження про те,  щоОСОБА_4висловлювала намір поділити майно
між сином і дочкою у рівних частках. Інших доказів недійсності угоди дарування
внаслідок обману матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в
позові про визнання за ОСОБА_1право власності на 1/2 будинку АДРЕСА_1.

Суд
першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог. Доводи апеляційної
скарги про те,  що за
ОСОБА_1зареєстровано право власності на 1/2 частину вказаного будинку,  не можуть бути прийняті до уваги. Рішення
Харківського районного суду Харківської області від 3 листопада 2004 року,  яким за позивачкою визнано право власності на
Уг частину будинку АДРЕСА_1,  скасоване ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 18 квітня 2006 року /а. с.  92/.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307 ч. 1
п. 1,  308,
313,  314 ч. 1 п. 1,
315,  317,  319 ЦПК України,  судова колегія,  -

3

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3,  представника
ОСОБА_1,  відхилити.

Рішення
Харківського районного суду Харківської області від 28 лютого 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду
України.