РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ          УКРАЇНИ

№ 2-60/ 2007 р. від 29.01.2007 року

21 червня 2007 року                                          ПІумський
районний суд

Тернопільської
області

В складі
головуючої судді                              Олійник
Т.М.

При
секретарі                                                  Щепановській
І.Б.

З участю
представника позивача                 ОСОБА_1

Відповідача                                                     ОСОБА_2

Представника
відповідача                             ОСОБА_3

Відповідачки                                                   ОСОБА_4

Представника
3 особи на стороні

Відповідача,
яка не заявляє

Самостійних
вимог                                        ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, 111 особи на стороні
відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог закритого акціонерного товариства комерційного банку „ Приватбанк"
про визнання договору купівлі- продажу квартири дійсним та визнання права
власності на квартиру.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом,
в якому просить визнати дійсним договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться в
АДРЕСА_1 , належної
відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, який був укладений між ними 15 березня
2005року.

В судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1
повністю підтримала позовні вимоги позивача і пояснила, що 15 березня 2005року
в квартирі АДРЕСА_1 між
позивачем та відповідачем,
як власником спірної квартири,
був укладений договір купівлі -
продажу цієї квартири. При цьому сторонами було досягнуто всіх істотних
умов, а саме
відповідачем ОСОБА_2 було запропоновано суму продажу квартири 20000 доларів США, що складало 16000 євро, з якою
погодився позивач і в той же день цю суму передав відповідачу за місцем його
нового проживання, а
відповідач звільнив повністю та передав позивачу у власність продану квартиру,
куди вселився позивач. Тоді ж було домовлено про наступне нотаріальне
посвідчення. У зв'язку із зволіканням нотаріального посвідчення, 17 грудня
2006року позивач звернувся до відповідача з вимогою написання розписки про
отримання 16000 євро авансом, тобто, що отримав він їх в березні 2005року, яку
й написав йому відповідач і передав .Лише в січні 2007року позивач дізнався, що
відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу
квартири, так, як квартира перебуває під заставою в банку. про що й повідомив
позивачу відповідач. Вважає,
що позивач, як такий, що не знав і не
міг знати, що
квартира перебуває під заставою,
заплатив за купівлю квартири 16 000 євро або 101000грн., тобто придбав її
за відплатним договором у відповідача,
який не мав права її відчужувати,
є добросовісним набувачем і в даному випадку ця квартира не може бути в
нього витребувана. Просить позов задовольнити.

Відповідач
ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали в судовому засіданні, однак відповідач
ОСОБА_2 визнав
факт отримання від позивача ОСОБА_6 станом на 15 березня 2005року 10 000 євро, та на 17 грудня 2006року - ще 6 000 євро , але не в рахунок
укладення та виконання умов договору купівлі- продажу належної йому квартири, що в АДРЕСА_1 , а в рахунок договору
позики.

При
цьому відповідач ОСОБА_2
пояснив, що
дійсно на початку 2005року, точної дати не пам'ятає, на належну йому
квартиру звернувся позивач з проханням продати квартиру. При цьому відповідач
поцікавився , звідки таку суму грошей, щоб купити його квартиру, має позивач,
на що останній йому відповів, що перебував на закордонних заробітках у
Португалії. Оскільки квартира на той час була під заставою, він відмовив
позивачу у продажі квартири,
але при цьому поскаржився на своє незадовільне матеріальне становище і
необхідність в когось позичити грошей .
спірна квартира дуже сподобалася дружині позивача ОСОБА_7 і позивач
попросив дозволу проживати в квартирі,
як квартиронаймач, при
цьому було узгоджено і суму щомісячної плати за квартиру - 100 євро.
Письмовий договір найму не укладався.
В той же день позивач ОСОБА_6 за місцем його , відповідача,
проживання, що в
АДРЕСА_2 , передав
йому 10 000 євро, як позику, і в цей же час
ним, відповідачем, було написано
розписку про позику у позивача 10 000 євро. З того часу позивач проживає, як
квартиронаймач у спірній квартирі.

В грудні
2006року він, випадково
зустрівши позивача в м. Шумськ,
повторно повідомив йому про своє скрутне фінансове становище, пов'язане з
неможливістю власно сплатити кредит ФК „Тарас-К" і необхідність позики
грошей. 17 грудня 2006року позивач, якому він, відповідач, не називав суму, яку
мав намір позичити, особисто за місцем знаходження його житлового будинку в
АДРЕСА_2, приніс йому 6000 євро, мотивуючи, що таку суму зможе йому ще позичити
. Попередню розписку вони знищили ,
а він, відповідач, написав нову
боргову розписку на всю суму позики грошей -16 000 євро,
в якій було написано ,
що суму він отримав,
як аванс за квартиру,
маючи на увазі, що це
аванс оплати за проживання в квартирі позивача з розрахунку 100 євро в місяць, як і була
домовленість. Написавши в розписці слово „позичаю", відповідач його
перекреслив, оскільки попросив його позивач цього не вказувати, так як боявся
відповідальності за позику грошей і, для більшої впевненості, він ще й поставив
на розписці печатку ФГ „Тарас-К" . Наміру продавати квартиру на даний час
немає, оскільки в нього змінилися сімейні обставини та поліпшилося фінансове
становище. Позичені гроші згідний повернути за мінусом плати за проживання
позивача в квартирі за весь період по 100 євро за місяць проживання. Однак, в разі продажу
квартири позивачу, він би
суму 16
000євро зарахував в продажну ціну.
Просить в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4    позовних вимог не визнала в
судовому засіданні і пояснила,
що дійсно в березні 2005року до них звернувся позивач ОСОБА_6 на квартиру, що в АДРЕСА_1 з
проханням продати йому квартиру. При цьому відповідачем ОСОБА_2 було відмовлено
у продажі квартири з посиланням на перебування квартири під заставою . тоді ж
було досягнуто згоди про проживання сім'ї позивача в їх квартирі, як
квартиронаймачів. Оскільки всі фінансові питання в сім'ї вирішує відповідач
ОСОБА_2, то вона не може щось конкретно пояснити про умови отримання ним від
позивача 16 0000 євро , їй лише відомо, що відповідач їх позичив у позивача два
рази, один раз саме тоді, коли позивач вселився в квартиру, а саме в березні
2005року . Про те, що відповідач ОСОБА_2 і позивач ОСОБА_6 домовилися про
щомісячну плату за проживання в їх квартирі - 100 євро, вона не знала і
дізналася про це від відповідача ОСОБА_2 лише під час розгляду рави в суді.
Визнає той факт, що
особисто зверталася до із дружиною позивача ОСОБА_7 у паспортний стіл за
консультацією по питанню реєстрації,
однак будь-яких заяв не писала.

Представник III
особи не стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, закритого
акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк"

ОСОБА_5 позовних
вимог не визнав, посилаючись
на те, що без
згоди банку відповідач не мав права реалізовувати спірну квартиру, яка перебуває
під заставою. Представник згідний, що в разі невиконання зобов'язань кредитного
договору „44/716 від 16.11.2004року укладеного між ВАТ АБ „Приватінвест" і
ФГ „Тарас-К", термін дії якого закінчується 15.11.2007року, вартість
комбайна, на купівлю якого була отриманий кредит ФГ „Тарас-К" і який
перебуває під іпотекою, буде достатньою для погашення заборгованості. Крім
того, вважає, що ФГ „Тарас-К" є дисциплінованим позичальником і будь-якої
інформації, яка б свідчила про порушення виконання умов кредитного договору
немає, в іншому випадку було б звернення з позовом до суду.

Суд
перевіривши матеріали справи ,
вислухавши пояснення сторін ,
покази свідків, оцінивши
докази, вважає, що позовні
вимоги підлягають до часткового задоволення .

Згідно
ст. 657 ЦК України
договір купівлі - продажу
квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

У
відповідності до вимог ст.220 ЦК
України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є
нікчемний.

Якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами,
і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із
сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не
вимагається.

Задоволення
такого позову можливе за наявності всіх чотирьох умов : 1) сторони домовилися
щодо всіх істотних умов договору; 2) є письмові докази такої домовленості; 3)
відбулося повне або часткове виконання договору; 4) одна із сторін ухиляється
від його нотаріального посвідчення.

Квартира
АДРЕСА_1 і належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого Шумською державною нотаріальною конторою 3 червня
1992року та зареєстрованого Шумським бюро технічної інвентаризації 29 серпня
1992року, про що на ім'я відповідача ОСОБА_2 видано реєстраційне посвідчення
про право власності на квартиру.

Суд
вважає, що між сторонами відбувся договір купівлі-продажу квартири, при якому
відповідачі, як співвласники спірної квартири, яка придбана за час шлюбу,
передали у власність позивача спірну квартиру, а позивач прийняв у власність
квартиру і сплатив за неї 16 000 євро , що складає 101000грн..

Моментом
укладення договору купівлі-продажу, суд вважає буде саме 15 березня 2005року,
оскільки відповідачі не заперечують, що станом на це число було отримано ними
від позивача 10 000 євро і саме тоді було написано першу розписку про їх
отримання.

Оформляючи
розписку про отримання грошей 17 грудня 2006 року, відповідач включив в неї
відповідно і суму в 10 000 євро та 6 000 євро . і саме той факт, що відповідач
ОСОБА_2, отримавши від позивача ОСОБА_6 пропозицію про укладення договору
купівлі-продажу, поцікавився, як він сам ствердив, тим де таку суму грошей взяв
позивач, розцінюється судом, що в березні 2005року відповідачем була прийнята
пропозиція укласти договір купівлі-продажу і названа продажна ціна- 16 000 євро
, що складає 101000грн..

А той
факт, що відповідач ОСОБА_2 ,як сам ствердив, двічі прийняв від позивача гроші,
і не заперечував про прийняття такої суми, а саме 16 000 євро, що складає
101000грн., судом розцінюється як повне виконання умов договору купівлі-продажу
станом на 17 грудня 2006року.

Саме розписка
від 17грудня 2006року, написана
відповідачем власноручно 17
грудня 2006року, є
письмовим доказом домовленості сторін в договорі купівлі-продажу від 15 березня
2005року.

Суд не може
прийняти, як
заперечення щодо укладення договору купівлі-продажу зі сторони відповідачів те, що гроші ними
позичалися у позивача, а не
отримувалися у зв'язку

з продажем
квартири, оскільки
слово „позичаю" особисто було перекреслено відповідачем у розписці, написаній ним
власноручно 17 грудня
2006року, про що
заявив суду сам відповідач.

За інших
обставин, якби
мав  місце договір позики, слово
«позичаю» не було би потреби перекреслювати, а навпаки це було б доказом
договору позики.

Крім
того, факт позики грошей заперечується і самим відповідачем, який пояснив, що
двічі прийняв від позивача в якості позики гроші ні одного разу не  називаючи суми позивачу, яку бажав би
позичити, а приймав від позивача суму ,
яку він йому сам приносив.

Разом з
тим , суд
вважає, що позивач, як особа, що не мала власного житла, сім'я якого проживала
на найманих квартирах, саме для придбання житла виїхав на далекі закордонні
заробітки у Португалію, давши відповідачу пропозицію продати йому спірну
квартиру, і отримавши відмову не міг погодитися зароблені на житло гроші  позичити відповідачу, а сам за 100 евро в місяць наймати
для сім'ї спірне житло.

Суд
вважає ,що маючи таку суму грошей, позивач мав реальну можливість купити собі
інше житло в разі, якби не був укладений договір купівлі-продажу квартири із
відповідачами.

Суд
рахує, що вказуючи в розписці від 17.12.06р. слова ,як «аванс» за квартиру,
відповідач виконав вимогу позивача про підтвердження отримання грошей авансом,
в березні 2005р., про те чого ,
хоч частково, не заперечують відповідачі.

У
відповідності до ст.811 ЦК
України договір найму житла має укладатися у письмовій стороні.

Відповідачами
не представлено суду докази , якіб підтверджували факт укладення договору найму
квартири із позивачем.

Крім
того, те, що заявив суду відповідач ОСОБА_2 про
щомісячну плату за найм житла-100
евро в місяць, невідомо було навіть відповідачці ОСОБА_4, яка взнала про
це теж від відповідача ОСОБА_2 і саме під час розгляду даного спору в суді ,що
суд розцінює, як відсутність між сторонами договору найму житла.

У
відповідності до п.1 ст.388 ЦК
України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний
набувач) власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі ,якщо
майно:

І.було загублено власником або
особою, якій він передав майно у володіння; 2. було викрадене у власника або особи, якій він передав
майно у власність; 3.вибуло у
володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим чином.

Згідно
кредитного договору №44/716
від 16.11.2004р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством
Акціонерний банк «Приватінст» та Фермерським господарством «Тарас-К», банк
зобов'язався надати ФТ «Тарас» К» кредит в сумі 278000 грн. на придбане зернозбирального комбайна «Вектор» з
терміном повернення кредиту 15
листопада 2007р.

В якості
забезпечення позичальникам своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих
відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення
забезпеченої заставою вимоги Банк уклав із позичальником згідно п.3.1 договір
застави зернозбирального комбайна «Вектор» 2004року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1,що знаходиться
в с.Кордишів Шумського р-ну заставною вартістю 392000, 00 грн., згідно п.3.2
договір позики із фізичною особою ОСОБА_2, згідно п.3.2 з фізичною особою
договір іпотеки трьохкімнатної квартири, загальною площею 57,6 кв..м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 заставною вартістю 30166 грн.

Згідно
опису майна на додатку №2
до договору застави від 16.11.2004р., оціночна вартість квартири, що в
АДРЕСА_1 складає   43094,00 грн., а заставна
-30166,00 грн.

Згідно
договору іпотеки від 16.11.2004р. п.1 договору №772 від 12.10.2005р., укладеного між Відкритим акціонерним
товариством Акціонерний банк «Приватінвест» та Закритим акціонерним банком
«Приватбанк», здійснено відступлення кредитором Банку у повному обсязі прав
вимоги до боржника, що випливають з договору №44/716 від 16.11.2004р., укладеного між Кредитором та
фермерським господарством «Тарас-К», Здійснено відступлення Кредитором Банку в
повному обсязі прав вимоги на отримання на свою користь від Боржника платників
по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки. В п.2
вказана, що предметом укладеного між ВАТ Акціонерний Банк «Приватінвест» - « Іпотекодержатель»
та ОСОБА_2 (Іпотекодавцем) в забезпечення виконання кредитного договору №44/716 від
16.11.2004р., ОСОБА_2 надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-х
кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . На час дії
договору предмет іпотеки залишено у володінні та користуванні Іпотекодавця п.17.7 даного договору
відмічено обов'язок іпотекодавця не передавати Предмет іпотеки в оренду (майновий найом),
у лізинг, наступну іпотеку, у спільну діяльність або у позику , не здійснювати
його відчуження або інше розпорядження.
Предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя цього договору є
відступлення Кредиторам Банку,
у зв'язку з укладенням між ними договору прав вимоги по нотаріально
посвідченому договорі іпотеки №1998
від 16.11.04р. між кредитором та ОСОБА_2

Згідно
довідки №91 від
04.06.2007р. виданої Шумським відділенням Тернопільської філії КБ ЗАТ
«Приватбанк», за ФТ «Тарас К» рахується непогашений кредит в сумі 92 000,00 грн. з терміном
погашення 15.11.2007р..

Враховуючи, що закрите
акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вступило до участі в справі
в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору , суд немає підстав вирішувати питання, що стосується
прав III особи. Одна,
враховуючи, що
відповідачем ОСОБА_2 не представлено будь-яких доказів, що в момент
отримання від позивача грошей в сумі 16 000 євро, він попереджав позивача про права «ПриватБанку» на спірну
квартиру, суд
вважає, що
позивач не знав і не міг знати в момент укладення договору купівлі-продажу про
даний договір, а тому
може вважатися добросовісним набувачем,
від якого майно не може бути витребуване. Разом з тим, суд рахує, що
знайшла своє підтвердження і остання умова, що необхідна при задоволенні позову
про визнання дійсним договору купівлі-продажу, а саме ухилення відповідача від
нотаріального посвідчення.

Враховуючи, що
відповідач отримані від позивача гроші частково перерахував в рахунок погашення
боргу по кредитному договору №44/176, те, що доходи від експлуатації
зернозбирального комбайну «Вектор» за 2006рік склали 90000грн. з одного лише
господарства, те, що відповідач має на праві приватної власності житловий
будинок в АДРЕСА_2 , про що
сам заявив суду, суд
вважає, що він
мав реальну можливість звернутися до III особи по справі
із заявою про надання дозволу на продаж квартири або ж про заміну предмету
іпотеки, однак
цього не зробив, що й
ствердив представник III особи.

Суд не оцінює в рішенні показів свідків, враховуючи, що при таких
спорах посилання на свідчення свідків,
як докази, не
допускається.

За вказаних обставин суд рахує за доцільне визнати
дійсним договір купівлі-продажу квартири,
належної на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 15 березня
2005року, який
відповідає вимогам ст.203 ЦК
України.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4 була присутня
під час домовленості про купівлю-продажу квартири в березні 2005року, те, що в її
присутності позивач в житловому будинку

по
АДРЕСА_2 передав відповідачу гроші в сумі 16 000 євро , суд це розцінює як
дачу нею згоди на продаж квартири.

Оскільки, у відповідності
до п.3 ст.334 ЦК України
право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту
набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним,
та до п.4, згідно
якого договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої реєстрації, суд вважає,
що додатково визнавати за позивачем право власності на житло є недоцільним , оскільки після
вступу рішення в законну силу він буде мати право такої реєстрації, після чого
набуде право власності на спірну квартиру.

Керуючись
ст. 203 , ч. 2 ст. 220,334, ч. 1 ст. 388 ЦК України, ст.212-
214 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати дійсним
договір купівлі - продажу
квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1, належної ОСОБА_2 на підставі договору купівлі
- продажу квартири від третього червня 1992 року, посвідченого Шумською
держаною нотаріальною конторою, укладений 15 березня 2005 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6.

Рішення вступає
в законну силу після закінчення строку на його оскарження.

Заява про апеляційне
оскарження подається апеляційному суду Тернопільської області через Шумський
районний суд на протязі 10
днів з дня його проголошення, а апеляційна скарга на протязі 20 днів з дня
подання апеляційної заяви або без попереднього подання апеляційної заяви в
строк визначений для її подання.