Справа № 22 -ц - 1357 / 2007 p.                                            Головуючий
1 інстанції -Коваленко О. А.
Категорія: про визначення розміру                                                             Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого
судді - Малійської CM,
Суддів - Кругової С.С, Пилипчук Н.П., при секретарі - Соколовій А.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від
11.01.2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  визначення
розміру  аліментів,  участь
в додаткових  витратах  на дитину,
стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.01.2007 року, визначивши розмір
аліментів у твердій грошовій сумі 500 грн , стягнувши з відповідача на її
користь понесені додаткові витрати в сумі 4 025, 87 грн , моральну шкоду,
завдану недобросовісним виконанням обов'язку по утриманню доньки, у сумі 3 000
грн.

Рішенням
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.01.2007 року позов ОСОБА_1
задоволений частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у
розмірі 1 465 грн., як відшкодування витрат, пов'язаних з оздоровленням дитини,
50 грн. - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. У задоволенні
стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, у стягненні додаткових витрат на
харчування, забезпечення належних житлових умов, відшкодуванні моральної шкоди
-відмовити. Також судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в
розмірі 51 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи
у розмірі 15 грн.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на порушення
судом норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у збільшенні розміру аліментів суд не звернув
уваги на той факт, що відповідач не працює вже 10 років, відповідач не надав
суду документів, які підтверджують джерела та розміри його доходів.

Суд не врахував , що з моменту відкриття виконавчого
провадження до теперішнього часу за відповідачем значиться постійна
заборгованість по аліментам, яка виникла внаслідок сплати аліментів у меньшій
сумі, ніж визначено ДВС у Фрунзенському районі м. Харкова

Відповідач сплачує аліменти недобросовісно. У зв'язку з
чим, для утримання дитини недостатньо коштів, позивач змушена шукати кошти,
відмовляючи собі та дитині в багатьох необхідних речах та послугах, постійно
звертатися до держвиконавця з проханням вжити заходів по стягненню
заборгованості. Забезпечити рекомендоване дитині, як інфікованій туберкульозом,
повноцінне харчування на нараховані ДВС та сплачені відповідачем аліменти
неможливо. Рекомендації щодо вживання ліків є обов'язковими для виконання, у
зв'язку з чим всі особисті кошти на це витрачалися. На

2

думку апелянта,
відмова суду в задоволенні вимог про сплату додаткових витрат на харчування
через відсутність у позивача чеків на придбання продуктів харчування є
необгрунтованою. Відсутність чеків пояснюється тим, що продукти купувалися на
ринках міста у зв'язку з тим, що ціни, які встановлені в магазинах, що надають
чеки, є набагато вищими, ніж ціни на ринку.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 не
погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про
визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, про стягнення додаткових
витрат на харчування дитини і про стягнення моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували
в зареєстрованому шлюбі в якому у них народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донькаОСОБА_3.
Шлюб розірвано 12.03.02 року.

Відповідною постановою Фрунзенського райсуду м.Харкова
від 17.08.01 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на
утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі Ул всіх видів заробітку.

Постановлюючи рішення про відмову в задоволенні позову в
частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі і додаткових витрат на
харчування, суд виходив з того, що позивачкою не надані докази які передбачені
ст.182 та 184 СК України. Судом не встановлені обставини, які мали б істотне
значення по справі для збільшення розміру аліментів, а саме те, що змінився
матеріальний чи сімейний стан сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної
шкоди, суд виходив з того, що позивачка не навела відповідно до ст.60 ч.2 ЦПК
України докази спричинення відповідачем їй моральної шкоди.

Судова колегія, погоджується з висновками суду про
відмову в задоволенні позову в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ч.3 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів,
визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом
зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача
аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось з них.

Матеріали справи не містять доказів зміни матеріального
або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін.

За таких обставин, суд першой інстанції правильно дійшов
висновку про відмову в зміні розміру аліментів, та стягнення їх у твердій
грошовій сумі 500 грн.

Згідно ч. 1 ст, 185 СК України той з батьків , з кого
присуджено стягнення аліментів на дитину , а також той з батьків до кого вимога
про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Матеріали справи не містять будь яких доказів щодо витрат
які понесла позивачка у зв'язку з хворобою дитини.

Позивачка не надала суду доказів своїх позовних вимог в
цій частині.

2

Згідно довідки (а.с.128) від 11.02.06 року ОСОБА_3
визнана практично здоровою відносно туберкульозу і з жовтня 2004 року з
диспансерного обліку знята.

За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов
висновку про відмову в задоволенні позову щодо участі батька в додаткових
витратах, оскільки у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не
додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Тому розмір стягуваних
додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних
витрат.

Відповідно до ч.І ст. 196 СК України при виникненні
заборгованності з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням
суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, Сімейним Кодексом України встановлена
відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки.
При цьому форма вини (умисел або необережність) платника аліментів за загальним
правилом значення не має.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням
матеріального становища та сімейного стану платника аліментів. Повне звільнення
судом невиправного платника від сплати неустойки (пені) законом не передбачене,
за винятком випадків, коли він є неповнолітнім.

З огляду на це, діючим сімейним законодавством, що
передбачає відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів відшкодування
моральної шкоди не передбачено.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Апелянт
будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315,
317, 319 ЦПК України , колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити. Рішення
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.01.2007 року-залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути
подана безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.