Справа № 22ц-2101/2007 р.                                                    Головуючий
у 1-й інстанції Дубас Т.В.
інстанції Коцюрба О.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06     липня 2007 року колегія суддів судової
палати     в  цивільних справах Апеляційного суду Київської
області в складі:

Головуючого -
Мережко М.В.

Суддів                           - Коцюрби О.П., Голуб
С.А.

При секретарі -
Козак І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 03 квітня 2007 року по справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділ у справах громадянства,
іміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РУГУ МВС України в
Київській області про усунення перешкод в здійсненні права власності,
виселення, скасування реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3,ОСОБА_4, третя особа: Києво-Святошинська державна нотаріальна контора
про визнання частково недійсним договору дарування квартири та визнання права
власності на 3/8 частини квартири.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали
цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

Встановила:

У січні
2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення її з
квартири АДРЕСА_1та скасування її реєстрації у вказаній квартирі.

В
позовній заяві зазначив, що відповідачка, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4., яким раніше
вказана квартира належала на праві спільної часткової власності, 04 червня 2003
року подарували йому квартиру. Проте, в даний час він з сім"єю не може
здійснити право власності щодо квартири, так як там проживає відповідачка. Тому
він просив виселити її з квартири та скасувати реєстрацію відповідачки у
згаданій квартирі.

Відповідачка
ОСОБА_2. звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним
договору дарування належної їй частини квартири відповідачу та визнання за нею
права власності на 3/8 частини квартири. Свої вимоги мотивувала тим, що у 1995
році одружилася з ОСОБА_5, який доводився братом позивачеві та сином ОСОБА_3, і
з цього часу стала проживати у спірній квартирі. 06 липня 1998 року квартира
була приватизована на чотирьох осіб: наОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. та на
неї в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5., після смерті
якого вона таОСОБА_3. прийняли спадщину в рівних частках і їй стало належати
3/8 частини спірної квартири. Проте після смерті чоловіка його родичі
запропонували відповідачці провести обмін належної їй частини квартири на
земельну ділянку в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, Київської
області. В процесі домовленостей, вона разом з іншими співвласниками квартири
04 червня 2003 року подарувала її синові ОСОБА_3 - позивачеві ОСОБА_1., які
ввели її в оману так як протягом трьох років вони обіцяли переоформити на її
ім'я земельну ділянку, але з в зв'язку з різким ростом цін у січні 2007 року не
тільки

2

відмовилися від
своїх обіцянок, але ще й заявили вимоги про її виселення з квартири. Тому
ОСОБА_2. просила визнати недійсним договір дарування квартири в частині, що
належала їй, з підстав обману та стягнути з позивача і третіх осіб моральну
шкоду в розмірі 10000 грн."

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не
погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1подав до суду апеляційну скаргу в якій
просить рішення суду змінити в частині розгляду основного позову, а саме,
основний позов задовольнити в повному обсязі, а в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову рішення суду першої інстанції залишити без змін так як
вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03
квітня 2007 року в частині відмови в задоволенні його позовних вимог ухвалено з
порушенням норм матеріального права.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи
судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірну квартиру набуто
позивачем безоплатно, відповідачка проживала та проживає у спірній квартирі,
іншим житлом не забезпечена, відчуження права власності шляхом дарування
квартири не є підставою для її виселення.

З таким
висновками Києво-Святошинського районного суду Київської області погодитись не
можна оскільки вони суперечать нормам матеріального права.

Згідно
ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За
правилами ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм
майном.

В ст.
319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно
до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Позивач
набув право власності на спірну квартиру на підставі договору дарування від 04
червня 2003 року, яким батьки позивача, які є третіми особами по справі та
відповідачка подарували позивачу спірну квартиру.

На
підставі ст. 243 ЦК України
(в редакції 1963 року) та ст. 334 ЦК
України договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна
обдарованому. Вказаний договір дарування був зареєстрований у
Києво-Святошинському БТІ 11 червня 2003 року.

Таким
чином колегія суддів вважає, що позивач правомірно, відповідно до вимог
цивільного законодавства набув право власності на спірну квартиру, а
відповідачка після укладеного договору дарування від 04 червня 2003 року
утратила право власності на 3/8 частини спірної квартири і право користування
вказаною квартирою, оскільки, згідно ст. ст. 2, 49 Закону України « Про
власність», це врегульовані законом суспільні правовідносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право
володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не
поєднані з позбавленням права володіння майном..

Таким
чином, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03
квітня 2007 року не може бути законним та обґрунтованим в частині відмови в
задоволенні основного позову, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає
зміні.

Керуючись ст.ст.
307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Києво-Святошинського  районного  суду Київської області від 03 квітня 2007
року в частині розгляду основного позову скасувати, ухвалити по справі в цій
частині нове рішення, яким виселити ОСОБА_2 з квартири

3

будинку АДРЕСА_1
та скасувати її реєструю в вказаній квартирі.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.