АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа №
22-2168/07                                                    Головуючий
у 1 -й інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20
червня 2007 року                                                                                      м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:                           Боєвої В.В.

Суддів:                                      Полякова О.З., Глазкової О.Г.,

При
секретарі:                          Батарейній
О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 19 квітня 2007року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання дитини у
зв'язку із навчанням,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в позові
зазначала, що з 1981 року по 1995рік позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_1. В
наслідок шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення ОСОБА_1
проживає з позивачкою, та знаходиться на повному її утриманні. З 2006року
ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання в Запорізькій державній інженерній
академії (ЗДІА) на факультеті електроніки та електронних технологій. Дата
закінчення навчання 2011 рік.

В зв'язку з тим що ОСОБА_1 ніде не працює, доходів не має, постійно
потребує матеріальної допомоги, позивачка просила стягнути з відповідача
аліменти на утримання сина ОСОБА_3, у зв'язку з його навчанням, у розмірі ¼  частини заробітку відповідача щомісячно.

Рішенням Вільнянського районного суду М.Запоріжжя від 19 квітня 2007року
позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення яким
стягнути з нього аліменти у розмірі 1/8 частини його заробітної плати на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання, але не пізніше
ніж до досягнення ним 23- річного віку, виключивши при цьому періоди канікул.

Дослідивши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а
судове рішення підлягає зміні   з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.
199 відповідач ОСОБА_1 повинен утримувати свого повнолітнього сина - ОСОБА_3,
який навчається в Запорізькій державній інженерній академії.

Проте, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі і стягнувши з
відповідача аліменти  на утримання
повнолітньої дитини у розмірі ¼  частини
заробітку, суд

першої інстанції
не врахував положення ст. ст. 200, 182 СК України, згідно з якими суд при
визначенні розміру аліментів повинен брати до уваги стан здоров*я та
матеріальний стан як повнолітньої дитини, так і відповідача, а також інші
обставини, що мають істотне значення.

Так, в обгрунтування позовних вимог позивач та третя особа посилались на
те, що ОСОБА_1, навчаючись в ЗДІА, вимушений щоденно витрачатись на проїзд до
академії та з академії до свого місця проживання - за межами м. Запоріжжя,
витрачатися на підручники тощо.

Проте, як вбачається з довідки, наданої ректором Запорізької державної
інженерної академії, студент 1 курсу ОСОБА_1 звертався у липні 2006 року з
заявою щодо надання місця в гуртожитку, але потім відмовився від гуртожитку в
зв*язку з сімейними обставинами. З цієї ж довідки видно, що до складу академії
входить бібліотека, яку ОСОБА_1 відвідує один раз на тиждень з читацьким
білетом, виданим у вересні 2006 року, що ЗДІА забезпечує студентів підручниками
та методичними посібниками, а „Intemet-клубу", на витрати в якому посилається позивач,
взагалі в ЗДІА не має.

Тобто, необхідності в проживанні за межами м. Запоріжжя та наявності
щоденних витрат на проїзд на період навчання у ОСОБА_3 не було, оскільки в
наданні гуртожитку йому не відмовляли, а несення ОСОБА_3 додаткових витрат,
пов*язаних з регулярним транспортуванням до рідної оселі, не можливо визнати
такими, що є прямими витратами на навчання. Також в справі відсутні докази щодо
необхідності витрат на купівлю підручників та на оплату послуг „Internet-клубу", пов*язаних
безпосередньо з учбовим процесом.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні спору не взяв до уваги, що
ОСОБА_1 навчається на бюджетному відділенні, оплату за навчання не сплачує та
не врахував матеріальний стан відповідача, який має на утриманні дружину, яка
не працює в зв*язку з важкою хронічною хворобою і теперішнього часу оформлює
інвалідність.

Слід зазначити, що суд першої інстанції, всупереч діючому
законодавству, не зазначив в судовому рішенні, що у разі навчання повнолітньої
дитини на денному відділенні, аліменти можуть бути присуджені їм щомісячно, але
без урахування часу канікул.

Таким чином, доводи апелянта щодо неправильного
застосування судом норм матеріального права в частині визначення розміру
аліментів на повнолітнього ОСОБА_3, є обґрунтованими і за таких обставин судове
рішення в цій частині підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і не
спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314,317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2007
року цій справі в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути
з ОСОБА_1 щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку на
користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з
18.12.2006 року на період навчання, виключаючи час канікул, і до досягнення ним
23-річного віку.

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двох місяців в касаційному порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Верховного Суду України