У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 грудня 2007 року
м. Київ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                      Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Червоногвардійському районі про відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Червоногвардійському районі про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він відпрацював
25 років в шкідливих умовах, останній період працював підземним прохідником в
АТ “Шахта імені А.Ф.Засядька”, де отримав професійне захворювання. Висновком
МСЕК від 19 лютого 2003 року йому вперше встановлено третю групу інвалідності і
50% втрати професійної працездатності.

Оскільки він зазнав втрати працездатності на виробництві, через що не
зміг продовжувати роботу і був звільнений за станом здоров'я, переносить
фізичні та моральні страждання, тому просив суд стягнути з відповідача 20 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Червоногвардійського районного суду Донецької області від 12 лютого 2007 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2007
року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, не передаючи справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд виходив із того, що згідно        п. 22 ст. 71 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік” зупинено на 2007 рік дію абзацу четвертого статті 1 (в частині  відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту “е”
пункту 1 частини першої статті 21, частини
третьої статті 28; частини третьої статті 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”.  Суд вважав, що таке
зупинення дії закону не дає підстав
для його застосування.

Проте з
такими висновками суду погодитись не можна.

Положення
ст. ст. 21, 28, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, передбачали обов'язок Фонду
провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту  заподіяння
йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня
встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у січні 2007 року.  Інвалідність позивача 3 групи із втратою 50%
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням було встановлено
висновком МСЕК від 19 лютого 2003 року.

Таким
чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача ще до набрання чинності як Законом України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік”, яким зупинялась на 2006 рік дія Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності” в частині відшкодування моральної шкоди, так і Законом України “Про Державний бюджет України на
2007 рік”.

Згідно ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також
відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними
чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім
випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України належним чином не
перевірив доводи позивача, в достатньому обсязі не визначився з характером
спірних правовідносин, часом їх виникнення й правовою нормою, що їх регулює, та
безпідставно застосував до спірних правовідносин зворотну дію в часі норм
Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, відмовивши виключно
з цих підстав у задоволенні позову.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК України у достатній
мірі не перевірив доводів апеляційної скарги і залишив рішення суду першої
інстанції без змін .

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення підлягають скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених  ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336,
338, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України,

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Червоногвардійського районного суду Донецької області від 12 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від            12 квітня 2007 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                               Левченко Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.