Справа №2-25/07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

11 червня 2007 року                                                      м. Запоріжжя

Комунарський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді:                                                                      Амброскіна В.Л.,

при секретареві:                                                                                          Герман Т.В.,

за участю
позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, а також представника 3-ї
особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя
особа: ОСОБА_6, про визнання права власності на самовільно побудовані
споруди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаними вимогами. В
обгрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач зазначила, що
вона разом із своїм братом ОСОБА_3 після смерті своїх батьків набули на праві власності кожний по 13/50 часток житлового будинку
АДРЕСА_1, а інша частка цього житлового будинку в
розмірі 12/25 часток належить на праві власності ОСОБА_6. Позивач постійно проживала у спадкової частині будинку та з
дозволу матері ОСОБА_7 у 1996 році, побудувала за власні кошти прибудову під літерою «А-1», літню кухню під літерою «И» та
сарай під літерою «М-1», які є самовільними спорудами. Відповідач
у зазначеному будинку не проживав з 1976 року, але не дає згоди на реєстрацію за позивачем права власності на самовільно
побудовані споруди, тому позивач вимушена звернутися до суду та просить
визнати за нею право власності на вказані споруди.

Позивач ОСОБА_1, у судовому засіданні, свої позовні підтримала в повному
обсязі та пояснила, що вона з дозволу своєї матері ОСОБА_7 у
1990 році почала будувати спірні споруди, які до 1996 року побудувала за власні
кошти. З матір'ю у неї була домовленість, що ці споруди будуть належати їй, але
вона не встигла оформити право власності на них до смерті матері, яка померла у
ІНФОРМАЦІЯ_1 році. Відповідач ОСОБА_3 у цьому будинку не проживав, але був зареєстрований та на теперішній час він не дає згоди на
визнання за нею права власності на побудовані нею самовільні спірні
споруди, які не ввійшли до спадкової маси.

Представник позивача ОСОБА_2, у судовому засіданні повністю підтримала
позицію позивача та вважала, що позовні вимоги підлягають повному
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3, у судовому засіданні, позовні вимоги позивача не визнав
повністю, та пояснив, що він як власник частини цього домоволодіння заперечує
проти визнання за позивачем права власності на спірні самовільно побудовані споруди, оскільки своєї згоди на їх будівництво він
не давав, та вважає, що цим будуть порушені його права та законні
інтереси.

Представник відповідача ОСОБА_4, у судовому засіданні повністю підтримав
позицію ОСОБА_3 та вважав, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки співвласник не дає згоди на визнання права
власності за позивачем.

Представник третій особи ОСОБА_5, у судовому засіданні пояснила, що вона є
дочкою ОСОБА_6, яка не заперечує проти задоволення
позовних вимог, та їй відомо, що спірні самовільні споруди будувала ОСОБА_1 за
власні кошти, та зі слів її матері їй також відомо, що померла ОСОБА_7 давала
ОСОБА_1 згоду на будівництво спірних споруд.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, кожен
окремо у судовому засіданні пояснили, що вони
є сусідами сторін по справі та їм відомо, що спірні споруди були побудовані ОСОБА_1 разом із її чоловіком, з дозволу матері позивача
ОСОБА_7, а будівництво цих споруд велось з початку 1990-х
років до 1996 року.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків та
дослідивши інші докази, які є у справі вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У ході судового розгляду встановлено,
що:

Згідно із Свідоцтва про право власності від, 17.07.1991 року, виданого
Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою за
реєстраційним НОМЕР_1, ОСОБА_7 була власником 13/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1, як дружина, що пережила свого чоловіка
та має частку в спільному сумісному майні подружжя,
після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Відповідно до Свідоцтва
про право на спадщину за законом від 17.07.1991 року, виданого Шостою
Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним НОМЕР_2, ОСОБА_7
та ОСОБА_1, набули на праві власності по 13/150 часток
житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті
їхнього чоловіка та батька ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Відповідно
до Свідоцтва про право на спадщину за законом від
03.03.2004 року, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним НОМЕР_3, ОСОБА_3 є власником
13/150 часток житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2004 року,
виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною
конторою за реєстраційним НОМЕР_4, ОСОБА_1 є власником 26/150 часток житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після смерті її матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2004 року, виданого Шостою Запорізькою державною
нотаріальною конторою за реєстраційним НОМЕР_5, ОСОБА_3 є власником 26/150
часток житлового будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після
смерті його матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно із ксерокопії довідки від 13.06.1996 р'оку, звіреної 14.06.1996 року
головою квартального комітету №9, ОСОБА_7 дала згоду ОСОБА_1 на
будівництво прибудови до будинку в яку будуть входити господарчі
приміщення та житлова кімната.

Згідно показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також ксерокопій
платіжних документів та квитанцій, що
знаходяться у матеріалах справи, випливає, що ОСОБА_1 за власні кошти здійснила
будівництво самовільно побудованих прибудови під
літерою «А-1», літньої кухні під літерою «И» та сараю під літерою «М-1».

Дані обставини підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно із ч.2 ст.548 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року),
прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини, тобто, в даному випадку, згідно із ст.525 цього ж кодексу, з дня
смерті спадкодавця.

Тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 стали
співвласниками спірного житлового будинку з ІНФОРМАЦІЯ_2
року, оскільки вони разом із матір'ю ОСОБА_7 прийняли спадщину після смерті
свого батька ОСОБА_11.

Відповідно до ч.1 ст.113 Цивільного кодексу Української РСР
(1963 року), володіння, користування і розпорядження
майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а
при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно із вимогами ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної
часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 був співвласником спірного житлового будинку
разом із позивачем ОСОБА_1 та їхньою матір'ю ОСОБА_7,
тому питання з приводу будівництва спірних споруд, що здійснювалось в період 1990-1996 роках, повинно було вирішуватися за згодою
всіх співвласників, в тому числі й ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ч.1 СТ.105 Цивільного кодексу Української РСР (1963
року), громадянин, який збудував або будує жилий будинок,
здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з
істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим
будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Згідно із
вимогами ч.ч.2-5 ст.376 Цивільного кодексу України випливає, що особа, яка
здійснила або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Але, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права
інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на
ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Суд вважає, що оскільки співвласник ОСОБА_3 не дає згоди на визнання права
власності на спірні споруди за позивачем ОСОБА_1, які
нею були побудовані без його згоди на це, та оскільки в випадку визнання за позивачем права власності на спірні споруди будуть
порушені права та законні інтересі відповідача стосовно спільного користування земельною ділянкою відведеної під житловий будинок
та призведе до зміни реальних часток співвласників, тому суд
вважає, що на підставі вищевикладеного позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 105, 113, 525 і 548 Цивільного
кодексу Української РСР (1963 року), ст.ст. 358 і 376 Цивільного
кодексу України, а також ст.ст. 208,209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_6, про визнання права власності на
самовільно побудовані споруди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.