Справа № 33ц-234/07                                              Головуючий у І
інстанції - Дудяк С.В.
- 44                                                          Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14
червня 2007 року.                                                                     місто
Луцьк.

Колегія
суддів з розгляду цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Во­линської
області в складі:

Лончука В.Г.,
Расевича С.І., Шевчук Л.Я.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про
стягнення коштів за касаційною скар­гою ОСОБА_2на рішення Заліщицького
районного суду Тернопіль­ської області від 16 жовтня 2002 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської області від 10 грудня 2002 року ,

встановила:

У серпні 2002
року ОСОБА_1. звернувся в суд з зазначеним позовом.

В
обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 26 червня 2002 року він
передав відповідачу кошти в сумі 2350 грн. в рахунок оплати за автомобіль
„Москвич-412". Договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля сторони
домовилися оформити на наступний день. Всупереч досягнутій домовленості ОСОБА_2.
не уклав з ним дого­вір купівлі-продажу автомобіля, в зв'язку з чим позивач
просив стягнути з відповідача без­підставно отримані останнім кошти в сумі 2350
грн. та судові витрати в розмірі 50 грн.

Рішенням
Заліщицького районного суду від 16 жовтня 2002 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської області від 10 грудня 2002 року, позов
задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2в користь ОСОБА_1. 2400 грн.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати судові рішення і напра­вити справу
на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для скасування судових рішень відсутні,
виходячи з наступного.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2. отримав від ОСОБА_1. кошти в
сумі 2350 грн. в рахунок вартості автомобіля згідно договору ку­півлі-продажу,
який сторони мали намір укласти на наступний день. В обумовлений строк сторони
договір так і не уклали, а тому позивач звернувся до відповідача з вимогою про
повернення сплачених грошових коштів.

Судами
також було встановлено, що зазначеним автомобілем користується ОСОБА_3., який
купив його у відповідача.

Наведеним
обставинам суди дали належну оцінку і дійшли до обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповіда-

ча безпідставно
отриманих коштів в сумі 2350 грн. При цьому суди обґрунтовано виходили з того,
що договір купівлі-продажу належного відповідачу автомобіля між сторонами укла­дений
не був і позивач фактично цей автомобіль не використовував.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею
335 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це стверджується матеріалами справи, що оскаржувані судові рі­шення ухвалено
з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відсутні пе­редбачені
ч. 1 ст. 338 ЦПК України підстави для його обов'язкового скасування.

Керуючись ст.
ст. 332, 366 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2002 року та
ухвалу апеляційного суду Тернопільської області 10 грудня 2002 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.