Категорія № 41(4)                                                                              інстанції-Тарасенко О.В.
Доповідач - Ляховська І.Є.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

01 листопада 2007 року                                                                                 м. Кривий Ріг

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду ДніпроОСОБА_3
області у складі:

головуючого - судді БАРИЛЬСЬКОЇ А.П.

суддів - ЛЯХОВСЬКОЇ І.Є., СОКОЛАН
Н.О.

при секретарі - Чубіній А.В.,

за участю -представника
позивачкиОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кривому Розі цивільну

справу за апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства

«Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на
рішення Тернівського

районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2007
року за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Центральний

гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення
середньої заробітної плати за

час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2003р. ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ВАТ «ЦГЗК») і
просила стягнути на її користь середню заробітну
плату за час вимішеного прогулу в сумі 1058грн.20коп., а також компенсацію
моральної шкоди в сумі 5000грн. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що рішенням Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 29.05.2003р. її було
поновлено на роботі прибиральницею виробничих приміщень шахти імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», на її користь стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі
5586грн.99коп., моральну шкоду в сумі 2000грн. та витрати по
справі в сумі 25грн. Рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення середньомісячного заробітку підлягало негайному виконанню. Проте відповідач рішення суду не виконував, до роботи її не допускав і тільки 29 серпня 2003 року видав наказ
про поновлення її на роботі, а фактично допустив до
роботи з 16 вересня 2003 року, видав наказ про виплату їй належних сум та з
цього часу став нараховувати заробітну плату.

2

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня
2007 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, на її користь стягнено
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2003 року до 29 серпня
2003 року в сумі 375грн.20коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 серпня 2003р. по
15 вересня 2003 р. в сумі 128грн.64коп. та на відшкодування моральної шкоди 1000грн.

ВАТ «ЦГЗК» в своїй апеляційній скарзі ставить питання про зміну рішення
суду, стягнення на користь позивачки середнього заробітку в сумі 134грн.40коп. за затримку виконання рішення суду за період з
09.07.2003р. по 29.08.2003р.; та відмову в задоволенні решти
позовних вимог, посилаючись на те, що суд неправильно
визначив період затримки виконання рішення, розмір середньоденного заробітку для розрахунку оплати часу вимушеного прогулу.
Крім того, він вважає, що суд вийшов за межіпозовних вимог, стягнувши заробітну плату за 12 робочих днів в сумі
128грн.64коп, безпідставно стягнув моральну шкоду, не зазначив в рішенні про
стягнення сум без урахування прибуткового податку.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія судців
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом
встановлено та сторонами не оспорюється, що рішенням Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 29.05.2003р. позивачкуОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді прибиральниці виробничих приміщень
шахти імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК».

Наказ № 401-к
про поновлення ОСОБА_3 на роботі на підставі цього рішення виданий відповідачем
29 серпня 2003 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що період вимушеного прогулу працівника, за який настає відповідальність роботодавця на
підстави статті 236 КЗпП України, слід
обчислювати з моменту отримання підприємством ухвали державного виконавця про відкриття виконавчого провадження
по примусовому виконанню рішення суду, і що період вимушеного прогулу
позивачки тривав 35 днів, а саме, з моменту
отримання відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження 09.07.2003р. до дня видачі ним наказу
про поновлення позивачки на роботі 29.08.2003р.

3

При розрахунку належної позивачці виплати суд також правильно виходив із
розміру середньоденного заробітку в сумі 10грн.72коп., встановленого рішенням Тернівського районного суду від 29 травня
2003 року, яке набрало законної сили.

Проте, стягуючи з відповідача середній заробіток за 12 днів за період з 29.08.2003р. по 15.09.2003р. в сумі 128грн.60коп. та
посилаючись при цьому на порушення ст. 115 КЗпП України та
несвоєчасну виплату заробітної плати відповідачем, суд першої інстанції вийшов
за межі позовних вимог, оскільки позивачка вважала цей період часом
невиконання рішення суду про поновлення її на роботі
та виплату належних сум, посилалаючись на ст. 236 КЗпП України як на
підставу своїх вимог.

На думку колегії суддів, період з 29.08.2003р. по 15.09.2003р. року, коли позивачка не допускалася відповідачем до роботи через
виробничі фактори, є не вимушеним прогулом, а вимушеним простоєм, тому правила
ст. 236 КЗпП України на цей період не поширюються.

Відповідно до
ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно
до цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки з
інших, ніж ті, що передбачені статтею 236 КЗпП України, підстав, позовні вимоги позивачкою не заявлялися, її позовні вимоги щодо
стягнення середнього заробітку за
час невиконання судового рішення стосовно зазначеного періоду з
29.08.2003р. по 15.09.2003р. року задоволенню не підлягають.

Крім того, суд першої інстанції стягнув на користь позивачки 1000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

На думку колегії
суддів, висновок про необхідність задоволення цієї частини вимог є правильним, проте розмір моральної шкоди є дещо
завищеним.

Беручи до уваги п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 (з наступними змінами) «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» та враховуючи характер та
ступінь тяжкості страждань позивачки, колегія суддів вважає, що відповідною компенсацією його моральних шкоди є
сума 100грн., у зв"язку із чим
рішення суду необхідно змінити в цій частині, зменшивши суму моральної шкоди.

Стягнувши з відповідача державне мито в сумі 51грн., суд першої інстанції неправильно
визначив розмір судового збору, оскільки не стягнув його в частині
вимог  про   відшкодування  моральної
шкоди.   У  зв"язку
із   цим   з

4

відповідача на користь держави
необхідно додатково стягнути судовий збір в сумі 8грн.50коп.

Ухваливши рішення про стягнення грошових сум, суд не зазначив про те, що суми
стягнені без урахування прибуткового податку та обов"язкових платежів, у зв"язку із чим резолютивну
частину рішення необхідно доповнити відповідною вказівкою.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, крім того, судом
допущені порушення норм матеріального та процесуального права, колегія судців вважає, що рішення суду необхідно
частково скасувати, змінити та доповнити в зазначених вище частинах, а в
іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу від 16 квітня 2007

року скасувати в частині стягнення з Відкритого
акціонерного товариства

«Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_3середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 29.08.2003р. по

15.09.2003р. за 12 робочих днів в сумі
128грн.64коп.; змінити в частині стягення

моральної шкоди, зменшивши її розмір з 1000грн. до  100грн., а також

стягнути додатково з Відкритого
акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь держави судовий збір в сумі 8грн.50коп.

Доповнити рішення вказівкою про те, що суми стягнені без урахування прибуткового
податку та обов"язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.