Справа №22-775/2007 p.                                                      Головуючий
у І інстанції Сорока Г.П.
28                                                                                     Судця
- доповідач Козлов О.М.
УХВАЛА

іменем України

16
жовтня 2007 року                                                                                            місто
Маріуполь

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у

складі:

головуючого    Дяченко В.М. ,

суддів                                                            Ігнатоля
Т.Г.,  Козлова О.М. ,

при
секретарі   Фік К.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Маріуполі справу за позовом Корпорації „Міжрегіональний промисловий
Союз" до Підприємства з іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою
відповідальністю „Телерадіокомпанія „НБМ"",  Товариства з обмеженою відповідальністю
„Телерадіокомпанія „Експрес-інформ",
Товариства з обмеженою відповідальністю „ ПАЗЗ" („Продюсерська
агенція „Закрита Зона"),
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 про захист
немайнових прав та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
представника Підприємства з іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою
відповідальністю „Телерадіокомпанія „НБМ" Грабєжова Олексія Еммануїловича
та представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія
„Експрес-інформ" Макеева Артема Ігоревича на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2007 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2007
року позов Корпорації „Міжрегіональний промисловий Союз" до Підприємства з
іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою відповідальністю
„Телерадіокомпанія „НБМ",  Товариства
з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія „Експрес-інформ",  Товариства з обмеженою відповідальністю
„ПАЗЗ",  ОСОБА_1,  ОСОБА_2
про захист немайнових прав та відшкодування моральної шкоди задоволено
частково.

Визнано
недостовірною інформацію поширену в програмі „Закрита Зона. Смерть за флот"
в ефірі „5-го каналу" 29.08.2005 року о 22 годині ЗО хвилин,  01.09.2005 року о 22 годині 30 хвилин,  04.09.2005 року о 18 годині 20 хвилин про
причетність Корпорації „Міжрегіональний промисловий Союз" до усунення
ОСОБА_3,  про застосування Корпорацією
„Міжрегіональний промисловий Союз" через своїх представників погроз щодо
ОСОБА_3,  про причетність Корпорації
„Міжрегіональний промисловий Союз" та її посадових осіб до смерті ОСОБА_3,  про те,
що ТОВ „Торговий флот Донбасу" створено на порушення норм чинного
законодавства і Корпорація „Міжрегіональний промисловий Союз" була його
засновником,  а саме: „В декабре 2002 года первые шаги,  первую
заинтересованность к пароходству проявила компания Межрегиональный промышленный
союз... Паралельно з виявленим інтересом на Азовське пароплавство
починається атака з боку місцевих правоохоронних органів... Відкриваються
кримінальні справи,  арештовують рахунки
пароплавства,  що блокує роботу
підприємства... ОСОБА_3 обіцяли повісити на дроті,  і це не порожні слова,  бо навколо відбулися події,  які свідчили про серйозність наміру
груп,  що бажали отримати пароплавство...
Постепенно начала вырисовываться картина,  что в общем-то все проверки имели определенную цель... керівник
пароплавства ОСОБА_4,  той самий,

що змушував
піти у відставку ОСОБА_3,  фальсифікує
протокол зборів орендарів і від імені пароплавства просить Фонд держмайна
забрати кораблі... Хто підштовхнув розвиток подій,  стає зрозуміло зразу після фальсифікації
протоколу. Тоді швидко створюється нова організація - Торговий флот Донбасу у
вигляді товариства з обмеженою відповідальністю. Держава вносить у це
товариство 34 кораблі та офіси пароплавства,
Міжрегіональний промисловий союз - напіврозібраний судоремонтний завод і
суму в кілька десятків тисяч... ОСОБА_3 розстрілюють біля його будинку... Його
вбили для того,  щоб він не зміг з цього
приводу дати свідчення.... ініціювати процеси щодо розслідування тих злочинів і
повернення майна законним власникам. .. слідство доволі швидко вийшло на
організатора,  яким виявився дехто ІНФОРМАЦІЯ_1... Організатор
вбивства підтримував тісні стосунки з уже згадуваним ІНФОРМАЦІЯ_2 - тим
самим,  що певний час керував Торговим
флотом Донбасу... Далеко не всі колишні працівники пароплавства готові говорити
відкрито. Вони досі бояться розправи - на кшталт той,  що трапилась з ОСОБА_3 - і не тільки з ним.
..".

Товариство з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія
„Експрес-Інформ" зобов'язано спростувати вказану недостовірну інформацію
шляхом оголошення в ефірі „5-го Каналу" у програмі „Закрита Зона"
протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили протягом
одного тижня у понеділок о 22 годині ЗО хвилин,
у четвер о 22 годині ЗО хвилин і у неділю о 18 годині 20 хвилин вступної
та резолютивної частини рішення суду та вибачення перед Корпорацією
„Міжрегіональний промисловий Союз" наступного тексту: „Товариство з
обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія „Експрес-Інформ" просить
вибачення перед Корпорацією „Міжрегіональний промисловий Союз" за
розповсюдження у програму „Закрита Зона. Смерть за флот" недостовірної
інформації".

Стягнуто
на користь Корпорації „Міжрегіональний промисловий Союз" на відшкодування
моральної шкоди з Товариства з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія
„Експрес-Інформ",  Підприємства з
іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою відповідальністю
„Телерадіокомпанія „НБМ",
ОСОБА_1,  ОСОБА_2  по 350 гривень з кожного та на відшкодування
витрат по сплаті судового збору по 8 гривень 50 копійок з кожного.

В
задоволенні позову Корпорації „Міжрегіональний промисловий Союз" в решті
частини вимог відмовлено.

Не
погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційних скаргах на неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права,  порушення норм процесуального права,  невідповідність висновків суду обставинам
справи,  неповне з'ясування судом
обставин,  що мають значення для справи,  недоведеність обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими,  неправильну правову оцінку наданих сторонами
доказів,  представник Підприємства з
іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою відповідальністю
„Телерадіокомпанія „НБМ" Грабєжов О.І. та представник Товариства з
обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія „Експрес-Інформ" Макеєв А.І.
просять рішення скасувати та постановити нове рішення,  яким відмовити в задоволенні позову. До
апеляційної скарги представника Підприємства з іноземними інвестиціями
Товариства з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія „НБМ" Грабєжова
О.І. приєднались відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Зокрема
представник Підприємства з іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою
відповідальністю „Телерадіокомпанія „НБМ" Грабєжов О.І. в апеляційній
скарзі вказує на порушення  ст.  ст.
109, 113, 1 Ібп.1 ЦПК України,
посилаючись на те,  що суд після
уточнення позивачем позовних вимог,  які
в остаточній редакції стосувались тільки відповідачів,  місцем знаходження яких є м.  Київ,
не передав справу до іншого суду за правилами підсудності. Також
посилається на порушення  ст.  ст. 224-226, 228 ЦПК України,  вважаючи,
що судом повинно було ухвалюватись заочне рішення тому,  що в судове засідання не з'явилось п'ять
відповідачів. Крім того вказує,  що
відповідно до рішення суду поширювачем інформації є ТОВ „Телерадіокомпанія
„Експрес-Інформ" і підстав для покладення обов'язку по спростуванню
недостовірної інформації на ТОВ „Телерадіокомпанія

„НБМ" суд не вбачав,  але в порушення ч.2 ст. 47 Закону України „Про
інформацію",   ст.  ст.
23ч.2п.3,  1167 ЦК України стягнув
з ТОВ „Телерадіокомпанія „НБМ" відшкодування моральної шкоди,  застосувавши матеріальний закон,  який не поширюється на правовідносини між
позивачем і ТОВ „Телерадіокомпанія „НБМ".

Крім того,  представник відповідача
ТОВ „Телерадіокомпанія „Експрес-інформ" Макеєв А.І. посилається на те що
інформація,  яку позивач просив визнати
недостовірною в порядку цивільного судочинства і яку суд визнав недостовірною в
порядку цивільного судочинства,  має бути
розслідувана в порядку кримінального судочинства тому,  що у порядку цивільного судочинства не можуть
розглядатися позови про спростування відомостей,  які містяться у вироках та інших судових
рішеннях,  а також у постановах слідчих
та інших відповідних органів,  для
оскарження яких законом встановлено інший порядок. В той же час 14 листопада
2005 року виділена в окреме провадження справа за ознаками злочину,  передбаченого п.п.6, 11, 12 ч.2 ст. П5 КК
України щодо невстановлених слідством осіб,
які з корисливих мотивів,  на
замовлення,  за попередньою змовою групою
осіб разом зОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили вбивство ОСОБА_3. Інформація,  яка визнана рішенням суду недостовірною,  відображена у вироку Апеляційного суду
м.  Києва від 23.06.2006 року і в ухвалі
колегії суддів Судової палати Верховного суду України з кримінальних справ від
31.10.2006 року,  в зв'язку з чим
вважає,  що рішення суду не відповідає
вимогам ч.4  ст. 61 ЦПК України.

Також
стверджує,  що в програмі «Закрита зона.
Смерть за флот» немає інформації про причетність позивача - Корпорації
«Міжрегіональний промисловий союз» до усунення ОСОБА_3,  про застосування позивачем через своїх
представників погроз щодо ОСОБА_3,  про
причетність посадових осіб позивача до смерті ОСОБА_3,  про те,
що ТОВ «Торговий флот Донбасу» створено на порушення норм чинного
законодавства. Корпорація «Міжрегіональний промисловий Союз»,  в супереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України і
положенням ч.1 ст. 92 Цивільного кодексу України,  не довела,
що вказані в телепередачі висловлювання мають будь-яке відношення до
позивача та до його ділової репутації.

Кілька
висловлювань,  що стосуються конкретних
фізичних осіб - ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2,  визнані рішенням суду,  в порушення ч.1  ст. 16,
п.1 ч.1  ст.  42 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 6
Закону України «Про телебачення і радіомовлення» недостовірною інформацією і
такою,  що підлягає спростуванню без
з'ясування того,  чи має Корпорація
«Міжрегіональний промисловий Союз» права,
щоб виступати від імені та/або бути представником вказаних громадян у
суді.

Крім
того,  суд не досліджував питання
добросовісності журналіста,  не
з'ясував,  що журналісти діяли
добросовісно і здійснювали перевірку наведеної в програмі інформації,  а тому і не розглядав можливість застосування
положення ч.6 ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист журналістів». Зокрема рішенням суду визнана
недостовірною інформація,  яку журналісти
взяли з книги „ОСОБА_3. Морской
флот Украины: Курс на возрождение. -К.: Логос,  2005. -205 с".

Ухвалюючи
рішення про відшкодування моральної шкоди,
суд не пересвідчився у наявності позитивної ділової репутації
позивача,  який не надав доказів
наявності у нього бездоганної ділової репутації,  а тому апелянт вважає,  що позивач не має права на відшкодування
моральної шкоди.

Інформація,  що визнана судом недостовірною,  не досліджувалася судом на предмет наявності
оціночних суджень і суд не розглядав можливість застосування ч.1  ст. 47-1 Закону України «Про інформацію».

Суд не
надав можливості відповідачам прибути на засідання та надати свої докази
і,  відповідно до положень ч.3  ст. 277 Цивільного кодексу України,  довести,
що інформація,  поширена про
позивача,  не є недостовірною.

Суд
зобов'язав відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю
"Телерадіокомпанія «Експрес-інформ» захистити немайнові права позивача
шляхом спростування інформації і зобов'язав відповідача ТОВ
"Телерадіокомпанія «Експрес-інформ» висловити вибачення перед Корпорацією
«Міжрегіональний промисловий Союз»,  що відповідно
до  ст.
4 ЦПК України,  ч.2  ст. 16,
ч.7  ст.  277 ЦК
України,  є необгрунтованою
вимогою,  чим,  в порушення положень ч.3  ст. 23 ЦК
України,  встановив відшкодування
моральної шкоди позивачу грошима та в інший спосіб.

Під час
розгляду справи,  відповідно до положень
ч.1 ст. 8,  ч.1 ст. 9 Конституції
України,  Закону України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,  Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та
11 до Конвенції» від 17.07.1997 року,
ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року,  судом не вивчалося питання застосування
рішень Європейського суду з прав людини.

Заслухавши суддю - доповідача,
представника відповідачів Підприємства з іноземними інвестиціями
Товариства з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія „НБМ" та
Товариства з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія
„Експрес-інформ" Грабєжова О.І. який підтримав доводи апеляційних
скарг,  заперечення представників
позивача Корпорації „Міжрегіональний промисловий Союз" Макіяна Г.М.  та ОСОБА_7,
перевіривши матеріали справи у межах апеляційного оскарження і доводи
апеляційних скарг,  колегія суддів
вважає,  що апеляційні скарги підлягають
відхиленню,  а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін,  з таких
підстав :

Згідно
зі  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно
до  ст.
ст.  15ч.1, 16ч.2,  91, 94 ЦК
України,  кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі його порушення,  невизнання або оспорювання.

Юридична
особа здатна мати такі ж цивільні права,
як і фізична особа,  крім
тих,  які за своєю природою можуть
належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути
обмежена лише за рішенням суду.

Юридична
особа має право на недоторканність її ділової репутації,  на таємницю кореспонденції,  на інформацію та інші особисті немайнові
права,  які можуть їй належати.

Судом
першої інстанції встановлено,  і це
підтверджується матеріалами справи,  що в
ефірі „5 каналу" 29.08.2005 року о 22 годині 30 хвилин,  01.09.2005 року о 22 годині 30 хвилин,  04.09.2005 року о 18 годині 20 хвилин
трансльовано програму „Закрита зона. Смерть за флот",  в якій викладено відомості про вбивство
ОСОБА_3,  колишнього начальника
Азовського морського пароплавства (АМП) і повідомлялось,  що вбивство ОСОБА_3 пов'язано з його
професійною діяльністю,  направленою на
викриття злочинних дій по незаконному заволодінню державним майном Азовського
морського пароплавства та ініціювання питань про повернення майна державі. В
цій програмі поширено відомості про причетність Корпорації „Міжрегіональний
промисловий Союз" до усунення ОСОБА_3,
про застосування через її представників погроз щодо ОСОБА_3,  про причетність її посадових осіб до смерті
ОСОБА_3,  та про те,  що засновником ТОВ „Торговий флот
Донбасу" була Корпорація Міжрегіональний промисловий Союз",  і це товариство створено на порушення норм
чинного законодавства.

Зокрема
в програмі зазначалось,  що: „Пізно
ввечері 22 березня 2006 року пострілом в притул було вбито ОСОБА_3... дивне
вбивство на перший погляд без мотиву... доволі швидко правоохоронці виходять на
цілу групу злочинців ... виконавця ... посібника та організатора.... тоді
ланцюжок злочинців має бути продовжено до замовників і не відомо як зависоко
він потягнеться... Донеччина... сюди тягнеться ланцюжок історії ... тут
замикаються бізнес-інтереси фінансово-промислових груп... В декабре 2002 года первые шаги,  первую
заинтересованность к пароходству проявила компания Межрегиональный промьшленный союз... Паралельно з
виявленим інтересом на Азовське пароплавство починається атака з боку місцевих
правоохоронних органів... Відкриваються кримінальні справи,  арештовують рахунки пароплавства,  що блокує роботу підприємства... все це
нагадує цілеспрямовану акцію... Були погрози,
обшуки в кабінетах і вдома... Была
встреча ОСОБА_3 с его бывшим первым замом ОСОБА_4 и с директором судоремонтного
завода ІНФОРМАЦІЯ_3,  которые
настоятельно порекомендовали ОСОБА_3 уйти в отставку. Що таке

порекомендувати по-донецькі... Фактично,
ОСОБА_3 передали "чорну мітку".... был вынужден уволиться из пароходства... под давлением
донецкого клана и... под угрозами физической расправы ему и его семье. Угрозы
исходили непосредственно из... из Донецка... ОСОБА_3 обіцяли повісити
на дроті,  і це не порожні слова,  бо навколо відбулися події,  які свідчили про серйозність наміру
груп,  що бажали отримати пароплавство...
Постепенно начала вырисовываться картина,  что в общем-то все проверки имели
определенную цель... керівник пароплавства ОСОБА_4,  той самий,
що змушував піти у відставку ОСОБА_3,
фальсифікує протокол зборів орендарів і від імені пароплавства просить
Фонд держмайна забрати кораблі... Хто підштовхнув розвиток подій,  стає зрозуміло одразу після фальсифікації
протоколу. На заседании...
совета пароходства присутствовал начальник регионального отделения Фонда
госимущества ОСОБА_8
и от Межрегионального промышленного союза ОСОБА_9,  один из заместителей руководителя МПС. .. До
того... он работал в СБУ. Ініціатором масових перевірок Азовського морського
пароплавства наприкінці 90-х,  до
речі,  було як раз СБУ. Тепер один із
керівників регіонального відділення Служби безпеки опинився у ролі покупця...
РОВ (що збігається з ініціалами ОСОБА_9) був уповноваженим клану,  займався захопленням флоту від початку.
Постійно бував у СЖЛ (збігається з ОСОБА_8,
тодішнім керівником Донецького регіонального відділення Фонду
держмайна). РОВ представляли нам як заступника СБУ області,  однак виявилося,  що він колишній заступник,  діяв від імені ПА (збігається з іменем
ОСОБА_10,  тодішнього керівника
Міжрегіонального промислового союзу),  а
також від імені ВФЯ (ВФЯ - абревіатура досить впізнавана; дарма що з одним
«Ф»). Також було посилання на головного бізнесмена краю. Тоді швидко
створюється нова організація - Торговий флот Донбасу у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю. Держава вносить у це товариство 34 кораблі та офіси
пароплавства,  Міжрегіональний
промисловий союз - напіврозібраний судоремонтний завод і суму в кілька десятків
тисяч... ОСОБА_3 розстрілюють біля його будинку... Його вбили для того,  щоб він не зміг з цього приводу дати
свідчення.... ініціювати процеси щодо розслідування тих злочинів і повернення
майна законним власникам. .. слідство доволі швидко вийшло на
організатора,  яким виявився дехто ІНФОРМАЦІЯ_1... Організатор
вбивства підтримував тісні стосунки з уже згадуваним ІНФОРМАЦІЯ_2 - тим
самим,  що певний час керував Торговим
флотом Донбасу... Слідством заарештовані та пред'явлені обвинувачення
організатору злочину... безпосередньому виконавцю та особам,  що... приймали участь... Що стосується
замовників злочину,  я можу сказати,  що вони відомі... Далеко не всі колишні
працівники пароплавства готові говорити відкрито. Вони досі бояться розправи -
на кшталт той,  що трапилась з ОСОБА_3 -
і не тільки з ним. ..".

Приймаючи
рішення суд виходив з того,  що відомості
наведені в телепрограмі „Зарита зона. Смерть за флот",  як в цілісному творі,  в комплексі містить інформацію,  що є негативною відносно Корпорації
„Міжрегіональний промисловий Союз",
а тому суд вірно визнав ці відомості недостовірними і такими,  що принижують ділову репутацію позивача і
підлягають спростуванню.

Погоджуючись
з такими висновками суду першої інстанції,
колегія суддів вважає,  що вони
відповідають обставинам справи,  які
встановлені судом на підставі наданих сторонами доказів,  і не суперечать нормам матеріального і
процесуального права.

До такого
висновку колегія суддів приходить на підставі наступного:

Відповідно
до ч.3  ст.  277 ЦК
України негативна інформація,
поширена про особу,  вважається
недостовірною,  якщо особа,  яка її поширила,  не доведе протилежного.

Згідно з
ч.3 ст. 10 ЦПК України,  кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, ,  а,
відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на всебічному,  повному,
об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів у їх
сукупності.

Відповідачі
не надали суду доказів на підтвердження причетності Корпорації „Міжрегіональний
промисловий Союз" до організації проведення перевірок,  обшуків в АМП,  порушення кримінальних справ,  будь-яких незаконних дій щодо припинення
орендних відносин між АМП та Регіональним відділенням Фонду Державного майна
України у Донецькій області,  незаконного
заволодіння флотом АМП,  незаконного
створення ТОВ „Торговий флот Донбасу",
погроз щодо ОСОБА_3,  його
усунення від керівництва ОП АМП та вбивства.

Будь-яких
судових рішень по цивільних,
кримінальних чи інших справах,
які б підтверджували ці відомості матеріали справи не містять.

Не підтвердили
ці відомості і відповідачі ОСОБА_11  та
ОСОБА_12.

Не встановлені такі факти,  ні
постановою слідчого прокуратури Деснянського району м.  Києва від 14 листопада 2005 року,  ні вироком Апеляційного суду м.  Києва від 23 червня 2006 року,  що набрав законної сили 31 жовтня 2006 року,  по кримінальній справі,  порушеній за фактом вбивства ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_3,  яким визнано винними та
засуджено ОСОБА_11 за організацію умисного протиправного заподіяння смерті
іншій людині з корисливих мотивів,  на
замовлення за ч.3 ст. 27,  п.п.6, 11ч.2
ст. 115 КК України та за придбання,
носіння,  зберігання та збут
вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу за ч.1  ст. 263 КК України і ОСОБА_6 за умисне
протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів,  на замовлення за п.п.6, 11ч.2  ст. 115 КК України та за придбання,  передачу,
носіння і зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого
законом дозволу за ч.1  ст. 263 КК
України,  (т.5 а.с. 48-96, 97-104).

Відповідно
до ч.4 ст. 61 ЦПК України,  вирок у
кримінальній справі,  що набрав законної
сили,  обов'язковий для суду,  що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено вирок,  з питань,  чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Тому
посилання апелянтів на те,  що рішенням
визнано недостовірною інформацію,  яка
відображена у вироку від 23.06.2006 року,
та на п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року
№7 «Про застосування судами законодавства,
що регулює захист честі,  гідності
і ділової репутації громадян та організацій»,
є неспроможними,  бо зазначений
припис стосується спростування відомостей,
які містяться у вироках та інших судових рішеннях,  а також у постановах слідчих та інших
відповідних органів. Проте,  зазначений
вирок суду і інші кримінально-процесуальні документи,  на які посилається апелянт,  не стосується позивача і інших осіб,  які брали участь у цій цивільній справі
тому,  що вони постановлені стосовно
інших осіб. В позові немає вимог про визнання недостовірними відомостей,  що встановлені органом досудового слідства та
судом у порядку кримінального судочинства,
в ньому йдеться лише про спростування відомостей,  які були повідомлені в програмі «Закрита
зона. Смерть за флот»,  яка не містить
посилань на будь-які постанови слідчого,
судові рішення у кримінальних справах тощо. До того ж
кримінально-процесуальні документи,  на
які посилається апелянт: постанова слідчого прокуратури Деснянського району
м.  Києва від 14 листопада 2005
року,  вирок Апеляційного суду м.  Києва від 23.06.2006 року та ухвала колегії
суддів Судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від
31.10.2006 року не могли бути підставою інформації,  яка наведена в спірній програмі «Закрита
зона. Смерть за флот»,  бо побачили світ
тільки після виходу в ефір цієї програми.

З огляду
на те,  що відповідачі не надали
будь-яких доказів,  а матеріали перевірки
викладених в програмі фактів відсутні,
не можуть бути визнані обгрунтованими доводи скарг про те,  що суд не досліджував питання добросовісності
журналістів,  не з'ясував,  що журналісти діяли добросовісно і
здійснювали перевірку наведеної в програмі інформації,  і тому не застосував положення ч.6 ст. 17
Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний
захист журналістів».

2-

Зокрема,  твердження апелянта,  що рішенням суду визнана недостовірною
інформація,  яку журналісти взяли з книги
„ОСОБА_3. Морской флот
Украины: Курс на возрождение. -К.:
Логос,  2005. -205 с",  також не може бути визнане як обґрунтоване підтвердження
добросовісності авторів програми тому,
що це суперечить фактичним обставинам,
змісту спірної телепередачі та положенням діючого законодавства.

Відповідно
до положень ч.1 ст. 8,  ч.1 ст. 9
Конституції України,  якими затверджено
верховенство права і те,  що чинні
міжнародні договори,  згода на
обов'язковість яких надана Верховною Радою України,  є частиною національного законодавства
України,  Закону України „Про приєднання
України до Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів
(Паризького акта від 24 липня 1971 року,
зміненого 2 жовтня 1979 року)" від 31 травня 1995 року,  п.п.1, 3
ст. 10 Бернська конвенція про охорону літературних і художніх творів
(Паризький акт від 24 липня 1971 року),
допускаються цитати з твору,  який
вже було правомірно зроблено досяжним для загального відома,  при умові дотримання добрих звичаїв. При використанні
творів в такий спосіб вказується джерело і ім'я автора.

В
програмі «Закрита зона. Смерть за флот» не було посилань на книгу „ОСОБА_3. Морской флот Украины: Курс на
возрождение. -К.: Логос,  2005. -205 с".

Згідно зі  ст.  ст.
1,  21 Закону України „Про
авторське право і суміжні права",
без згоди автора,  але з
обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення,  допускається використання цитат (порівняно
коротких уривків) з опублікованих творів.

При
огляді в суді апеляційної інстанції примірника зазначеної книги,  наданої представником відповідачів,  встановлено,
що книга „ОСОБА_3. Морской
флот Украины: Курс на возрождение.
-К.: Логос,  2005. -205 с. " підписана до
друку тільки 10 листопада 2005 року,
тобто на момент виходу в світ спірної телепрограми цей твір ще не було
опубліковано.

Відповідачі
не надали доказів того,  що з боку
авторів телепрограми,  в цьому
випадку,  мало місце порушення
авторського права,  і що таке порушення
було підставою для судового захисту,
результатом якого є судове рішення,
де,  відповідно до положень
п.„в" ч1  ст. 50 Закону України „Про
авторське право і суміжні права",
застосування цитат з книги „ОСОБА_3. Морской флот Украины: Курс на возрождение. -К.: Логос,  2005. -205 с. " визнано плагіатом з боку авторів спірної
телепрограми,  тобто оприлюдненням,  повністю або частково,  чужого твору під іменем особи,  яка не є автором цього твору.

А
тому,  за таких обставин,  враховуючи положення  ст.
ст. 7, 8, 11, 21 Закону України „Про авторське право і суміжні права",  про презумпцію авторства і те,  що авторське право на твір виникає внаслідок
факту його створення,  а цитування
можливе тільки з опублікованих творів,
приймаючи до уваги,  що авторське
право на телепрограму «Закрита зона. Смерть за флот» виникло внаслідок самого
факту її створення і значно раніше ніж вийшла в світ зазначена книга,  суд не мав підстав заперечувати авторство
відповідачів на вказану в телепрограмі інформацію без відповідного судового
рішення відносно авторства,  а також
вважати,  що посилання в книзі на
аналогічне,  не є цитуванням спірної
телепередачі.

З огляду
на наведене суд першої інстанції не мав підстав застосувати рішення
Європейського суду,  якими підтверджено
принцип  ст. 10 Конвенція про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
яка захищає право журналістів повідомляти інформацію,  тільки в тому випадку,  коли вони викладають її правдиво,  спираючись на точні факти і надають
достовірну і точну інформацію відповідно до вимог журналістської етики.

Доводи
апеляцій про те,  що суд не дав
можливості відповідачам прибути на засідання та надати свої докази і
довести,  відповідно до положень ч.3  ст. 277 Цивільного кодексу України,  що інформація,  поширена про позивача,  не є недостовірною,  та про те,
що проведення розгляду справи в Маріуполі унеможливило явку
відповідачів,  бо вони були зайняті
розглядом інших судових справ,  а
відповідач ОСОБА_1,  який входив у першу
десятку виборчого блоку - мегаблоку «Наша Україна - Народна самооборона» був
зайнятий у виборчому процесі,  колегія
суддів не приймає до уваги тому,
що,  як вбачається з матеріалів

справи,  розгляд справи зайняв доволі тривалий час -
позов подано до суду у листопаді 2005 року (т.2 а.с. 1, 62),  а рішення постановлено 04 червня 2007 року.
Відповідачі належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи (т.4
а.с. 183-188,  т.5 а.с. 8, 10, 12,
13),  у тому числі і через засоби масової
інформації,  зокрема через газету
„Урядовий кур'єр" від 24 квітня 2007 року НОМЕР_1,  сторінка 14,
і від 26 травня 2007 року НОМЕР_2,
сторінка 12 (т.5 а.с.  114,  153),
відповідачі мали можливість направити до суду таких представників,  які були б зайняті саме цим судовим
процесом,  а,  відповідно до ч.4  ст. 16 Закону України «Про вибори народних
депутатів України»,  п. 2 Указу
Президента України «Про призначення позачергових виборів до Верховної Ради
України у зв'язку з неповноважністю Верховної Ради України та достроковим
припиненням її повноважень» від 5 червня 2007 року №497/2007,  виборчий процес в Україні розпочався 2 серпня
2007 року,  тобто вже після ухвалення
рішення.

Посилання в апеляціях на те,  що
позов було розглянуто з порушенням правил підсудності,  а саме не за місцем знаходження більшості
відповідачів колегія суддів визнає необгрунтованими з тих підстав,  що позов подано до Жовтневого районного суду
М. Маріуполя Донецької області,  тобто за
місцем проживання одного з відповідачів - ОСОБА_11  (т.З а.с. З-10),  що не суперечить вимогам ч. 1 ст.  109 ЦПК України,  відповідно до якої позови до фізичної особи
пред'являються в суд за місцем її проживання,
та вимогам ч.1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів,  які проживають або знаходяться в різних
місцях,  пред'являються за місцем
проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

На
момент відмови позивача від позовних вимог до ОСОБА_11  та ОСОБА_12 (27 березня 2007 року) та
прийняття цієї відмови судом (18 травня 2007 року) справа вже слухалась судом
по суті і законних підстав,  передбачених
п.п.1-4ч.1 ст. И6 ЦПК України,  для
передачі справи за місцем проживання або місцем знаходженням інших відповідачів
суд не мав весь час з моменту надходження позову до суду і до ухвалення
рішення,  (т.5 а.с. 1-3, 20, 111)

Тому не
можна погодитись з посиланням апелянтів на п.2 ч.1 ст. 116 ЦПК України та на
п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами
процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції»
від 21.12.1990 року № 9,  оскільки заяву
було прийнято без порушення правил підсудності,
а тому після відкриття провадження у справі і до початку судового
розгляду порушення правил підсудності ніяк не могло бути з'ясованим.  В той же час в п.4 вказаної Постанови
наведено посилання на  ст.  ст.
132, 133 ЦПК України (в редакції 1963 року),  який втратив чинність з 01 вересня 2005
року,  тобто до подання позовної
заяви,  яка є предметом розгляду у даній
справі,  а чинний ЦПК України не містить
аналогічних положень,  які б дозволяли
суду передавати справу,  що розглядається
судом,  на розгляд іншого суду,  а навпаки,
відповідно до вимог ч.4  ст. 116
ЦПК України,  забороняє передавати до
іншого суду справи,  які розглядаються
судом.

Крім
того,  з матеріалів справи
вбачається,  що питання підсудності цієї
справи було предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанцій.
Так,  ухвалою судді Жовтневого районного
суду м.  Маріуполя від 09 березня 2006
року відкрито провадження по цій справі,
а ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя 31 березня 2006 року
клопотання відповідача ОСОБА_11 про передачу справи за підсудністю на розгляд
іншому суду залишене без задоволення.

На
зазначені ухвали ОСОБА_11  подано
апеляції з мотивів недотримання підсудності,
які розглянуто і ухвалами Апеляційного суду Донецької області від 04 травня
2006 року апеляцію на ухвалу Жовтневого районного суду м.  Маріуполя від 31 березня 2006 року залишено
без розгляду,  а апеляцію на ухвалу судді
цього ж суду від 09 березня 2006 року відхилено. (т.З а.с.  175, 176)

Ухвалою
Верховного Суду України від 21 листопада 2006 року касаційну скаргу ОСОБА_12 з
того ж привода відхилено,  ухвали Жовтневого районного суду м.  Маріуполя від 09 березня 2006 року,  судді цього ж суду від 31 березня 2006 року
та ухвали апеляційного суду Донецької області від 04 травня 2006 року залишено
без змін.(т.4 а.с. 172)

Доводи апеляції про
те,  що інформація,  що визнана судом недостовірною і не
досліджувалася судом на предмет наявності оціночних суджень і,  що суд не розглядав можливість застосування
ч.1  ст. 47-1 Закону України «Про
інформацію» колегією судців не приймається до уваги тому,  що наведені в програмі висловлювання не є
оціночними судженнями,  а є твердженнями,  що вказують на конкретні фактичні дані.

Посилання апелянтів на те,  що суд
встановив відшкодування моральної шкоди позивачу грошима та в інший
спосіб,  поклавши на відповідача ТОВ
"Телерадіокомпанія «Експрес-Інформ» обов'язок захистити немайнові права
позивача шляхом спростування інформації і зобов'язавши висловити вибачення
перед позивачем,  колегія суддів не
приймає до уваги тому,  що відповідно
до  ст. 32 Конституції України кожному
гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію,  а також право на відшкодування моральної
шкоди,  завданої поширенням такої
недостовірної інформації,  а з
розяснень,  наведених в п.п. 8, 11, 17
постанові Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами
законодавства,  що регулює захист честі,  гідності і ділової репутації громадян та
організацій" від 28.09.90 року №7 (із змінами,  внесеними згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України №3 від 04.06.93 року,
№4 від 31.03.95 року,  №14 від
25.12.96 року,  №12 від 03.12.97 року,  випливає,
що за загальним правилом відомості,
що порочать особу,  повинні
спростовуватись у спосіб найбільш близький до способу їх поширення,  а тому спростування інформації шляхом
проголошення вступної та резолютивної частини рішення,  яким поширену інформацію визнано
недостовірною,  і вибачення за поширення
такої інформації є спосіб спростування,
а не відшкодування моральної шкоди в інший спосіб.

Доводи
апеляції,  що незважаючи на те,  що відповідно до рішення суду поширювачем
інформації є ТОВ „Телерадіокомпанія „Експрес-Інформ" і підстав для
покладення обов'язку по спростуванню недостовірної інформації на ТОВ „Телерадіокомпанія
„НБМ" суд не вбачав,  з ТОВ
„Телерадіокомпанія „НБМ",  в
порушення ч.2 ст. 47 Закону України „Про інформацію",   ст.
ст. 23ч.2п.3,  1167 ЦК України суд
стягнув відшкодування моральної шкоди,
застосувавши матеріальний закон,
який не поширюється на правовідносини між позивачем і ТОВ
„Телерадіокомпанія „НБМ",  колегія
суддів не вважає обґрунтованими тому,  що
моральна шкода позивачу завдана з вини авторів програми „Закрита Зона. Смерть
за Флот" ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  а
також відповідачів ТОВ „Телерадіокомпанія „Експрес-Інформ" та ПП ТОВ
„Радіокомпанія „НБМ",  яким належать
авторські права на цю програму і з вини яких недостовірна інформація була
розповсюджена.

Рішення
суду по справі у відповідності до чинного процесуального законодавства не могло
бути заочним тому,  що відповідно до ч.
2  ст.
224 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний
розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
В той же час відповідачі ОСОБА_11  та
ОСОБА_12 були присутні в судових засіданнях. Отже,  доводи апеляцій в цій частині не є
обґрунтованими.

Не можна
прийняти до уваги і доводи скаржника,  що
дії суду унеможливили для ТОВ ТРК «Експрес-інформ» подання заяви про перегляд
заочного рішення,  оскільки з матеріалів
справи вбачається,  що така заява
подавалась і була розглянута судом. (т.5 а.с. 225-230 т.6 а.с. 17-20)

Приходячи
до вказаних висновків,  колегія суддів не
може прийняти до уваги,  як
безпідставні,  доводи представників
відповідачів на обґрунтування апеляційної скарги про те,  що суд першої інстанції дав невірну оцінку
дослідженим доказам.

Доводи
апеляційних скарг на кшталт тих,  що
позивач не довів наявність своєї позитивної ділової репутації,  про недоцільність розгляду справи «в
курортному містечку в розпал курортного сезону»,  про наявність квитків у залізничних касах 24
липня 2007 року і їх вартість не заслуговують на увагу як такі,  що не мають правового значення,  тому,
що відповідно до чинного законодавства,
саме відповідач повинен довести,
що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача
покладається обов'язок довести лише факт

поширення
відомостей,  які його ганьблять,  особою,
до якої пред'явлено позов. Наявність квитків в залізничних касах 24
липня 2007 року та розпал курортного сезону в курортному містечку ніяк не могла
вплинути на законність рішення постановленого 04 червня 2007 року.

Інші
доводи апеляцій також не спростовують правильність прийнятого по справі
рішення,  оскільки виходять за межі
предмету спору і заявлених вимог.

При
таких обставинах колегія суддів не знаходить підстав для задоволення
апеляційних скарг представників відповідачів,
а тому рішення суду першої інстанції,
як таке,  що постановлено з
додержанням норм матеріального і процесуального права,  на підставі
ст. 308 ЦПК України,  підлягає
залишенню без зміни.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України,  колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги   представника  Підприємства
з   іноземними                       інвестиціями

Товариства
з обмеженою відповідальністю „Телерадіокомпанія „НБМ" Грабежова Олексія
Бммануїловича та представника Товариства з обмеженою відповідальністю
„Телерадіокомпанія „Експрес-інформ" Макеєва Артема Ігоревича відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2007
року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом
двох місяців з моменту набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Верховного Суду України.