Справа
№ 22ц-6982007 р.
1-й інстанції:  Василенко Ю.Л.
Доповідач:   Редька А.Г.
УХВАЛА

ІМ'ЯМ   УКРАЇНИ

26 квітня 2007 року                                             місто
Чернігів

Апеляційний    суд
Чернігівської області у складі:

головуючого
- судді Євстафієва О.К., суддів - Лакізи Г.П., Редьки А.Г.,

при
секретарі - Рябчук С.В.,

за участі: боржника ОСОБА_1 та його представника адвоката
ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні
суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Талалаївського
районного суду Чернігівської області від 2 березня 2007 року у справі за
скаргою ОСОБА_1 про оскарження дій державної виконавчої служби Талалаївського
району по визначенню заборгованості по аліментам,

встановив:

Ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської
області від 2 березня 2007 року відмовлено у задоволенні скарги боржника
ОСОБА_1 на дії посадових осіб Талалаївського відділу державної виконавчої
служби, щодо визначення розміру заборгованості по аліментах, що стягуються з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
14 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового
мінімуму, починаючи з 6 листопада 2006 року і до досягнення дитиною повноліття
відповідно до рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 1
грудня 2006 року.

2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену
ухвалу суду та задовольнити його скаргу про неправильне визначення
заборгованості по аліментам державним виконавцем та начальником державної
виконавчої служби, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам
справи та на порушення судом норм матеріального закону, оскільки аліменти він
сплачує відповідно до закону та рішення суду у повному обсязі і не може бути
заборгованості по сплаті аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового
розгляду справи, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена.

Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив надані
сторонами документи, перевірив доводи та заперечення сторін і висновок суду, що
державним виконавцем правильно розраховано заборгованість по аліментам,
грунтується на матеріалах справи та законі.

За матеріалами справи встановлено, що постановою
державного виконавця державної виконавчої служби у Талалаївському районі
Єдемченка В.В. від 12 грудня 2006 року відкрито виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 14 частини усіх видів доходів щомісяця, але не менше
30% прожиткового мінімуму, починаючи з 6 листопада 2006 року і до досягнення
дитиною повноліття відповідно до рішення Талалаївського районного суду
Чернігівської області від 1 грудня 2006 року та визначена заборгованість по
аліментам за період з 6 листопада 2006 року до 1 січня 2007 року у розмірі
2390,24 грн з доходу платника аліментів ОСОБА_1, суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи, платника єдиного податку, на підставі документів про
доходи наданих податковими органами та з врахуванням фактично сплачених за цей
період аліментів.

Посилання ОСОБА_1, що державний виконавець не врахував
фактичні витрати на підприємницьку діяльність, а розрахунок за умовними
показниками не відображає його реального чистого доходу, крім того, державним
виконавцем та судом неправильно були застосовані нормативні акти, що були
видані уповноваженими органами ще до Указу Президента України від 3 липня 1998
року № 72798 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" безпідставні.

Відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються
при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших
осіб, затверджених Постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146(у ред.
Постанови КМУ від 1.08.2006 р. № 1074), утримання аліментів провадиться з усіх
видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за
роботою за сумісництвом, у тому числі з доходів від підприємницької діяльності,   селянських(фермерських)   господарств,   кооперативів,   об'єднань

3

громадян, а також доходів, що
припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного
господарства(п.1  пп.16), і утримання
аліментів провадиться з  суми заробітку(доходу)
після утримання з  цього
заробітку(доходу) податків(п.13).

Відповідно до
ст.9.12.1 Закону "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування
доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення
юридичної особи, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним
законодавством, зокрема, розділом IV Декрету КМУ від
26 грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян",
який відповідно до ст.22.10 Закону "Про податок з доходів фізичних
осіб" застосовується з врахуванням положень ст.9.12 цього Закону та діє до
набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності, Указом Президента України від 3 липня
1998 року № 72798 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", якими передбачено, що фізичні особи, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи мають право
самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиними податком шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного податку, форма та порядок видачі якого
встановлюється Державною податковою адміністрацією України.

Статтею 13
декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" передбачено, що для
визначення чистого доходу суб'єкта підприємницької діяльності витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням доходу, повинні бути документально
підтверджені, а якщо ці витрати не можуть бути документально підтверджені, то
вони враховуються за нормами, визначеними Головною державною податковою
інспекцією України (Державною податковою адміністрацією України).

Ці норми
визначені Наказом Головної Державної податкової інспекції України від 21 квітня
1993 року № 12 "Про затвердження інструкції про прибутковий податок з
громадян" ( у ред. Наказу
Державної податкової адміністрації України від 16 липня 2003 року № 352, яким
затверджено інструкцію про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, що набув чинності з 1 січня 2004 року) і становить
25% від валового доходу.

Заборгованість по аліментам за період з 6 листопада 2006
року до 1 січня 2007 року у розмірі 2390,24 грн державним виконавцем
розрахована з доходу платника аліментів, суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи, платника єдиного податку, на підставі документів про
доходи наданих податковими органами та з врахуванням фактично сплачених за цей
період аліментів. З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1
державним виконавцем належним чином було запропоновано надати достовірні
відомості про доходи, однак ОСОБА_1 належних документів про витрати
безпосередньо пов'язаних з підприємницькою діяльністю не надав і за таких

4

обставин    державний
виконавець    обґрунтовано    застосував    встановлені податковими органами норми
витрат при розрахунку заборгованості аліментів за зазначений період.

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що державним виконавцем розрахунок заборгованості
виконано відповідно до вимог чинного законодавства, і обґрунтовано відмови
ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії державного виконавця, а доводи апеляційної
скарги не дають підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.307,308,314,315,319 Цивільного
процесуального кодексу України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області від 2 березня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців після
проголошення.