Справа №22   Ц  2816/2007
Головуючий у 1 інстанції Іванова І.В.
Категорія 01, 44                             Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада
2007 року колегія суддів судової палати в цивільних справа Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого      Назарчука Р.А.,

суддів                 Березовенко Р.В., Оношко Г.М.

при
секретарі       Колесник Н.І.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 11 червня 2007 року та за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду від 24 липня
2007 року про часткове задоволення заяви про забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради, третя особа
- ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання рішення виконкому Петропавлівсько
-Борщагівської сільської ради № 206 від 28 жовтня 1994 року незаконним,
визнання наказу радгоспу "Совки" № 193 від 28 червня 1998 року
незаконним, визнання права постійного землекористування земельною ділянкою, та
за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради про
визнання рішень виконкому Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради № 206
від 28 жовтня 1994 року незаконним, визнання наказу радгоспу "Совки"
№ 193 від 28 червня 1998 року незаконним, визнання права постійного
землекористування земельною ділянкою.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2000
року ОСОБА_1. звернулася до суду з названим позовом, який обґрунтовувала тим,
що в 2000 році вона дізналась про прийняття виконкомом
Петропавлівсько-Борщагівсько'і сільської ради рішення № 206 від 28.10.1994 p., згідно якого
земельна ділянка площею 0,07 га дозакріплена за ОСОБА_5. - співвласником
АДРЕСА_1. Вважала, що ОСОБА_5. є не самостійним землекористувачем, а лише
співкористувачем земельної ділянки та під час винесення рішення Петропавлівсько-Борщагівською
сільською радою не отримав згоди інших співвласників будинку, не погоджені межі
землекористування, що порушує права та інтереси інших землекористувачів -
співвласників будинку, зокрема, позивача, а тому просила визнати незаконним
рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 206 від
28.10.1994 p., a також визнати за нею право постійного землекористування
земельною ділянкою площею 0,07 га
у відповідності до розмірів частин права власності на житловий будинок.

В судовому
засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив суд визнати
незаконним рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 206
від 28.10.1994 р. про дозакріплення за ОСОБА_5. присадибної земельної ділянки
площею 655м, яка знаходилась в користуванні позивача, визнати незаконним наказ
радгоспу "Совки" № 193 від 28.06.1988 р. про дозакріплення за
ОСОБА_5. 0,07 га землі, оскільки на підставі цього наказу було змінено характер
землекористування, а також визнати право постійного землекористування
присадибною земельною ділянкою площею 0,20 га за власниками будинку по АДРЕСА_1

Третя особа, яка
заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1. в жовтні 2006 р.
звернувся до суду з позовом до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради про
визнання рішення виконкому сільської ради № 206 від 28.10.1994 р. незаконним та
скасування його, визнання наказу радгоспу "Совки" № 193 від
28.06.1988 р. незаконним та скасування його, визнання права постійного
землекористування земельною ділянкою. Вимоги мотивував тим, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2005 р.
свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видано ОСОБА_5.
15.08.1987 p.,
визнано недійсним, а тому він не являється власником АДРЕСА_1, вважаючи, що
земля в постійне користування ОСОБА_5. була надана сільською радою за рахунок
присадибної земельної ділянки співвласників АДРЕСА_1 - ОСОБА_1., ОСОБА_4. та
ОСОБА_6., тому просив, як спадкоємець після смерті ОСОБА_6., визнати незаконним
та скасувати рішення виконкому Петропавловсько-Борщагівської сільської ради №
206 від 28.10.1994 p., визнати незаконним та скасувати наказ радгоспу
"Совки" № 193 від 28.06.1988 p.,
визнати право постійного землекористування присадибною земельною ділянкою за
АДРЕСА_1 загальною площею 0,22 га, якою вони користуються, за ОСОБА_1. та
ОСОБА_1., як спадкоємцем ОСОБА_6., в межах сумісного землекористування з
будинковолодіннями ОСОБА_7та ОСОБА_8.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2007 року
позов було задоволено частково. Визнанно рішення виконкому Петропавлівсько -
Борщагівської сільської ради № 206 від 28 жовтня 1994 року незаконним. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись
з рішенням суду позивачка та третя особа - ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в
якій просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну
скаргу обгрунтували невідповідністю висновків суду фактичним обставинам,
порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Крім того, 24
липня 2007 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської
області було частково задоволено заяву ОСОБА_1. про забезпечення позову.
Заборонено Петропавлівсько - Борщагівській сільській раді Києво-Святошинського
району Київської області приймати будь-які рішення стосовно спірної присадибної
земельної ділянки площею 0,22 га
в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись
з ухвалою суду ОСОБА_3. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу
суду та передати питання на новий розгляд, оскільки вказана ухвала постановлена
з порушенням процесуального права, так як заборона стосується його приватної
земельної ділянки, його особисто не було залучено до розгляду зазначеного
питання, крім того ухвала постановлена вже після розгляду справи, що взагалі
непередбачено законом.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів підстав для
задоволення апеляційної скарги позивачки та третьої особи -ОСОБА_1 на рішення
суду не встановила. Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3. на ухвалу судді підлягає задоволенню частково.

Судом першої
інстанції встановлено, що 22.03.1939р. між ОСОБА_9. та ОСОБА_10. укладено
договір купівлі-продажу домобудівель, згідно якого ОСОБА_9. продав ОСОБА_10.
право на половину домобудівлі, що знаходиться в с.П.П.Борщагівка Київського
району і складається з хати дерев'яної розміром дванадцять метрів довжини і
шість метрів ширини під залізним дахом, розташованої на дільниці садибної землі
мірою п'ятдесят сотих гектара, яка не входить до масиву колгоспних земель, в
таких межах: з фронту - з вулицею, увійшовши до двору з правої сторони з оселею
ОСОБА_7, з лівої сторони - з оселею ОСОБА_11, і назад з оселею ОСОБА_12. Даний
договір 22.03.1939 р. був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої
Київської міської нотаріальної контори та 24.03.1939 р. залишився в
П.П.Борщагівській сільській раді.

05.02.1940р. між
ОСОБА_9. та ОСОБА_10. укладено договір про порядок користування домобудівлею,
частину якої ОСОБА_10. придбав у ОСОБА_9. згідно вищезазначеного договору
купівлі-продажу. Пунктом 4 даного договору визначено, що дільницею землі під
огород та садові насадження сторони договору мають користуватися кожний тою
частиною, яка прилягає до частини хати, що є в користуванні кожного з них.

Крім того,
07.05.1940 р. між ОСОБА_9. та ОСОБА_10. укладено договір купівлі-продажу права
в домоволодінні, який нотаріально посвідчений 07.05.1940 р. державним
нотаріусом Четвертої Київської міської нотаріальної контори та 08.05.1940 р.
зареєстрований в П.П.Борщагівській сільській раді, у відповідності до умов
якого ОСОБА_9. з належного йому права на половину в домоволодінні, що
знаходиться в с.П.П.Борщагівка Київського району, продав ОСОБА_10. право на
одну третю частину його, тобто право на одну шосту частину в цілому
домоволодінні. В п.2 вищенаведеного договору зазначено, що домоволодіння в
цілому складається з хати дерев'яної під залізним дахом, розташованої на
дільниці садибної землі мірою 0,50 га,
в таких межах: з фронту - з вулицею, увійшовши до двору з правої сторони з
оселею ОСОБА_7, з лівої сторони - з оселею ОСОБА_11, і назад з оселею ОСОБА_12.

Судом першої
інстанції також встановлено, що 02.04.1946 р. між ОСОБА_10., з однієї сторони,
ОСОБА_4., ОСОБА_14., ОСОБА_6., з другої сторони, укладено договір дарування
права на дві третіх частини в домоволодінні, що був 02.04.1946 р. нотаріально
посвідчений нотаріусом Київської державної нотаріальної контори та 30.04.1946
р. зареєстрований в П.П.Борщагівській сільській раді, у відповідності до п.1
якого, ОСОБА_10. подарував своїм дочкам ОСОБА_6. та ОСОБА_14. та синові
ОСОБА_4. належне йому право на 2/3 частини в домоволодінні, яке знаходиться в
с.П.П.Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. В пункті 2 вищенаведеного
договору зазначено, що це домоволодіння складається в цілому з будинку
дерев'яного одноповерхового, критого залізом, на три кімнати з кухнею і сіньми,
погреба і сараю дерев'яного, розташованих на дільниці садибної землі мірою 0,50
га, в таких межах:
з фронту -Середня вулиця, праворуч, увійшовши у двір - садиба ОСОБА_7, ліворуч
- садиба ОСОБА_15, а з тилу -садиба ОСОБА_12. В п.4 даного договору зазначено,
що погребом, сараєм (що побудував ОСОБА_10.) та дільницею присадибної землі,
мірою 0,25 га, з насадженнями на ній обдаровані повинні користуватися спільно.

Крім того,
рішенням Києво-Святошинського районного суду від 7 жовтня 2005 року
встановлений факт проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_16. та ОСОБА_17.

15.08.1987р.
ОСОБА_5. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок
за адресою: АДРЕСА_1, в якому зазначено, що житловий будинок належав померлій
ОСОБА_18. на підставі довідки, виданої виконкомом П.П.Борщагівської сільської
ради 12.08.1987 року за №1885.

Рішенням
Києво-Святошинського районного суду від 7 жовтня 2005 року визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_5. 15.08.1987 р.
Першою Київською державною нотаріальною конторою.

У відповідності
до ст.20 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1970 p., яка
була чинною до 1991 р.) право землекористування громадян, які проживають в
сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно листа
Агрокомбінату «Пуща-Водиця» № 219 від 02.07.2001 р. архів за період з 1948 р.
по 1988 р. не зберігся і кадастрові книги відсутні.

У відповідності
до виписки з погосподарських книг П.П.Борщагівської сільської ради по
домоволодінню по вул.Б.Хмельницького, 30-32 з 1971 р. по 2000 р. за ОСОБА_1
була закріплена земельна ділянка розміром 0,06 га; за ОСОБА_18., ОСОБА_19.,
ОСОБА_5. в 1986-1990 p.p. - 0,07 га, за ОСОБА_5. в
1991-1995 p.p. - 0,135 га.

У відповідності
до наказу по радгоспу «Совки» Києво-Святошинського РАПО № 183 від 28.06.1988 р.
за ОСОБА_5. закріплено 0,07 га землі в с.П.П.Борщагівка по АДРЕСА_1, біля 1/2
частини будинку, який він отримав у спадщину від бабусі ОСОБА_18.

Згідно рішення
виконавчого комітету П.П.Борщагівської сільської ради № 206 від 28.10.1994 р.
«Про дозакріплення земельної ділянки за ОСОБА_5., АДРЕСА_1» вирішено
дозакріпити за ОСОБА_5. земельну ділянку розміром 655 м2, рахувати за ним по
погосподарських книгах сільської ради земельну ділянку розміром 1 355 м2,   тобто 0,14 га, оскільки згідно акту,
складеного землевпорядником сільської ради 24.10.1994 р. ОСОБА_5. користується
земельною ділянкою розміром 1 355 м2, можливість дозакріплення вказаної
земельної ділянки є.

В рішенні
виконавчого комітету П.П.Борщагівської сільської ради № 295 від 30.06.2000 р.
«Про відміну рішення виконкому № 206 від 28.10.1994 р.» зазначено, що у
відповідності до ст.ст.9, 19, 37 Земельного кодексу України за заявою ОСОБА_5.
рішенням виконкому П.П.Борщагівської сільської ради за № 206 від 28.10.1994 р.
ОСОБА_5. надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,065 га ріллі
за рахунок земель запасу сільської ради, за відсутності добровільної відмови
ОСОБА_5. від земельної ділянки площею 0,065 га по АДРЕСА_1 вирішено відмовити
ОСОБА_1. в відміні рішення виконкому П.П.Борщагівської сільської ради № 206 від
28.10.1994 р. та перерозподілі земельної ділянки площею 0,065 га, яка числиться
за домоволодінням по АДРЕСА_1.

Суд першої
інстанції правомірно вважав, що в даному випадку, оскаржуваним рішенням
виконкому П.П.Борщагівської сільської ради № 206 від 28.10.1994 р. «Про
дозакріплення земельної ділянки за ОСОБА_5., с.П.П.Борщагівка, АДРЕСА_1» були
порушенні права позивачки ОСОБА_1., оскільки судом встановлено, що можливість
дозакріплення земельної ділянки за ОСОБА_5 виконкомом не перевірялась, про що
свідчить звернення у 2000 році позивачки ОСОБА_1. через свого представника з
заявою до виконкому сільської ради про порушення оскаржуваним рішення виконкому
її законних прав та інтересів, як співвласника будинку.

Крім того, зі
змісту рішення виконкому П.П.Борщагівської сільської ради № 295 від
30.06.2000р. «Про відміну рішення виконкому №206 від 28.10.1994 року»
вбачається, що ОСОБА_5. надано в постійне користування земельну ділянку площею
0,065 га ріллі за рахунок земель запасу сільської ради, що на думку суду не
відповідає дійсності, оскільки як видно з матеріалів справи дозакріплення
земельної ділянки за ОСОБА_5. проводилось за рахунок присадибної землі біля
будинковолодіння №30-32, без залучення суміжних землекористувачів, а саме
позивачки ОСОБА_1. та інших співвласників будинку, при тому, що порядок
користування земельною ділянкою був визначений у вищезазначеному договорі
дарування 02.04.1946 p., а тому суд вірно вважав, що оскаржуване позивачкою
рішення виконкому №206 від 28.10.1994 року підлягає скасуванню, оскільки
прийняте з порушенням норм земельного законодавства.

Також вірно суд
першої інстанції вважав, що доводи представника відповідача сільської ради про
те, що позивачка пропустила строк позовної давності на дану вимогу, уваги не
заслуговують, оскільки згідно ст. 257 ЦК

України (
аналогічної ст. 71 ЦК України в
редакції 1963 р.) загальний строк позовної давності для звернення до суду
встановлений три роки.

У відповідності
зі ст. 261 ЦК України
( аналогічної ст. 76 ЦК України
в редакції 1963 р.) початок строку позовної давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Судом
установлено, що про існування оскаржуваного рішення виконкому №206 від
28.10.1994 року, позивачка ОСОБА_1. довідалася тільки в 2000 році, тому з цього
моменту у неї і виникло право на звернення до суду.

Таким чином, суд
першої інстанції вірно вважав, що позивачка щодо оскарження рішення виконкому
№206 від 28.10.1994 року звернулася в суд за захистом свого права в межах
установлених законом строків позовної давності.

Що стосується
інших вимог позивачки ОСОБА_1. та вимог третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги ОСОБА_1. то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони не
підлягають задоволенню з наведених у рішенні підстав.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують і посилання на обставини, які
б свідчили про незаконність ухваленого рішення не містять.

За таких
обставин, колегія суддів визнає рішення таким, що ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачає.

Одночасно
колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала судді Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24 липня 2007 року про часткове задоволеня
заяви ОСОБА_1. про забезпечення позову підлягає скасуваню, а сама заява повинна
бути залишена без розгляду, оскільки відповідно до статті 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи,
якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення суду.

Згідно статті 72
ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням
строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення
процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи,
що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво -
Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2007 року
залишити без змін.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Києво -
Святошинського районного суду від 24 липня 2007 року про часткове задоволення
заяви про забезпечення позову скасувати.

Заяву ОСОБА_1
від 24 липня 2007 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і протягом двох місяців з дня набрання
законної сили може бути оскаржена до Верховного Суду України.