Справа № 22ц-1549 2007року                              Головуючий у 1 -й інстанції Письменний О. А.
категорія 39,40                                                                               Доповідач М.М. Суржик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 вересня 2007 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської

області в складі:

Головуючого :
судці Кіселика С А, суддів : Франко В.А., Суржика М.М., при секретарі
Ткач І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою Кіровоградського
обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на рішення Ленінського районного суду
М.Кіровограда від 29 травня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2006 року до суду з позовом до Кіровоградської обласної державної адміністрації (далі Адміністрація), Кіровоградського
обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі
Фонд) про поновлення на посаді Голови Фонду, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по зарплаті та
відпускних звернувся ОСОБА_1.

В лютому 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Адміністрації та
Фонду про поновлення на посаді заступника голови
Фонду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, заборгованості по зарплаті, відпускних та моральної шкоди.

Рішенням суду позов було задоволено частково, визнано незаконним Наказ №34
від 01 вересня 2006 року про звільнення
ОСОБА_1з посади заступника Голови Фонду, поновлено
його на цій посаді, стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9534грн., 200грн.
у відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що висновки суду
не відповідають фактичним обставинам справи, при
постановлены рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права..
Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи
колегія суддів дійшла висновку, що апеляція
підлягає задоволенню частково.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених
доказів правильно встановлено,  в період
2004-2006 років позивач обіймав посаду Голови Кіровоградського обласного фонду підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі. Розпорядженням Голови Адміністрації від 04 листопада 2005
року позивача було звільнено з посади Голови Фонду. 07 лютого 2006 року
зазначене Розпорядження визнано таким, що втратило чинність і
позивача Розпорядженням від 07 лютого 2006 року за №61 було переведено на посаду заступника Голови Фонду. В період з 25 квітня
2006 року по 07 липня 2006 року
Контрольно-ревізійним управлінням в Кіровоградській області було перевірено фінансову діяльність Фонду і були виявлені
порушення фінансово-господарської дисципліни. Наказом
Голови Фонду №34 від 01 серпня 2006 року позивача

2

було звільнено з посади заступника
Голови Фонду з 11 серпня 2006 року на підставі п.2 ст.41 КЗпП
України за втратою довір*я (далі Наказ).

Перевіривши доводи апеляції колегія суддів дійшла переконання, що висновки
суду 1-ої інстанції стосовно незаконності
звільнення позивача є правильними і не спростовуються доводами,
викладеними апелянтом.

Однак колегія суддів не погоджується з твердженням суду 1-ої інстанції
стосовно того, що при звільненні позивача не
було згоди профспілкового комітету, оскільки, як встановлено апеляційним судом, така первинна організація в Фонді відсутня.

Колегія суддів також вважає, що при винесенні Наказу Фондом було порушено вимоги ст.. 149 КЗпП
України.

Поряд з цим, колегія судців встановила неповне з*ясування судом 1-ої
інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права, що
відповідно до вимог п.п. 1,4 ч. 1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення
суд вирішує такі питання, - чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

4.1 ст.233 КЗпП України передбачено, що у справах про звільнення працівник
може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи
міськрайонного суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 03 серпня 2006 року звернувся до
суду з позовом до Адміністрації, Фонду про поновлення на посаді Голови Фонду,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, заборгованості по зарплаті та відпускних (а.с.5). Ці вимоги він підтримував, неодноразово
уточнюючи свої позовні вимоги (а.с. 65,92).

29 листопада 2006 року позивач звернувся до суду з заявою про ознайомлення
з матеріалами справи. Клопотання позивача було судом задоволено, і в цей же
день він був за участю адвоката ознайомлений з
матеріалами справи, в тому числі і з Наказом про звільнення з посади заступника Голови Фонду (а.с.86), про що мається
особистий підпис позивача та його адвоката.

01 лютого 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до Адміністрації,
Фонду про скасування Наказу про звільнення
його з посади заступника Голови Фонду та поновлення на посаді заступника Голови
Фонду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди.

В апеляційному суді позивач пояснив, що з Наказом про звільнення з посади заступника Голови Фонду він ознайомлений не був, в період
вересня-листопада 2006 року він обов'язків заступника Голови Фонду не
виконував, оскільки не мав робочого місця, до роботи допущений не був, тому був змушений звертатись до Адміністрації з
чисельними скаргами з цього приводу. З Наказом
ознайомився лише 01 грудня 2006 року при ознайомленні з матеріалами справи.

Дослідивши докази з приводу своєчасного звернення позивача до суду з
позовом про поновлення на посаді заступника
Голови Фонду, колегія суддів дійшла переконання, що місячний строк звернення з
позовом до суду позивачем був пропущений без поважних причин. Такого висновку колегія суддів дійшла з наступних підстав.

Апеляційним
судом встановлено, що після видачі Наказу позивач на посаді заступника Голови Фонду не працював, заробітна
плата йому не нараховувалась і не видавалась (а.с.47), з приводу недопущення
позивача до виконання своїх обов'язків він неодноразово звертався до Адміністрації. З Наказом №34-К від 01 серпня
2006 року позивач знайомитись
відмовився в присутності працівників Фонду ОСОБА_2. та ОСОБА_3. (а.с.161). З Наказом позивач достеменно
ознайомився в суді 29 листопада 2006
року (а.с.86), а не 01 грудня 2006 року, як зазначає позивач. В суд про
скасування Наказу про звільнення з
посади заступника Голови Фонду та поновлення на посаді заступника Голови Фонду, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди позивач звернувся 01 лютого 2007 року (а.с.177). Тоді як, з позовом про

3

поновлення на
посаді заступника Голови Фонду повинен був звернутись до 29 грудня 2006 року. Саме ці, а не первинні вимоги, позивач підтримав в
судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що ці вимоги є
самостійними, тобто, заявлені з іншого предмету і з інших підстав, а тому не можуть бути уточнюючими щодо первинних позовних вимог.

Під час ухвалення рішення суд 1-ої інстанції не звернув уваги на
заперечення представника Фонду з цього приводу
та не з*ясував цих обставин, що призвело до винесення
неправильного рішення.

Тому колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду 1-ої інстанції в
частині поновлення на посаді заступника
Голови Фонду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню, а в позові відмовити у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Оскільки колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ої інстанції щодо незаконності звільнення позивача, то погоджується і з
тим, що в результаті незаконного звільнення позивачу було завдано моральної
шкоди. Позивач в цій частині рішення не оскаржував, з розміром в сумі 200грн.
погодився, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення
залишається без змін.

На підставі ст.ст.41,149,232,233,234,235,237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.307,309,313,314,316
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29 травня 2007 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної державної адміністрації,
Кіровоградського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі про поновлення на посаді заступника
Голови цього Фонду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення в частині стягнення
моральної шкоди в сумі 200грн. залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців до Верховного Суду України.