Справа № 22а-655/07                                    Головуючий
першої інстанції: Алейніков В.О.
Категорія: 21                                                  Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
УХВАЛА

Іменем   України

8
травня 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Славгородської Н.П.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Базовкіної
Т.М.,

при секретарі судового засідання:  Бобуйок І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Усатюка А.Ф., Абакумова С.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м.
Миколаєва від 22 січня 2007 року, ухвалену за позовом ОСОБА_1 до управління
Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській
області, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області
про захист права на пенсійне забезпечення та відшкодування моральної шкоди,

Встановила:

В квітні 2006 р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до управління Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Миколаївській області про захист права на пенсійне
забезпечення.

Позивач
зазначав, що проходив службу у Державному департаменті України з питань
виконання покарань у Миколаївській області і був звільнений зі служби 20 жовтня
2003 р. Відповідачем йому було призначено й нарахована пенсія згідно з Законом
України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

На його думку,
після запровадження для військовослужбовців певних додаткових видів грошового
забезпечення, його пенсія повинна бути обчислена із врахуванням:

-  щомісячної надбавка в розмірі 100% ,
встановленої Указом Президента України від

23 лютого 2002
р. №173 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб

рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ (з 1 січня 2003 р. по 31 грудня

2004 р.);

-   щомісячної надбавки у розмірі 40% посадового
окладу, встановленої Указом

Президента
України № 847/99 від 14 липня 1999 р. "Про додаткові заходи щодо

впорядкування
грошового забезпечення військовослужбовців в збройних силах України" (з

1 вересня 1999
р. по 31 грудня 2002 р.),

·
щомісячної надбавки за безперервну військову службу у
Збройних Силах України, яка встановлена Указом Президента України від 5 травня
2003 р. за № 389/2003 "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та Управління державної охорони України за
безперервну службу" (з 1 травня 2003 р. по 31 грудня 2004 р.);

·
щомісячної премії у розмірі 33,3% відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. № 829 "Про грошове
забезпечення військовослужбовців" та до п. 34.5 Положення про порядок
виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України",
затвердженого наказом Міністра оборони України від 5 березня 2001 р. № 75 (з 1
березня 2001 р. по 31 грудня 2004 р.).

2

Проте відповідач
не здійснив перерахунку пенсії за минулий час.

Посилаючись на
наведене, заявник просив визнати за ним право на перерахунок призначеної пенсії
з урахуванням вказаних вище надбавок та доплат з часу їх запровадження та
покласти на відповідача обов'язок здійснити відповідний перерахунок пенсії.

В подальшому
позивач доповнив свої вимоги і також просив суд визнати неправомірними дії
відповідача у відмові в нарахуванні йому з 1 січня 2005 р. 100% пенсії і
зобов'язати виплатити неотриману внаслідок таких дій пенсію; стягнути 10595
грн. 32 коп. неправомірно недоплаченої пенсії з часу звільнення до 1 січня 2006
р., вказуючи,
що відповідач помилково, на його думку, виплачував щомісячно 449 грн. 42 коп.
замість 735 грн. 78 коп., а, крім того, просив стягнути 2000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Судом до участі
у справі в якості другого відповідача притягнуто Головного управління
Пенсійного фонду України у Миколаївській області.

Постановою
Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2007 р. ОСОБА_1 в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі він просить постанову суду скасувати як незаконну та ухвалити нову про
задоволення його вимог. Апелянт посилається на те, що рішення ухвалене судом з
порушенням вимог матеріального закону, який регулює пенсійне забезпечення
військовослужбовців.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалі справи
вбачається, що ОСОБА_1 20 жовтня 2003 р. був звільнений зі служби в Управлінні
Державного Департаменту України з питань виконання покарань за підпунктом
"а" п. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким
складом органів внутрішніх справ України за віком та отримує пенсію за вислугу
років, виходячи із таких видів грошового забезпечення: окладу за останньою
штатною посадою перед звільненням; окладу за військове звання; процентної
надбавки за вислугу років, підвищення за суворий режим, 100% надбавки та
надбавки за особливі умови служби.

Виходячи із
положень ч.3 ст. 63, ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб» і у відповідності до п. п. 6-8 постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 «Про порядок обчислення вислуги
років, призначення і виплати пенсії, грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та
військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх сімей», перерахунок раніше призначених
пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом проводиться в разі
підвищення розміру грошового утримання тих видів забезпечення, які пенсіонер
отримував в період служби.

Встановивши
наявність цих обставин, а також той факт, що заявник в період проходження
служби не отримував щомісячної надбавки у розмірі 40% посадового окладу,
встановленої Указом Президента України № 847/99 від 14 липня 1999 р., щомісячної
надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України, яка
встановлена Указом Президента України від 5 травня 2003 р. за № 389/2003 та
премії, суд обґрунтовано визнав правомірною відмову відповідача в перерахунку
призначеної йому пенсії за минулий час, тобто до 1 січня 2005 р.

Доводи апелянта
про те, що право на перерахунок пенсії виникло в нього з моменту набрання
чинності вище зазначеними Указами Президента України не можуть бути враховані
при перевірці законності оскаржуваної постанови, оскільки інше тлумачення цих
нормативних актів суперечить змісту законодавства про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин.

3

Безпідставною є
вимога про нарахування пенсію з врахуванням щомісячної надбавка в розмірі 100%
, встановленої Указом Президента України від 23 лютого 2002 р. №173 «Про
посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ (з 1 січня 2003 р. по 31 грудня
2004 р.),
тому таку надбавку позивач отримував під час проходження служби і вона була
врахована при призначенні пенсії.

Виходячи з того,
що пенсія була призначена і виплачувалась відповідно до вимог діючого законодавства
відсутні підстави для стягнення за вимогою позивача 10595 грн. 32 коп.
заборгованості.

Відповідно до п.
2 розд. II "Прикінцеві положення" Закону № 1769-1V особи,
яким раніше було призначено пенсію згідно із Законом № 2262-ХП, з 1 січня 2005
р. мають право на перерахунок пенсій та виплату їм 50% від суми перерахованої
пенсії, а з 1 січня 2006 р. -100% цієї суми. За такого вимоги позивача про
покладення на відповідачів обов'язку по перерахунку раніше призначеної пенсії з
1 січня 2005 р. в
розмірі 100 % суперечать вимогам закону і не можуть бути задоволені.

Таким чином не
встановлено порушення прав та інтересів позивача, його доводи в апеляційній
скарзі не спростовують правильність наведених вище висновків, а за такого
відсутні підстави задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням
наведеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального закону,
а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.
195, 200, 205, 206 КАС України, колегія судців

Ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного
суду м. Миколаєва від 22 січня 2007 року - без змін.

Постанова може
бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця.