УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12
лютого 2007 року                                                                                        м.  Хмельницький

Колегія судців
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Хмельницької області

в
складі:головуючої - судді Карпусь С. А.,
суддів : Харчука В.М. ,  Кізюн
О.Ю. при секретарі Хмельницькій Ю А. з участю : відповідача ОСОБА_1,  його представника ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-291 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 19 грудня 2006
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди і зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши
доповідача,  пояснення відповідача,  його представника,  дослідивши доводи апеляційної скарги,  перевіривши матеріали справи,  судова колегія

встановила:

В серпні
2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказував,  що 15 жовтня 2004 року з вини
відповідача,  який керував автомобілем
ГАЗ 322132 державний НОМЕР_1,  сталася
дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП він втратив працездатність і
отримав тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості,  був вимушений тривалий час лікуватися,  переніс фізичні та моральні страждання. Тому
просив стягнути з відповідача на його користь 713 грн. матеріальної шкоди,  15000 грн. на відшкодування моральної шкоди
та втрачений заробіток за період непрацездатності.

Під час
розгляду справи ОСОБА_3відмовився від своєї вимоги щодо стягнення втраченого
заробітку.

В серпні
2005 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Зазначав,
що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди,  яка сталася 15 жовтня 2004 року з вини відповідача,  він отримав тілесні ушкодження,  переніс фізичний біль,  порушився звичний ритм його життя. Також був
пошкоджений автомобіль „Опель-Вектра",
державний НОМЕР_2,
відновлювальний ремонт якого він здійснив за власні кошти та витратив
6306 грн. 24 коп.3 цих підстав просив стягнути з відповідача на його користь
вартість ремонту автомобіля та 5000 грн. моральної шкоди.

Головуючий
у першій інстанції - Коваль Р.Й.                                         Справа
№ 22ц- 291

Доповідач
- Карпусь С А.                                                                          Категорія
№ 19

Ухвалою
судді Шепетівського міськрайонного суду від 17 серпня 2005 року позови
об'єднані в одне провадження.

В
судовому засідання ОСОБА_4уточнив свої вимоги та просив стягнути на його
користь 5000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою
Шепетівського міськрайонного суду від 25 серпня 2005 року накладено арешт на
належний ОСОБА_1 автомобіль ГАЗ-322132,
1996 року випуску,  державний
НОМЕР_1,  свідоцтво про реєстрацію ТЗ
НОМЕР_3 видане Славутським МРЕВ 27.08.2004 року.

В
листопаді 2006 року ОСОБА_5  звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 6306 грн. 24 коп. матеріальної шкоди та
5000 грн. моральної шкоди,  посилаючись
на те,  що внаслідок зазначеної ДТП був
пошкоджений належний йому автомобіль „Опель-Вектра" державний НОМЕР_2 і на
його ремонт були витрачено 6306 грн. 24 коп.,
що підтверджується висновком експерта №125 від 18 листопада 2004 року.
Крім того,  він переніс моральні
страждання. Тому просив задовольнити позов.

Під час
розгляду справи ОСОБА_5  відмовився від
вимог про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою
Шепетівського міськрайонного суду від 1 грудня 2006 року зазначений позов
об'єднаний в одне провадження з даною справою.

В грудні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 та
ОСОБА_5  про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди. В обґрунтування
своїх вимог вказував,  що ОСОБА_3
керуючи належним ОСОБА_5  автомобілем,  виїхав на смугу зустрічного руху і допустив
зіткнення з його автомобілем,  чим
порушив вимоги п.п. 11.2,  11.4,  12.3,
13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок цього пошкоджено належний
йому автомобіль ГАЗ 322132 державний НОМЕР_1 і завдано моральної шкоди. Тому
просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь 1137 грн. 10 коп.
матеріальної шкоди та 1700 грн. моральної шкоди і 150 грн. за проведення
експертизи.

Ухвалою
суду від 19 грудня 2006 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 в
частині відшкодування втраченого заробітку і провадження в цій частині закрито.
Прийнято відмову ОСОБА_4  до ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди і провадження в цій частині закрито.

Рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від 19 грудня 2006 року позови ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5  задоволено частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 712 грн. 59 коп. на відшкодування матеріальної шкоди
та 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди,
а всього на загальну суму 3212 грн. 59 коп.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5  6306 грн.
на відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В
задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним,  просить його скасувати,  посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам,  недоведеність тих обставин,  які суд вважав встановленими На його
думку,  суд безпідставно не прийняв до
уваги порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 11.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України.
Не дав належної оцінки висновку автотехнічної експертизи,  протоколу огляду місця події,  протоколам огляду транспортних засобів,  якими підтверджується вина ОСОБА_3 в даній
ДТП. Його ж порушення Правил дорожнього руху України не були причиною ДТП. Суд
не врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6
„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" щодо зменшення розміру відшкодування шкоди з врахуванням грубої
необережності потерпілого.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи
апеляційної скарги.

Судова колегія
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч.1  ст.  308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Судом
правильно з'ясовані фактичні обставини справи,
дано їм належну оцінку,  а його
висновки щодо часткового задоволення вимог ОСОБА_3,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5  узгоджуються з матеріалами справи,  відповідають закону.

Згідно
ч.5  ст.
1187 ЦК України особа,  яка
здійснює діяльність,  що є джерелом
підвищеної небезпеки,  відповідає за
завдану шкоду,  якщо вона не доведе,  що шкоди було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Відповідно
до п. 1 ч.1  ст.  1188 ЦК України шкода,  завдана внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки,  відшкодовується на
загальних підставах,  а саме: шкода,  завдана одній особі з вини іншої особи,  відшкодовується винною особою.

Як
встановлено судом,  15 жовтня 2006 року
ОСОБА_1,  керуючи автомобілем ГАЗ 322132
номерний знак НОМЕР_1 на проспекті Миру в м.
Шепетівка,  на ділянці
дороги,  яка поділяє подвійною суцільною
лінією транспортні потоки протилежних напрямків,  в зоні дії знаків „Пішохідний перехід"
став виконувати розворот,  не надав
дорогу автомобілю „Опель-Вектра" під керуванням ОСОБА_3,  який рухався в попутному напрямку,  в результаті чого сталося зіткнення
транспортних засобів. Внаслідок зіткнення ОСОБА_3 заподіяна матеріальна та
моральна шкода в розмірі 3212 грн. 59 коп.,
ОСОБА_4 моральна шкода в сумі 500 грн. та ОСОБА_5  як власнику автомобіля матеріальна шкода в
розмірі 6306 грн.

Ці
обставини підтверджуються матеріалами даної справи,  матеріалами кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1  ст.  286 КК України,  протоколом огляду місця події від 15 жовтня
2004 року,  актом автотехнічного
дослідження № 348 від 22 жовтня 2004 року,
висновком автотехнічної експертизи № 42 А від 16 березня 2005 року
,  висновком автотехнічної експертизи №
502 від 29 травня 2006 року,  довідкою
Шепетівської ЦРЛ про затрати на лікування ОСОБА_3,  свідоцтвами про реєстрацію транспортних
засобів на ОСОБА_1 і ОСОБА_5,  звітом експерта
№ 125 від 18 листопада 2004 року.

Оцінивши
зібрані докази в їх сукупності,  суд
дійшов правильного висновку,  що
безпосередньою причиною даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідків,  що настали,
є порушення ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України і він як
власник джерела підвищеної небезпеки має нести відповідальність перед
потерпілими. Тому підставно задовольнив вимоги позивачів.

Також
правильним є висновок суду про безпідставність вимог ОСОБА_1 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Судом
встановлено,  що внаслідок зіткнення
транспортних засобів пошкоджено також транспортний засіб,  належний відповідачу ОСОБА_1,  однак ДТП
сталася з вини останнього і у відповідності з положеннями п.2 ч. 1  ст.
1188 ЦК України
завдана йому шкода відшкодуванню не підлягає.

Доводи
апеляційної скарги спростовуються наступними обставинами.

Як
встановлено судом,  позивачі ОСОБА_3та
ОСОБА_4під час зіткнення знаходились в автомобілі „Опель-Вектра".
ОСОБА_3отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості,  ОСОБА_5- фізичний біль. Суд дійшов
правильного висновку,  що в результаті
тривалості та глибини фізичного болю,
перенесених моральних переживань і страждань ,  їх ступеню та тривалості,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяна моральна
шкода,  яка оцінена і стягнута судом з
урахуванням вимог розумності і справедливості в розмірах відповідно 2500 грн.
та 500 грн.,  що відповідає вимогам  ст.
ст.  23,  1167 ЦК України.

Інші
доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами кримінальної справи та
даної цивільної справи і не містять посилань на докази,  які б спростовували висновки суду першої
інстанції.

Рішення
суду грунтується на повно,  всебічно
досліджених обставинах справи,
постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і
підстав для

скасування якого в
межах доводів  апеляційної скарги
та вимог зустрічного позову не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  315,  319 ЦПК України,  судова колегія

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Шепетівського міськрайонного суду від 19 грудня 2006 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до
Верховного Суду України.