РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Справа № 2-242/07 4 травня 2007 року Київський
районний суд м. Донецька в складі: головуючого - судді Андрєєвої О.М., при секретарі - Дзюба А.Л., з
участю представника позивача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач є
батьком неповнолітньої ОСОБА_3, а її матір'ю була сестра позивачки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Постановою Київського районного суда м. Донецька від 26 лютого 1997 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки було стягнено аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. В зв'язку з мешканням ОСОБА_2 в Росії у м. Волгограді, а також невиконанням постанови
Київського районного суду м. Донецька ОСОБА_4 було направлено клопотання до
Волгоградського обласного суду про дозвіл
примусового виконання постанови на території Росії. Ухвалою Волгоградського
обласного суду від 10 квітня 2000 року зазначене клопотання було
задоволене. В лютому 2002 року ОСОБА_4 отримала листа від 18 лютого 2002 року про повернення Волгоградським обласним управлінням інкасації виконавчого листа в службу судових приставів
Краснооктябрьського підрозділу м. Волгограду в зв'язку із зміною місця
роботи боржника і з повідомленням про стягнення аліментів по 23 січня 2002 року. Після смерті ОСОБА_4 на
підставі заяви позивачки ОСОБА_1 її було призначено
опікуном неповнолітньої ОСОБА_3 Згідно ст.247 СК України встановлення опіки і піклування не припиняє права дитини на аліменти, але
позивачка не може одержувати аліменти, тому що у виконавчих документах стягувачем аліментів зазначено її покійну сестру
ОСОБА_4 17
січня 2004 року позивачкою до Волгоградського
обласного суду та до служби судових приставів були направлені відповідно скарга на невиконання ухвали Волгоградського
обласного суду та заява про відновлення провадження про примусове стягнення
аліментів з ОСОБА_2, на які відповіді позивачкою не
отримані. Тим самим відповідно до ст.191 СК України покійною ОСОБА_4 та
позивачкою було прийняті всі можливі заходи для отримання аліментів з відповідача,
який свідомо ухилявся від їх сплати з 24 січня 2002 року, отже позивачка має право законно вимагати стягнувати аліменти за минулий час з 24 січня 2002 року по теперішній час, а також
стягнення аліментів надалі до повноліття дитини. При цьому
згідно ст.194 СК України у випадках перебування
платника аліментів за кордоном аліменти
повинні бути сплачені за весь колишній час. Крім того, відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів може бути збільшений у разі
зміни матеріального або сімейного стану. Оскільки позивачка не працює,
знаходиться у відпустці по догляду за власною дитиною, а також в зв'язку зі
смертю матері неповнолітньої ОСОБА_3 позивачка просить стягнути з відповідача ан свою користь аліменти на утримання
ОСОБА_3, збільшивши їх розмір до 1/3 частини всіх видів його заробітку,
а також стягнути з відповідача суму заборгованості по аліментах в період з 24 січня 2002 року по день винесення рішення судом, доручивши зробити розрахунок
заборгованості службі судових приставів Краснооктябрьського підрозділу м.
Волгограда або Волгоградському обласному управлінню інкасації.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи
був належним чином повідомлений, що
підтверджується матеріалами судового доручення про вручення судових документів та допит відповідача, що надійшли з судової
дільниці № 102 Волгоградської області Російської Федерації (а.с.23, 29), згідно протоколу допиту за судовим дорученням (а.с.28) та
письмової заяви (а.с.31), відповідач погодився на
розгляд справи у його відутність, позов ОСОБА_1 визнав
частково, не погодився з розміром аліментів та просив врахувати, що у нього на
утриманні знаходиться ще одна дитина -
син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, а крім того, він неодноразово пропонував ОСОБА_1
переоформити необхідні документи та надіслати виконавчий лист, за яким він міг
би перераховувати аліменти, тому просив стягнувати з нього аліменти з дня
подання позовної заяви. В зв'язку з тим, що відповідач був належним чином
сповіщений про час та місце розляду справи, суд вважає можливим розглянути
справу у його відсутність.

Суд, заслухавши
показання позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, вважає, що позов підлягає частковоу задоволенню з наступних
підстав.

Суд встановив,
що відповідач ОСОБА_2 є
батьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а її
матер'ю була ОСОБА_4, що крім
показань сторін, підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15).

Суд встановив,
що постановою Київського районного суду м. Донецька від 26 лютого 1997 року з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 було стягнено аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (а.с.
17).

Судом
встановлено, що за ухвалою Волгоградського обласного суду Російської Федерації
було дозволено примусове виконання на території Росії рішення Київського
районного суду м. Донецька від 26
лютого 1997 року про
стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11), й зазначені
аліменти з ОСОБА_2
утримувалися по 23 лютого 2002 року включно за
місцем роботи боржника -
у Волгоградському обласному управлінні інкасації, що підтверджується копією
листа зазначеної установи (а.с.8).

Суд встановив,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7), після чого рішенням
Київської районної в м. Донецьку ради №
723/3 від 10 вересня 2003 року ОСОБА_1
було призначено опікуном над неповнолітньою ОСОБА_3 (а.с. 16), і з зазначеного
часу неповнолітня ОСОБА_3
проживає з позивачкою ОСОБА_1, що крім показань всіх сторін,
підтверджується довідкою з місця проживання позивачки (а.с. 13).

Відповідно до
ст. 180
СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.З ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до ч.1 ст.183
СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися
як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням обставин, викладених у ч.1 ст. 182 СК України.

За таких
обставин відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання
своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3, але позивачка ОСОБА_1 жодної матеріальної
допомоги на утримання дитини не отримує, що підтвердив в своїй письмовій заяві
сам відповідач (а.с.31), в зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з
відповідача аліменти на користь позивачки на утримання його дочки ОСОБА_3.

Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини
ОСОБА_3, яка перебуває на повному утриманні свого опікуна ОСОБА_1, стан
здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів
на утриманні інших осіб, тобто неповнолітнього сина (а.с.32), суд вважає
необхідним стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини
заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,
2 ст.191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Разом з тим,
позивачка ОСОБА_1, заявляючи вимоги про стягнення на її користь аліментів за
період з 24 січня 2002 року, не надала
суду доказів на підтвердження того, що враховуючи її призначення опікуном
неповнолітньої ОСОБА_3 рішенням від 10
вересня 2003 року
вона має право на стягнення аліментів ще за період з 24 січня 2002 року; що
позивачка взагалі вживала належних заходів щодо одержання аліментів з
відповідача. Так, сама позивачка та її представник в судовому засіданні
визнали, що окрім теперішнього позову раніше з належною заявою

до суду з питання стягнення з ОСОБА_2 аліментів на свою користь або з питання заміни стягувана
у виконавчому листі ОСОБА_1 не зверталася, надіслання нею заяви до служби судових приставів м. Волгограда (а.с.9) та скарги до
Волгоградського обласного суду (а.с. 10) не створювали у позивачки право на отримання аліментів з ОСОБА_2 на свою користь у встановленому
законом порядку, тому доводи позивачки про вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача є безпідставними. Крім того,
позивачка не надала суду, і в матеріалах справи відсутні жодні докази того, що ОСОБА_1 не могла одержати аліменти з ОСОБА_2 в зв'язку з його ухиленням від сплати аліментів.

При цьому сама ОСОБА_1 в позовній заяві визнала, що не може отримувати
аліменти з тієї причини, що не має права на їх
отримання, оскільки у виконавчих документах стягувачем аліментів
зазначено її покійну сестру ОСОБА_4
(а.с.2).

Відповідно до ч.З ст. 10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків, встановлений цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно
до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження обставин справи,
сторонам, в тому числі позивачу її представнику, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема
положення щодо змагальності процесу та необхідності
надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам, в тому числі
позиваччу та її представнику, було надано всі
можливості для заявления необхідних клопотань та надання
доказів, що підтверджується матеріалами
справи та протоколом судового засідання.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні
заявили, що ніяких інших клопотань та доказів
своїх доводів вони не мають, та не заперечували проти закінчення дослідження
доказів.

За таких обставин суд встановив, що позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів
того, що вона вживала заходів щодо одержання
аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 за минулий час.

В позовній заяві позивач стверджувала, що згідно ст.194 СК України у випадках перебування платника аліментів за кордоном аліменти повинні бути сплачені за весь
колишній час.

Разом з тим, таке викладення позивачем змісту ч.2 ст.194 СК України є некоректним, а насправді відповідно до ч.2 ст. 194 СК України якщо за виконавчим
листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у
зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за
весь минулий час.

З матеріалів справи, в тому числі показань обох сторін, ухвали
Волгоградського обласного суду Російської Федерації (а.с. 11), та копії листа Волгоградського обласного управління
інкасації (а.с.8) виходить, що під час
перебування ОСОБА_2 за кордоном аліменти з нього
стягувалися за виконавчим листом на користь
ОСОБА_4, а тому доводи позивача про те, що аліменти не стягувалися в зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 за кордоном і тому мають бути
сплачені за весь минулий час і саме не користь ОСОБА_1, є безпідставними.

У відповідності до п.1 ст.1 ст.367 ЦПК України рішення про стягнення
аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212,213,
214, 215, 367 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Донецька Донецької області, на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2006 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в
сумі 51
(п'ятдесят одна) гривня.

Рішення в
частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один
місяць.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до Апеляційного
суду Донецької області через Київський районний суд м. Донецька протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційну
скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Київський районний суд м. Донецька протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу може бути подано без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.