РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18"
вересня 2007 року                                                         м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Івано-Франківської області в складі:

головуючого              Фединяка В.Д.,

суддів:                         Горблянського Я.Д.,
Меленко О.Є.,

секретаря                   Пожар Р.В.,

за
участю:                   ОСОБА_1.,
позивачки ОСОБА_2. та її адвоката

ОСОБА_3,
представника третьої особи

Андрусіва A.M.

розглянувши   у
відкритому   судовому   засіданні
апеляційну   скаргу   ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 06 липня 2007 року, -

встановила:

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2, третя особа Івано-Франківське міське управління земельних ресурсів про
знесення самовільно встановленої огорожі та усунення перешкод в користуванні
спільним заїздом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 на спільному заїзді до житлових
будинків сторін по АДРЕСА_1 самовільно захопила частину заїзду, встановила
огорожу на цьому заїзді, чим порушує право позивача на вільний доступ до
належного житлового будинку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2007 року ОСОБА_1.
відмовлено у задоволенні позову.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та задоволення його
позову, зазначаючи, що при вирішенні спору у справі суд допустив порушення норм
матеріального і процесуального права, так як висновки суду про відмову у
задоволенні позову не відповідають фактичним обставинам справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1. підтримав доводи апеляційної скарги, просить
задовольнити подану скаргу.

Відповідач ОСОБА_2. апеляційну скаргу не визнала, вважає цю скаргу
безпідставною.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1. у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не представлено суду доказів того, які б свідчили про
існування перешкод у користуванні заїздом до його будинковолодіння. Разом з
цим, суд зіслався на те, що

Справа
№22-ц-1059/2007р.                                             Головуючий
у Іінст. Барашков В.В.

Категорія 44                                                                      Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

встановлена
відповідачкою огорожа на спірному заїзді не обмежує право позивача користування
цим заїздом до власного будинковолодіння.

Такий висновок
суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

За змістом ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів,
крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх
межами, на яких розташовані об"єкти комунальної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну
власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани,
вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища,
місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно ч.ч.1,2 ст.152 цього Кодексу держава забезпечує громадянам та
юридичним особам умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не
пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи вбачається, що будинковолодіння належні позивачу
ОСОБА_1. і відповідачу ОСОБА_2. розміщені по АДРЕСА_1. Для забезпечення доступу
до цих житлових будинків передбачений спільний заїзд. Зазначених обставин не
заперечують сторони у справі і підтверджується копією проекту забудови
земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.62, 64, 74).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2. на спільному
заїзді до житлових будинків по АДРЕСА_1 встановила огорожу і чинить позивачу
ОСОБА_1. перешкоди у користуванні цим заїздом. Даний факт підтверджується
даними: які містяться в копії акта перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, складеного 17 листопада 2005 року відповідальними працівниками
Івано-Франківського обласного управління земельних ресурсів (а.с.8); у копії
постанови про притягнення ОСОБА_2. до адміністративної відповідальності за
порушення земельного законодавства та її пояснення про самовільне встановлення
огорожі на спільному заїзді (а.с.8-10); в інформації Державного пожежного нагляду
України від 30 червня 2007 року (а.с.92).

Судом не приймаються до уваги пояснення відповідачки ОСОБА_2. про те, що до
житлового будинку позивача є інший заїзд, тому встановлена нею огорожа на
спільному заїзді не перешкоджає ОСОБА_1. доступу до його житлового будинку, так
як такі доводи суперечать земельному законодавству.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду
ухвалене з допущенням порушень встановлених ст. ст.83, 152 ЗК України, тому
підлягає скасуванню з підстав передбачених п.3 ст. 309 ЦПК України з ухваленням
нового рішення у цій справі про задоволення позову у справі.

Питання щодо стягнення судових витрат у справі та витрат понесених на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ суд вирішує відповідно ст. ст.
81, 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 06
липня 2007 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Івано-Франківське
міське управління земельних ресурсів про знесення самовільно встановленої
огорожі та усунення перешкод в користуванні спільним заїздом задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_2. демонтувати самовільно встановлену огорожу на
спільному заїзді до житлових будинків АДРЕСА_1 і не чинити перешкод ОСОБА_1. в
користуванні цим заїздом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12,75грн. державного мита та 7,50грн.
витрат понесених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає
чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному
порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України з часу
набрання законної сили.