Справа 22 ц-2431                                             Суддя
інстанції Полякова С. А.
36                                                      Доповідач
РІШЕННЯ

Іменем   України

7 травня   2007 року Апеляційний
суд Донецької області у складі

Головуючого Бугрим Л.М

Суддів
Зінов'євої А.Г. Рецебуринського Ю.Й.

При секретарі
Семенченко С. С.

За участю
адвокатів ОСОБА_4.,  ОСОБА_5

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3на рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2006 року постановленого по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
діючої в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_2до ОСОБА_3про виселення та
усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та зустрічними позовами
ОСОБА_3до ОСОБА_1 про визнання права на частку жилої площі,  розподілу спільної сумісної власності,  про визнання недійсним договору
дарування,  про вселення та усунення
перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Заслухавши
доповідь судді Бугрим Л.М. ,  вислухавши
пояснення ОСОБА_3. ,  виступ його
представника адвоката ОСОБА_4.,  пояснення
ОСОБА_1,  виступ її представника адвоката
ОСОБА_5,  перевіривши матеріали
справи,  апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 рокуОСОБА_1.
діючи в своїх та ОСОБА_2в  інтересах звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3.  про виселення,
усунення перешкод у користуванні житлом.
В обґрунтування позову вони посилались на те,  що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності на підставі
договору дарування ОСОБА_2.Відповідач раніше 10 місяців був прописаним у цієї
квартирі,  однак 14 вересня 2005 року він
виписався з квартири,  перестав бути
членом її сім"ї і порушує права власника ОСОБА_2. Окрім того,  своєю поведінкою відповідач створює умови за
яких сумісне проживання з ним є неможливим.
Відповідач постійно провокує конфлікти,  сварки і
навіть побив її у зв"язку з чим вони вимушені звертатись до дільничого
інспектора,  до прокуратури,  однак він свою поведінку не змінив. У вересні
2005 року він
привів у квартиру сторонніх осіб,
устроїв сварку,  виганяв з
квартири. Вона з донькою вимушені були покинути квартиру через неможливість
сумісного проживання з відповідачем.
Через деякий час вона вимушена повернутись до квартири . Поведінка
відповідача погіршалася,  оскільки він
погрожував вбивством.  З вказаних підстав
просили задовольнити позов.

У травні 2006 року ОСОБА_3.  звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1,  ОСОБА_2.
про визнання права на частку жилої площі,
розподілу сумісної власності,
посилаючись на те , що він з грудня 1988 року по 24
серпня 2005 року

2

знаходився
зОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах .
В 1994 р вони
обміняли належний їм автомобіль на двокімнатну'квартиру , яка була оформлена на
ім. "я матері ОСОБА_1- ОСОБА_6,  яка
у послідуючому подарувала вказану квартиру ОСОБА_1 У цієї квартирі він проживав
без прописки і лише у листопаді 2004 року зареєстрував своє проживання за
адресою спірної квартири.У вересні 2005 року вони припинили фактичні шлюбні
відносини і вирішили продати квартиру і тому він з неї виписався,  однак як йому стало відомо пізнішеОСОБА_1.
подарувала вказану квартиру своєї дочці ОСОБА_2. Вважав , що у нього виникло
право на 1/2 частку квартири на підставі ч.3
ст.  70,
ч 2
ст.
74 СК
України,  тому просив визнати за ним таке
право на 1/2 частку квартири .У порядку розподілу майна квартиру просив
залишити ОСОБА_1 а з неї на його користь стягнути вартість її 1/2 частки / а.с.  47/

У листопаді 2006
року ОСОБА_3.  звернувся з додатковим
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2. про вселення та усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням посилаючись на те,
щоОСОБА_1. з 30 жовтня 2006 року незаконно чинить перешкоди у
користуванні квартирою,  що позбавляє
його можливості користуватись квартирою / а.с 97/

Рішенням
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2006 року
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2. до ОСОБА_3.
про виселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням
задоволено. ОСОБА_3.  було виселено з
квартириАДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення. У зустрічних позовах
ОСОБА_3.  до ОСОБА_1,  ОСОБА_2.
про визнання договору дарування недійсним,
про визнання права власності на 1/2 частку квартири,  про вселення та усуненні перешкод у
користуванні квартирою відмовлено.

На вказане
рішення суду ОСОБА_3.  подана апеляційна скарга у якій він просив
скасувати рішення суду та задовольнити його позовні вимоги,  відмовивши у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2.. В
обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3.  посилався на те,
що судом дана невірна оцінка доказам,
оскільки доказів з приводу того,
що він порушував правила співжиття та норм моралі через що з ним
неможливо сумісно проживати позивачами не надано. Судом не було враховано
те,  що спірна квартира була придбана за
рахунок обміну на квартиру належного йому автомобілю ВАЗ -2108   6 вересня 1994 року,  а тому у нього виникло право власності на Уг
частку квартири . У
спірній квартирі він був прописаний,  проживав як член сім"ї і виписався з квартири для її
продажу,  а тому він безпідставно був
позбавлений права на проживання.

У судовому
засіданні ОСОБА_3.  та його представник адвокат ОСОБА_4. підтримували
доводи скарги у повному обсязі,  просили
рішення суду скасувати ,  задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3.  відмовити у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

ОСОБА_1. та її
представник адвокат ОСОБА_5 просили рішення суду залишити без зміни,  посилаючись на те,  що рішення суду постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального закону.

Апеляційний суд
вважає,  що апеляційна скарга ОСОБА_3. підлягає
задоволенню частково ,  рішення суду в частині позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2. про виселення
ОСОБА_3.  з квартири без надання іншого
жилого приміщення,  усунення перешкод у
користуванні житлом - скасуванню
з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
про виселення ОСОБА_3.  зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення
у зв"язку з

3

неможливістю
сумісного проживання на підставі  ст. . 116 ЖК України суд
виходив з того,  що позивач був
зареєстрований у спірній квартирі,  14.09.2005 року припинив
реєстрацію,  однак залишився проживати у
квартирі і своєю поведінкою створює умови неможливості для сумісного з ним
проживання.,  про що було доведено
позивачами у судовому засіданні.

Проте,
з такими висновками суду погодитись не можна,  оскільки вони не відповідають обставинам
справи та суперечать наданим з цього приводу доказам

Зокрема,
з пояснень сторін вбачається,  що вони знаходились у фактичних шлюбних
відносинах та певний час проживали
однією сім"єю. Хоча ОСОБА_3.  і посилався на те,
що він з 1988 року
проживав зОСОБА_1. однією сім"єю , однак вона спростувала його доводи та вказувала
на те,  що була знайома з ОСОБА_3.  давно,  а у фактичні шлюбні відносини вступила у 2002 році. З 1997 року по 2002 рік ОСОБА_3.  знаходився у розшуку по двом кримінальним справам і
укривався за кордоном.  З її згоди ОСОБА_3.  у 2004
році було зареєстровано за адресою належної її квартири,  однак через 9 місяців ОСОБА_3.  виписався з квартири добровільно,  оскільки її побив та намірився виїхати на
постійне місце проживання до Києва,  фактичні шлюбні відносини були припинені. З серпня 2005 року вона та
донька вимушені покинути спірну квартиру У судовому засіданні ОСОБА_3.  не надав переконливих доказів того ,
що він з 1988
року проживав зОСОБА_1 однією сім"єю,
за спільні кошти придбали спірну квартиру і тому вона є об"єктом
права спільної сумісної власності і що її не могла подарувати Пержинська своєї
доньці ОСОБА_2.. Як вбачається з договору дарування від 25.11.2005 року
укладеногоОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. спірна квартира належала ОСОБА_1 на
підставі договору дарування і як вказувалаОСОБА_1. цю квартиру подарувала її
мати / а.с.  11/

Зазначене
свідчить про те,  що право власності на квартируОСОБА_1. набула на підставі
договору дарування,  а вказаний договір
дарування на користь ОСОБА_1 від інших осіб відповідачем не оскаржувався , тому
у суда першої
інстанції не було підстав вважати , що спірна квартира була придбанаОСОБА_1. та
ОСОБА_3.  за спільні кошти.

Таким
чином,  висновок суду першої інстанції
про відмову у позові ОСОБА_3.  щодо визнання договору дарування укладеного 25 листопада 2005 року міжОСОБА_1.
та ОСОБА_2. недійсним
,  про визнання за ним права власності на квартиру,
усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення
його як співвласника квартири  є
правильним,  відповідає наданим
доказам,  обставинам справи та вимогам
закону.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3.  про те , що
суд в цієї частині рішення невірно застосував матеріальний закон,  не врахував надані ним докази з приводу
виникнення у нього права спільної сумісної власності на спірну квартиру є
непереконливими та суперечать обставинам справи.

Разом з   рішення суду в частині позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2. про виселення
ОСОБА_3.  з квартири без надання іншого
жилого приміщення,  усунення перешкод у
користуванні житлом не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального
закону.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
про виселення ОСОБА_3.  зі спірної
квартири без надання іншого жилого приміщення у зв"язку з неможливістю
сумісного проживання на підставі  ст. .
116 ЖК України суд виходив з того,  що
позивач був зареєстрований у спірній квартирі,
14.09.2005 року припинив реєстрацію,
однак залишився проживати у квартирі і своєю поведінкою створює
неможливі умови

4

для сумісного з
ним проживання.,  про що було доведено
позивачами у судовому засіданні.

Проте,
з такими висновками суду погодитись'не можна. У
відповідності з вимогами  ст.  116
ЖК України,  якщо наймач,  члени
його сім"ї або інші особи,  які
проживають разом з ним, ..
систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в однієї квартирі , чи в одному будинку,  а заходи запобігання і громадського впливу
виявилися безрезультатними,  виселення
винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без
надання іншого жилого приміщення .

У процесі
розгляду справи судом встановлені факти звернення ОСОБА_1 до Артемівського
міського відділу внутрішніх справ УМВС України у Донецької області,
прокуратури м.
Артемівська з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_3.  , однак доказів з приводу того,  що такі факти підтвердились і у зв"язку
з цим  до ОСОБА_3.  приймались відповідні заходи попередження
щодо недопустимості такої поведінки на майбутнєОСОБА_1. суду не надала. Будь-які
письменні докази з приводу того ,  що ОСОБА_3.  визнавав факт неправомірної поведінки,
з ним була проведена профілактична бесіда і що він був
попереджений про недопустимість порушення правил співжиття у спірній
квартирі  у матеріалах справи
відсутні,  тому не можна погодитись з
висновком суду про те відповідач був попереджений дільничими інспекторами
Кузьменко Д.С.  та Удовенко В.Л.,  оскільки такі факти не містяться у відповідях
як Артемівського міського відділу внутрішніх справ так і відповідях
прокуратури. Зокрема,  прокурор м.  Артемівська посилався у відповіді на те,  що 7
.03.06 дільничим інспектором Кузьменко Д.С.  було прийнято рішення про відмову у порушенні
кримінальної справи відносно Прокопенко
за  ст.  129 КК України на підставі  ст.  6
п.2 КПК України у зв"язку з відсутністю складу злочину. Аналогічні рішення
прийняті і по іншим зверненням ОСОБА_1

Таким чином,
в матеріалах справи
відсутні докази з приводу прийняття до ОСОБА_3.  заходів попередження за неправомірну
поведінку і відповідно до цього у суда
не було підстав для виселення ОСОБА_3.  за неможливістю сумісного проживання на підставі  ст. . 116 ЖК України..

Окрім того,  судом не враховані і інші обставини,  які мають суттєве значення для вирішення
спору.

Зокрема,  судом не враховано ,
що після укладення договору даруванняОСОБА_1.,  на користь своєї доньки ОСОБА_2. остання .з 25 листопада 2005 року стала
власником спірної квартири. ОСОБА_3.  по відношенню до нового власника є сторонньою
особою,  членом сім"ї її не був ,
договору найму з нею не укладав і тому припинивши
реєстрацію за місцем спірної квартири 14
вересня 2005 року   фактично втратив право на користування цією
квартирою. Новий власник квартири ОСОБА_2.
згоди на його проживання не давала,  більш того звернулась з позовом про його виселення,  тому після зміни власника квартири та
припинення реєстрації ОСОБА_3.  проживаючи у спірній квартирі мав статус
тимчасового жильця , тобто вже не мав права на користування житлом . Перешкоди для
його проживання  у квартирі в листопаді 2006 року з боку
ОСОБА_1 правового значення не мають.

Також судом не
було враховано,  що на час постановления рішення у
позивачів відпали підстави для підтримання позову про виселення ОСОБА_3.  та усунення перешкод у користуванні квартирою,  оскільки він з листопада 2006 року у квартирі
вже не проживав,  з неї виписався та
забрав своє майно і права позивачів вже порушеними не були,  тому на час постановления рішення суду позовні вимоги ОСОБА_1,

5

ОСОБА_2. про захист порушенного права не можна
вважати обгрунтованнимим.  Вказані
обставини давали суду підстави
для відмови у позові.

Рішення суду в
цієї частині не відповідає обставинам справи,
вимогам закону,  а тому у відповідності з вимогами  ст. . 309 ч.1 п. 3 ,
п. 4ІЩК
України апеляційний суд вважає можливим рішення суду в цієї частині скасувати
та у позові відмовити у зв"язку з безпідставністю вимог.

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Керуючись ст  ст. . 307 ч.1 п.2,  309
ч.1 п.3,  п. 4, 314 ч.2,  316
ЦПК України,  апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3задовольнити частково .
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2006 року
постановленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_1,  діючої в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_2до ОСОБА_3про
виселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням скасувати.

Відмовити у
позові ОСОБА_1,  діючої в свої інтересах
та в інтересах ОСОБА_2до
ОСОБА_3про виселення та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням .

В іншій частині
рішення суду залишити без зміни.

Рішення суду
набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання ним чинності.