справа
№2-1610/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2        квітня 2008 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого -
судді Грушицького А.І.,

при секретарі Комар Л.В.,

3        участю позивача ОСОБА_1.,

представника позивача ОСОБА_3.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в
місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_2 про виключення
майна з акту опису й арешту,

встановив:

18
грудня 2007 року позивач
звернулася в суд з позовом до відповідачів про виключення майна з акту опису й
арешту. Заяву мотивує тим,  що рішенням
Луцького міськрайонного суду від 29 березня 2007
року постановлено визнати за ОСОБА_1. право власності на
АДРЕСА_1 і стягнути з ОСОБА_1. на користьОСОБА_2. 78375 грн. грошової компенсації за частку у праві спільної
власності на майно,  а саме 1/2 частину
вказаної квартири.

Виконання даного рішення суду проводиться Другим відділом
державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

В ході виконавчого провадження державним виконавцем було
проведено опис та арешт майна боржника,
про що складено акт опису й арешту майна від 30 серпня 2007 року.

Позивач вважає проведений опис та арешт незаконними і
такими,  що порушують його права та
законні інтереси як власника майна.

Ринкова вартість АДРЕСА_1становить 156750 грн.,  тобто
вартість арештованого майна практично у два рази перевищує суму боргу,  яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2,  а тому позивач на
підставі  ст.  391 ЦК України просить суд виключити майно - двокімнатну квартиру загальною площею 48 кв. м.  в одноповерховому
дерев'яному будинку по АДРЕСА_1з акту опису й арешту майна від 30 серпня 2007 року,  проведеного і складеного Другим відділом
державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та її
представникОСОБА_3.,  кожен окремо,  позовні вимоги підтримали з підстав,  зазначених у заяві.

ВідповідачОСОБА_2. позов не
визнав.

Представник Другого відділу ДВС ЛМУЮ в судове засідання
не з'явився,  хоча належним чином був
повідомлений про день,  час і місце
судового засідання.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1.,  представника позивача ОСОБА_3.,  відповідача ОСОБА_2,  дослідивши письмові докази,  суд приходить до висновку,  що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено,
що рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 березня 2007 року
постановлено визнати за ОСОБА_1. право власності на АДРЕСА_1 і стягнути з ОСОБА_1.
на користьОСОБА_2. 78375
грн. грошової компенсації за частку у праві спільної
власності на майно,  а саме 1/2 частину
вказаної квартири (а.с.  7-11).

Згідно висновку судово-будівельної експертизи від 18 грудня 2006 року ринкова
вартість 1/2 частиниАДРЕСА_1станом на грудень місяць 2006 року становить 78375 грн. Техніч'на можливість виділення в натурі 1/2 частки квартири з
утворенням ізольованих квартир відсутня (а.с.
16).

На виконання рішення суду державним виконавцем Другого
відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції 30
серпня 2007 року складено акт опису й арешту

2

майна,  згідно якого
описано і накладено арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 48 кв. м.  в
одноповерховому дерев'яному будинку по АДРЕСА_1(а.с.  5-6).

Як вбачається з довідок,
виданих державним виконавцем,
боржник на виконання рішення суду сплатила стягувачеві 10000 грн.

Відповідно до
ст.  391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно  ст.  5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень,  встановлених цим Законом,  неупереджено,
своєчасно,  повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має
право накладати арешт на майно боржника,
опечатувати,  вилучати,  передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в порядку,
встановленому законодавством.

Відповідно до
ст.  4 Закону України «Про виконавче провадження» одним із
заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Як визначено у
ст.  50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису),  вилученні та примусовій реалізації. Стягнення
за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в
гривнях та іноземній валюті,  інші
цінності,  в тому числі кошти на рахунках
та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях,  на рахунки в цінних паперах у депозитаріях
цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей,  достатніх для задоволення вимог стягувача,  стягнення звертається також на належне
боржникові інше майно,  за винятком
майна,  на яке згідно з законом не може
бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи
предмети,  на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно
боржника визначається державним виконавцем.
Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах,  необхідних для виконання за виконавчим
документом,  з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого збору.

Згідно  ст.  59 Закону України «Про виконавче провадження» особа,  яка вважає,
що майно,  на яке накладено
арешт,  належить їй,  а не боржникові,  може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Враховуючи,  що
квартира,  на яку накладено арешт,  належить на праві власності саме
божникові,  а не будь-якій іншій
особі,  тому суд приходить до
висновку,  що позов про виключення майна
з акту опису та арешту є безпідставним.

Доводи позивача про те,
що вартість квартири вдвічі перевищує суму боргу,  не спростовує висновків суду,  оскільки дана підстава не є достатньою для
виключення майна з акту опису й арешту.

Отже,  суд
приходить до висновку,  що в задоволенні
позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись  ст.   ст.  10,  11,
15,  58,  60,
209,  215 ЦПК України,  на підставі  ст.
ст.  4,  5,  50,  59 Закону України «Про виконавче
провадження»,  суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_2 про виключення
майна з акту опису й арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду
Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської шляхом подання
заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження,  але
апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений статтею 294 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.