Справа № 22ц-1603/2007                                                               Головуючий
- цивільна                                                                        Карнаух А.С.
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2007 року                                                                               м.  Чернігів

Апеляційний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого:    Коренькової З.Д.

суддів:               Заболотного В.М. , Острянського
В.І.

при
секретарі:        Вареник О.М.

З
участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.  Чернігові
цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ „Рибалка" на рішення
Чернігівського районного суду від 31 серпня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ „Рибалка" про стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, -

встановив:

Рішенням
Чернігівського районного суду від 31 серпня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені частково, стягнуто на користь позивача з ТОВ „Рибалка"
заборгованість по заробітній платі в сумі 1263 грн. 95 коп., середній заробіток
за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2160 грн. 16 коп., моральна
шкода в розмірі 1000 грн.. На дане рішення подана апеляційна скарга
відповідачем, в якій він просить скасувати рішення, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що суд не дослідив надані відповідачем
докази, бо згідно розрахунку заборгованості з виплати заробітної плати позивачу
станом на 23.07.2007 року заборгованість складає не 1263 грн. 95 коп.. а 585
грн. 53 коп.. Тобто, посилання суду на частину 4  ст.  60
ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та
виключає будь-яку можливість врахування заперечень, якщо вони не підтверджені
доказами та їх не визнає інша сторона, є у даному випадку безпідставним.  Також, суд порушив норми процесуального
права, розглянувши справу без участі представника відповідача, участь якого
була обов'язковою, не дивлячись на те, що про відкладення розгляду справи на

інший день, відповідач просив завчасно, в порядку,
передбаченому ЦПК України. Крім того, апелянт не погоджується із моральною
шкодою позивача. На думку відповідача суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1
звільнився не за ініціативою відповідача, а за власним бажанням, тобто, при
такому звільненні моральна шкода не могла бути заподіяна працівнику.
Звільняючись, він повинен був передбачити можливість виникнення такої ситуації,
коли потрібно буде докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Тобто, в даному випадку, відсутній причинний зв'язок між моральною шкодою і
діями відповідача. Також, не підтвердив позивач взагалі факту заподіяння йому
моральних страждань.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1,
суд вийшов з того, що дійсно відповідачем були порушені положення  ст.
ст.  116 КЗпП України, адже
останній не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Суд взяв за
основу акт територіальної державної інспекції праці від 12.06.2007 року про те,
що при звільненні ОСОБА_1
в порушення вимог  ст.  116 КЗпП України товариством не був
проведений повний розрахунок з останнім.
Заборгованість по зарплаті склала 1263 грн. 95 коп. Оскільки згідно
довідки ТОВ „Рибалка", середньоденна заробітна плата позивача становила
11,74 грн., і ця сума позивачем не оспорювалась, суд взяв для розрахунку період
з 01.03.2007 року (день звільнення) по 31.08.2007 року (день постановления рішення), що
склало 184 дні, помножив на середньоденну зарплату, і отримав суму - 2160 грн.
16 коп., як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, яку і
стягнув на користь позивача. Визначивши розмір моральної шкоди, суд врахував
ступінь та тривалість страждань позивача, вирішивши, що 1000 грн. є розумним
розміром відшкодування.

Вислухавши суддю
- доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів
справи вбачається, що позивач перебував з відповідачем у трудових стосунках і
за роботу не отримав у передбаченому трудовим законодавством порядку та строки
заробітну плату. Відповідач порушив вимоги
ст.  116 КЗпП України і не провів
з позивачем остаточного розрахунку при звільнені з роботи, що підтверджується
актом № 25-01/40 перевірки додержання законодавства про працю, проведеної на
вимогу прокуратури державним інспектором праці ТДІП у Чернігівській області у
червні 2007 року. З акту вбачається, що на час звільнення з роботи
заборгованість по заробітній платі становила 1263 грн. 95 коп., не нарахована
компенсація за невикористану відпустку, чим порушені вимоги  ст.  24
Закону України „Про відпустки", не видана трудова книжка в порушення  ст.  47
КЗпП України. З актом був ознайомлений та його підписав директор товариства,
який ніяких зауважень не висловив.

Суд обґрунтовано
прийшов до висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту. Стягуючи
заборгованість по заробітній платі, суд також

обґрунтовано, відповідно до норм  ст.
117 КЗпП України, стягнув на користь позивача середній заробіток за весь
час затримки остаточного розрахунку при звільненні, провівши відповідні
розрахунки.

Доводи апелянта
про те, що заборгованість, по справі фактично є значно меншою ніж стягнув суд
не підтверджуються будь - якими доказами, проте спростовуються актом перевірки.

Визнавши, що
відповідач порушив гарантовані Конституцією України права позивача на оплату
праці, на працевлаштування, так як відповідач довгий час утримував у себе
трудову книжку позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль на організацію
свого життя суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу була заподіяна
моральна шкода. Розмір моральної шкоди судом визначений з врахуванням характеру
та тривалості моральних страждань. Доводи апелянта, що позивач був звільнений з
роботи за власним бажанням, а не з ініціативи відповідача, а тому відсутній
причинний зв'язок між моральною шкодою та діями відповідача не ґрунтуються на
нормах права і не можуть братись до уваги.

Також з
протоколу судового засідання від 06 серпня 2007 року вбачається, що представник
відповідача приймав участь в судовому засіданні, надав суду заперечення на
позов проте після оголошеної судом за його проханням перерви по справі в судове
засідання не з'явився та не надав доказів на спростування позовних вимог
позивача та акта інспектора праці. Не надав відповідач таких доказів і в
апеляційний суд. Про розгляд справи 31.08.2007 року був належним чином
повідомлений, що підтверджується його клопотанням про чергове відкладення
справи.

Виходячи з
викладеного апеляційний суд вважає, що судом по справі постановлено законне та
обґрунтоване рішення і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись  ст.
ст.  303, 307, 308, 313 - 315,
317, 319, 325 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну
скаргу ТОВ „Рибалка" відхилити.

Рішення
Чернігівського районного суду від 31 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України на протязі двох місяців після набрання
законної сили ухвалою апеляційного суду.