Справа  №  2-216/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007
р.       Сніжнянський  міський
суд  Донецької  області у
складі:

головуючого  судді                            -              Корекян  Н.Р.

при  секретарі                                                   Павловой  В.В.

за  участю  адвоката                                       ОСОБА_2.

розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні  в
м.Сніжне     справу    за

позовом          ОСОБА_1  до
Державного  підприємства

"Сніжноеантрацит"  про
поновлення  строку  для
звернення  до суду,поновлення  на
роботі,   стягненні  заробітної
плати  за  час
змушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

29.11.2006  року  в
суд  з  позовною
заявою    про  поновлення
строку для  звернення  до
суду,поновлення  на  роботі,
стягненні  заробітної  плати за
час  змушеного  прогулу
звернувся  ОСОБА_1,   посилаючись     на
те, що  він  з  24.05.2006
року    працював  на
шахті   "Ударник"  ДП "Сніжноеантрацит"  в
якості  ІНФОРМАЦІЯ_1. Під  час
прийняття  на  роботу
адміністрація  шахти  одночасно
з  заявою  про прийняття
на  роботу  витребувала
написати  заяву  про
звільнення  з підприємства  за
власним  бажанням.   Наказом
НОМЕР_1 він  звільнений  з
підприємства  за  власним
бажанням,   з  чим
він  не згоден.   Заяву
про  звільнення  з  2.08.2006
року  за  власним
бажанням  він не  писав,
з  наказом  про
звільнення  не  ознайомлений
до  теперішнього часу,   копію
наказу  не  отримав
на    свою  вимогу.
Про  те  що
його звільнили  він    дізнався
у  відділі  кадрів
при  передачі  лікарняного, тому  що  з  3.08.2006  року
по  2.08.2006року  а
потім  з     8.08.по 29.09.2006  знаходився
на  лікуванні.   Оскільки
він  не  був
згоден  зі звільненням,   неодноразово
звертався  до  адміністрації
з  вимогою  надати йому
необхідні  документи  для
звернення  до  суду,
які  отримав  тільки 23.11.2006  року,
тому  пропущений  строк
звернення  до  суду
з  поважної причини.

Позивач  в
судовому  засіданні  підтримав
свої  вимоги.   Додатково пояснив,   що
через  два  дні
після  працевлаштування  на
вимогу  начальника ділянці  Кантеміра
написав  заяву  про
звільнення  за  власним
бажанням  не поставивши  дату.
2.08.2006  року
він  прийшов  на
роботу,   відпрацював  у  4
зміну  з
12-тої  до  8годин,
коли  піднявся  на
поверхню  між  ним  та
директором  шахти  Маловим
В.   відбулася  розмова,
з  боку  директора
були зауваження  щодо  його
роботи.   Він  був
в  тверезому  стані,
при  звернені до  лікаря
2.08.2006  року
отримав  лікарняний,   через
2-3  дні  до
нього приїхав  замісник  начальника
ділянки  Матвієнко  додому,
спитав  чому  той не
на  роботі,   на
що  пояснив  що
знаходиться  на  лікарняному.
Коли  був  на лікарняному  з
приводу  переламу  ключиці,
мав  гіпсову  перев'язку
,по дорозі  з  лікарні
додому  зустрів  Кантеміра
і     повідомив  останнього
що лікується.   Дійсно  30 чи  31.09.
2006  року  прийшов
на  роботу,   надав
два лікарняних  для  підпису
Матвієнко,   а  коли
пішов  до  відділу
кадрів передати  лікарняний  то
дізнався  про  своє
звільнення.   Від  отримання трудової  книжки
відмовився.   Протягом  тривалого
часу  звертався  з вимогою
оплатити  йому  лікарняний,
тому  що  зазнав
значних  витрат   ,
мав розмову  про  це
у  відділі  кадрів,
у  юрисконсульта,   замісника
начальника ділянки
Матвієнко,   директора  шахти,
після  оплати  лікарняних
обіцяв звільнитися.   Так  як  це  питання
не  вирішувалося,   звернувся
до  адвоката за  юридичною
допомогою.   В  журналі
про  отримання  трудової
книжки поставив  підпис  не  звернувши  увагу
на  дату,   його
підпис  стоїть  на наказу
про  звільнення,   але
не  його  рукою
вказана  дата  ознайомлення, заява  про
звільнення  за  власним
бажанням  написана  його
рукою,   на  при кінці
жовтня  2006  року
він  отримав  трудову
книжку,   ніякого  листа
з шахти  про  отримання
трудової  книжки  не
отримував.

Представник    позивача
адвокат    ОСОБА_2   позовні
вимоги    свого довірителя  підтримав.
Вважає  що  є
всі  підставі  для
задоволення  позову

Представник
ДП «Сніжноеантрацит» позов ОСОБА_1 не визнав, вважає що підстав для відновлення
строку звернення до суду з позовом та поновлення на роботі не має. Він
впевнений що такої практики на підприємстві, як загодя писати заяву про
звільнення немає. Вранці 2.08.2006
року позивач звернувся з заявою про звільнення до начальника ділянці Кантемира, прохав звільнити
терміново, бо знайшов іншу роботу, дійсно заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам,
не вказана дата та поважність причин. Не зважаючи на це, в той же день його звільнили.
ОСОБА_1 2.08.2006 року працював у 4
зміну, яка розпочинається з 24-40год.до 8-год. Через те що той був у
нетверезому стані, виникла суперечка між ним та директором шахти, останній день
роботи було «анульовано».За трудовою книжкою позивач не з'являвся, тому 7.08.2006 року йому відправлено було
повідомлення. Згідно журналу руху трудових книжок ОСОБА_1 отримав трудову
книжку в відділі кадрів 31.08.2006року , з наказом був ознайомлений теж 31.08.2006 року, дату ознайомлення поставила
інспектор . Коли 30.09.2006 року
ОСОБА_1 приніс два лікарняних, останній не був закритий, йому відмовили в
оплаті. Звернення адвоката надійшло 15.11.2006 року з вимогою  надати
документи,   яке  виконане.

Допитаний     свідок             ОСОБА_3     пояснив,      що                        він     працює

начальником ділянці. де працював недовгий час ОСОБА_1,при

прийнятті           на   роботу
ОСОБА_1   не   писав
на   його   вимогу
заяву   про

звільнення, пам'ятає що під час організації робот 1 зміни до нього

звернувся ОСОБА_1 з проханням звільнити терміново, так як знайшов

іншу роботу, написав заяву. Не маючи заперечення проти термінового

звільнення ОСОБА_1,
так як той зарекомендував себе як старанній

робітник,   завізував  його
заяву  і   передав                                   до   відділу
кадрів,   за

організацію
робіт у 4 зміну відповідальний його замісник Матвієнко , який допустив до
роботи ОСОБА_1, бо не
знав про існування наказу про звільнення. Ніякого завдання Матвієнко по
відвідування ОСОБА_1 для з'ясування питання чому той не ходить до роботи не
давав, дійсно бачив ОСОБА_1 з перев'язаною рукою. . Ніколи до нього ОСОБА_1
не  звертався  з
питання  поновлення  на
роботі.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи
суд  вважає  що
позов  не  підлягає
задоволенню  з  наступних
підстав.

Як    вбачається    з    матеріалів
справи,                    ОСОБА_1    було
прийнято

постійно на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1 ВП "Шахта Ударник"

ДП "Сніжноеантрацит" з 24.05.2006 року , згідно наказу НОМЕР_2. Звільнений        за    власним
бажанням    за    ст.38
КЗпП України згідно наданої заяви з 2.08.2006
року за наказом НОМЕР_1          .     Знаходився    на
лікарняних                                                              з     3.08.2006року    по

7.08.2006  року,   та
з   8.08.2006  року  по  29.09.2006
року.

Відповідно
до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений
на- невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним
орган. письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення, з роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу / з поважних причин/, власник  або
уповноважений  ним  орган повинен
розірвати  трудовий  договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений
ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків,
коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до
законодавства  не  може
бути  відмовлено  в
укладенні   трудового  договору.

В матеріалах справи є копія заяви про звільнення, заява написана рукою
позивача, що він підтвердив, дійсно зі змісту заяви вбачається що ОСОБА_1 не
вказав дату попередження про звільнення і дату та причину звільнення, що
позбавило його у разі залишення на роботі права
продовження  працювати  у
відповідача.

Суд,
перевіряючи доводи позивача про те що його примусили подати заяву про
розірвання трудового договору через декілька днів після прийняття  на
роботу,   не  знайшов
підтвердження  цього  факту.

Як вбачається з табелю , ОСОБА_1 працював 2.08.2006 року з

24-40год., за Інструкцією про порядок ведення трудових
книжок

працівників встановлено, що днем звільнення вважається
останній день

роботи.
За     цією     ж        Інструкцією     відповідач     зобов'язаний     видати

працівнику
його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про
звільнення, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. В порушенні цих вимог
відповідач листом НОМЕР_4 направив на адресу ОСОБА_1 відповідне повідомлення.
Як вбачається з витягу з журналу руху трудових книжок ОСОБА_1 трудова книжка
видана 31.08.2006 року, мається його
підпис. На наказі про звільнення НОМЕР_1 є підпис ОСОБА_1, що він визнає, дата
ознайомлення з наказом вказана інспектором
відділу  кадрів  31.08.2006  року.

Позивач не заперечує проти того що про звільнення він дізнався 30.09.2006 року, від отримання трудової
книжки відмовився. За правилами ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в
тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі
пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.233 КЗпП України суд може поновити ці строки на підставі
ст.234 КЗпП України. Доводи позивача щодо поважності причин пропуску ним строку
звернення до суду не знайшли своє підтвердження, судом не встановлено що
позивач не відносився зневажливо до питання захисту своїх прав, що його
зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов'язують органи
державної влади та інших суб'єктів з урахуванням норм моралі проявити повагу та
ставитися поблажливо до працівника. Як пояснив позивач він звертався до
відповідача тільки з приводу оплати лікарняних. Запит адвоката про надання
документів на руки  ОСОБА_1   надіслано
на  підприємство  15.11.2006  року.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо незаконності його
звільнення з

роботи суд виходить з того, що ОСОБА_1 пропустив
встановлений

ст.233 КЗпП України строк у місяць для звернення до суду
з неповажної

причини, оскільки він про звільнення дізнався 30.09.2006 року, до суду

позивач   звернувся           29.11.2006   року.
Пропуск   строків       звернення   до

суду за захистом
своїх прав є самостійною підставою для відмовив задоволенні  позову.

Керуючись
ст.43 Конституції України, ст.ст. 38,232,233,234 КЗпП України, Інструкції
про порядок ведення трудових книжок працівників, ст.ст.   10,15,88,212,213,215,   ЦПК України,
суд-

4

ВИРІШИВ :

В задоволенні позова ОСОБА_1 до Державного підприємства
"Сніжноеантрацит" про поновлення строку для звернення до суду,
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час змушеного  прогулу відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області. Заява про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження через даний суд.