Справа 3822                                               Голов,  в 1 інстанц. Єфименко В.І.
29                                                  Доповідач
Ухвала

Іменем України

8 травня 2007 року                                                             м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуюча суддя Зубова Л.М.  судді Барсукова
О.І..,  Прокопчук Л.М.  секретар Андрусішина М. Г. з участю прокурора
Конакової В.О. розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду
справу за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства « Костянтинівський
металургійний завод»   та закритого
акціионерного товариства «
Костянтинівський металургійний завод» про захист трудових прав та
відшкодування моральної шкоди з апеляційними скаргами позивача

на
рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 30.жовтня 2006 року.

Вислухавши
доповідача,  пояснення позивача та прокурора
Конакової В.О.,  які апеляційну скаргу
підтримала,  перевірівши матеріали
цивільної справи,  апеляційний суд,  -

встановив:

Рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду від 30
жовтня 2006 року
позов було задоволено частково,  з
відкритого акціонерного товариства «
Костянтинівський металургійний завод»
на користь позивача стягнуто: заборгованість по заробітній платі 2261, 96 грн,  компенсацію втрати несвоєчасно виплаченої
зарплати 4724, 43 грн,  середній заробіток за затримку розрахунку при
звільненні за період з 1.07.2005
по 30.10.2006 року у
сумі 8841. 12 грню.,  відшкодовано 800 грн моральної шкоди.

У задоволенні
решти вимог відмовлено. З відповідача стягнуто судові витрати .

У апеляційній
скарзі позивач просить рішення суду скасувати,
оспорює правильність відмови у задоволенні решти його вимог,  просить апеляційний суд задовольнити всі його
вимоги,  посилаючись на те, що суд першої
інс ганції не дав належної оцінки обставинам справи ,
зокрема,  не дав
оцінки тому,  що позивач   фактично став працювати у ЗАТ « Костянтинівський
метаїгургійний завод»,  тому суд  безпідставно відмовив у завдоленні позову до
цього відповідача,  зазначав,  що суд не дав належної оцінки обставинам
справи щодо глибини завданих моральних страждань від порушення його трудових
прав,  необгрунтовано відмовив у
задоволенні позову про стягнення с>м за вимушений простой та стягнення оплати
праці за безоплатні відпустки за 1996-1997
роки,  зазначав,  що суд не врахував обставини щодо
незаконності звільнення позивача.

2

Крім того,  у додатковій апеляційній скарзі позивач
посилався,  що рішення суду є незрозумілим,  вважав,
що і ця обставина є підставою для його скасування.

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційну скаргу слід
відхилити   з наступних підстав.

Згідно  ст. . 113 ч. 1,
115,     116, 117 КЗпП
України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,  встановлені колективним договором.  При звільненні працівника виплата всіх
сум,  що належать йому від підприємства,  провадиться в день звільнення.

У разі невиплати
з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки,  зазначені в ч. 1  ст.  116 КЗпП України,  підприємство повинно виплатити працівникові
його середній заробіток.

Розрішаючи
справу,  суд повно і об'єтивно з'ясував
обставини справи та дав їм належну оцінку,
дійшов висновків,  які грунтуються
на обставинах справи та відповідають вимогам закону,  оскільки задовольняючи вимоги позивача
частково,  суд першої інстанції встановив
та з цього виходив,  що підприємство -
відкрите акціонерне товариство « Костянтинівський металургійний завод» мало
заборгованість перед позивачем    по
зароби ній платі,  тому стягнув
заборгованість з компенсацією та середній заробіток за затримку розрахунку при
звільненні.

Не заслуговують
на увагу доводи апеляційної скарги про те,
що суд не врахував обставини щодо незаконності звільнення позивача,
оскільки з обставин справи видно,  що позивач звернувся з заявою про звільнення
за особистим бажанням за ч.3  ст.  38
КЗоТ України,  заяву його адміністрація
задовольнила а щодо прийняття на роботу у закрите акціонерне товариство«
Костянтинівський металургійний завод»
позивач питання не порушував
перед,  адміністрацією,  тому суд підставно відмовив йому у задоволенні
вимог до закритого акціонерного товариства « Костянтинівський металургійний завод» ,
доказів фактичного його допуску   до роботи у вказаному підприємстві не
надано. Відшкодовуючи моральну шкоду,
суд діяв у відповідності до вимог
ст. . 237-1 КЗпП України,   ст. .
60 ЦПК України та виходив з характеру порушення трудових прав,  глибини завданих моральних страждань та дав
належну оцінку цим обставинам.

Доводи
апеляційної скарги про незаконність відмови у задоволенні позову спростовано
матеріалами справи.

Суд підставно
відмовив у задоволенні позову про стягнення оплати за час безоплатної
відпустки,  оскільки встановив,  що відпустки були надані за згодою позивача у
відповідності до вимог закону і накази про їх надання не оспорені,
а також встановив,
що у відповідності до  ст. . 113 КзП П України
проведено оплату часу простою не з вини працівника,  не мало місця порушення оплати праці у
вихідні дні та порушення тривалості робочого часу ,
встановленого  ст. . 50 КЗпП України.

Доводи апелянта
про те,  що рішення суду викладено
незрозуміло і погребує роз'яснення не заслуговують на увагу,  оскільки спростовані матеріалами справи.

Оскільки рішення
суду постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права ,
суд повно та всебічно дослідив

3

обставини справи,  дав їм об' єктивну оцінку,  то у відповідності до вимог  ст.
308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись  ст.
308 ЦПК України,    апеляційний
суд,  -

ухвалив:

Апеляційні
скарги відхилити.

Рішення
Костянтинівського міськрайонного суду від 30
жовтня 2006 року
залишити без змін.

Ухвала  набирає чинності негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення.