Справа №33ц-177/07                                                            Головуючий
Категорія - 36                                                                        Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 червня 2007
року колегія суддів з розгляду цивільних справ в касаційному порядку

апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого - судді Лончука
В.Г.,

суддів - Мудренко Л.І.,
Подолюка В.А.,Расевича СІ., Русинчука М.М.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи Тернопільської обласної державної
адміністрації, управління державного казначейства України у Тернопільській
області про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою позивача на
рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 березня 2004 року та рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2004
року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2003 рокуОСОБА_1
звернувся із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що протягом 2001-2003 років управління
з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Тернопільської обласної державної адміністрації на
порушення постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 року «Про
порядок надання додаткової жилої площі особам, які внаслідок Чорнобильської
катастрофи перенесли променеву хворобу будь-якого ступеня або стали інвалідами,
дітям-інвалідам, які потребують особливого догляду, та сім'ям, що втратили годувальника
з числа осіб, віднесених до категорії 1»
не вносило його в окремий реєстр осіб, які страждають хронічними
захворюваннями, для отримання додаткової жилої площі та першочергового
поліпшення житлових умов.

У лютому 2003
року рішенням апеляційного суду Тернопільської області такі дії названого
суб'єкта владних повноважень визнані неправомірними і зобов'язаного його внести
позивача в цей реєстр.

Посилаючись на те, що зазначеними неправомірними діями відповідача йому
спричинено моральні страждання, позивач на підставі ст. 56 Конституції
України, ст. 442 ЦК України
просив стягнути в його користь за рахунок державного бюджету 20 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду" Тернопільської області
від 5 березня 2004 року позов
задоволено частково.

Постановлено стягнути з управління державного
казначейства України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1. 2 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди та в дохід держави 8,5 грн. державного мита.

Рішенням                 апеляційного          суду Тернопільської області від 28 грудня 2004 року

вказане рішення
суду скасоване і ухвалене нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду і
змінити рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені в даній справі
судові рішення - скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення про
відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в розглядуваному
випадку мало місце порушення житлових прав позивача, які були поновлені, а житлове
законодавство, що підлягало застосуванню до спірних правовідносин, не
передбачає відшкодування моральної шкоди.

Однак такі висновки зроблені апеляційним судом з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Позивач в своїй позовній заяві і суд першої інстанції в ухваленому ним
рішенні як на правову підставу посилались на статтю 56 Конституції України, яка
є нормою прямої дії і передбачає право громадянина на відшкодування за рахунок
держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

З цього випливає, що на підставі наведеної правової норми підлягає
відшкодуванню матеріальна і моральна шкода у разі її заподіяння органу
державної влади при здійсненні ним управлінських (владних) функцій.

Спричинену позивачу моральну шкоду він пов'язував із неправомірними діями
органу державної влади, які хоча і стосувалися в кінцевому результаті його
житлових прав, але за своїм характером були управлінськими, що вимагало в
даному випадку застосування наведеної норми Основного Закону України.

З огляду на це, висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої
інстанції застосував закон ,
який не підлягає застосуванню, є помилковим.

Крім цього, всупереч вимогам пункту 10
статті 314 ЦПК
України 1963 року
апеляційний суд в своєму рішенні не зазначив назву, статтю, її частину, пункт,
підпункт закону, за яким вирішено справу.

Судом першої інстанції також допущено порушення норм процесуального права.
Так, з матеріалів справи вбачається, що з 22
січня 2004 року в
розгляді справи як відповідач стало брати участь управління державного
казначейства України у Тернопільській області, яке не притягувалось в порядку
статті 105 цього
Кодексу або в іншому порядку до участі в справі з винесенням відповідної
ухвали.

На цю особу, яка не була притягнута належним чином до участі в справі, суд
першої інстанції поклав обов'язок по відшкодуванню позивачу моральної шкоди,
тобто вирішив питання про її права і обов'язки, що відповідно до пункту 4 статті 307 ЦПК України 1963 року є
безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції з
направленням справи на новий розгляд.

За таких обставин ухвалені в даній справі судові рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.
336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Касаційну скаргу
позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської
області від 5 березня 2004 року та рішення
апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2004
року в даній справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.