УХВАЛА

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

6 серпня 2007
року                                             м.
Донецьк

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Донецької області в складі: головуючої Краснощокової Н.С.,

Новосядлої В.М., Олєйникової Л.С., Осипчук О.В., Лоленко А.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2004 року і на ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_1 до голови
гаражно-будівельного кооперативу «Лісний» ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2004 року позивач звернувся до суду з позовом до голови
гаражно-будівельного кооперативу «Лісний» ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди у розмірі 20 000 гривень.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2004 року
позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху через не обґрунтування позовних
вимог та не зазначення, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір
моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2004 року,
залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2004 року,
позовна заява ОСОБА_1 визнана
неподаною та повернута позивачу.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвали як такі, що не
відповідають нормам процесуального і матеріального права і захистити його
права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звернувся до суду з
позовом до голови гаражно-будівельного кооперативу «Лісний» ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що голова
кооперативу порушує його права, з приводу чого він неодноразово звертався до
суду за захистом своїх прав. При цьому позивач посилається на конкретні судові
рішення. До позовної заяви позивачем залучені документи, які на його думку є
доказами по справі (всього на 22 аркушах).

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 27
вересня 2004 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху до 13 жовтня
2004 року через не обґрунтування позовних вимог та не зазначення з яких
міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами
це підтверджується.

13 жовтня 2004 року на виконання ухвали суду першої інстанції позивачем ОСОБА_1 була надана
позовна заява, в якій він, як вважав за необхідне, на свій розсуд обґрунтував
свої позовні вимоги і міркування з яких він виходив, визначаючи розмір
моральної шкоди із посиланням на докази, які на його думку підтверджують його
позовні вимоги.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2004 року
позовна заява ОСОБА_3 визнана
неподаною і повернута йому.

№ 33ц-399кс07

Апеляційний суд м. Києва 6 грудня 2004 року, залишаючи
без зміни ухвалу Подільського районного суду м. Києва, виходив із того, що
позивачем не були виконані вимоги місцевого суду щодо усунення недоліків.

Проте з таким висновком судових інстанцій погодитись неможливо з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 15-1 ЦПК України в
редакції 1963 року (яка діяла на той час) суд розглядає цивільні справи не
інакше як за заявою (скаргою) осіб, зазначених в статті 5 цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, доказів.

За частиною 2 цієї статті кожна особа, яка звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, не порушуючи при цьому прав і
охоронюваних законом інтересів інших осіб

Крім того, згідно із статтею 34 ЦПК України в редакції 1963 року, сторони
мають право подавати свої докази або повідомити про них суд до початку судового
засідання по справі. Питання про прийняття доказів після цього строку
вирішується судом залежно від обставин справи.

Оскільки 13 жовтня 2004 року (у строк встановлений судом першої інстанції)
позивач надав позовну заяву, в якій, на свій розсуд та як вважав за необхідне,
обгрунтував свої позовні вимоги і міркування з яких він виходив, визначаючи
розмір моральної шкоди із посиланням на докази, які на його думку підтверджують
його позовні вимоги, то у суду першої інстанції не було підстав для визнання
позовної заяви неподаною через не обґрунтування позовних вимог та не зазначення
з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими
доказами це підтверджується.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Подільського
районного суду м. Києва від 20 жовтня 2004 року не відповідає
цивільно-процесуальному закону.

На вказані порушення апеляційний суд не звернув уваги, у зв'язку із чим
ухвали підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для
вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, Законом України
"Про внесення змін до закону України "Про судоустрій України"
щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ" від 22 лютого 2007
року №697-У та главою 2 розділу У ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Донецької області,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу
Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2004 року і ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 6 грудня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_1 до голови
гаражно-будівельного кооперативу «Лісний» ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди скасувати і справу направити до суду першої інстанції для вирішення
питання щодо відкриття провадження по справі.

Ухвала
оскарженню не підлягає.