Справа № 22ц 1139 / 2007 р.                           Головуючий
1 -ї інстанції : Павлова Ж.П.
Категорія    12                                          Суддя-доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ Іменем України

2007 року
червня місяця 4 дня
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі

головуючого:       Лисенка
П.П.,

суддів:                   Данилової О.О.,

Кутової
Т.З., при секретарі :   Швейновій І.В.,

за
участю: ОСОБА_4 - представника
відповідача ОСОБА_1., розглянула   у
відкритому   судовому   засіданні в м. Миколаєві   цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення   Заводського районного суду
м. Миколаєва від 26    березня   2007
року за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 та ОСОБА_1

про

визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИЛА:

В    серпня 2006 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3 та ОСОБА_1    про    визнання

недійсним договору купівлі-продажу.

Позивачка зазначала, що з ОСОБА_3вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до
19 лютого 2003 року. В період
шлюбу ними на ім'я ОСОБА_3 було придбано нерухоме майно в вигляді 158/1000 часток
нежитлового приміщення магазину по вул. Скороходова, 116 у м. Миколаєві. 2 січня 2001 року за
договором купівлі -продажу, зареєстрованому на товарній біржі "Нерухомість
Н",ОСОБА_3. продав ОСОБА_1. 76/1000
зазначеного приміщення.

Посилаючись на те, що вказаний договір було укладено без згоди позивачки,
як дружини, вона просила визнати його недійсним та визнати за нею право
власності на 1А спільного майна подружжя тобто на 76/1000 частини
нежитлового приміщення.

В судовому засіданні позивачка уточнювала позовні вимоги і просила визнати
спірний договір повністю недійсним та визнати за нею право власності на 2/3 частини сумісно
нажитого майна подружжя, та поновити строк позовної давності, оскільки його
пропущено з поважних причин.

Ухвалою
Заводського районного суду м. Миколаєва             від   7
березня 2007 року

позовні вимоги
про визнання права власності   на   2/3
частини сумісно нажитого   майна
виділено в окреме провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2007 року позов
задоволено. Визнано договір купівлі-продажу 76/100 частин нежитлових приміщень магазину по вул. Скороходова,
116 в м.
Миколаєві, укладений 2 лютого 2001 року між
ОСОБА_3та ОСОБА_1 та зареєстрований на товарній біржі "Нерухомість - Н",
недійсним. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. 1700 грн. Визнано за
ОСОБА_3право власності на 76/1000
зазначених частин нежитлових приміщень.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1. просить вказане рішення суду скасувати, а   по справі

ухвалити   нове  рішення,
яким     відмовити   позивачці
в  задоволенні  її
позовних  вимог, посилаючись нате,
що  суд не вірно застосував норми
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено
судом, ОСОБА_2 таОСОБА_3. перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 червня 1985 року по 19 лютого 2003 року (а.с. 5-6). В період
шлюбуОСОБА_3. на відкритих торгах придбав 158
/1000 частин не житлових приміщень по вул. Скороходова, 116 в м. Миколаєві , в зв'язку з чим
йому видане  свідоцтво про право
власності, яке зареєстровано в БТІ (а.с. 9).

Відповідно до договору купівлі -
продажу № 75/1 від 2 січня 2001 року,
зареєстрованому на товарній біржі "Нерухомість - Н",ОСОБА_3.
продав, а ОСОБА_1. купив 76М000 частин приміщення магазину по вул. Скороходова,
116 в м. Миколаєві за 1700 грн. (а.с.28).

Суд, задовольняючі позовні вимоги, виходив з того, що спірне майно є
сумісно нажитим майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2., а тому відповідно до вимог
ст. 23 КпШС України його відчуження можливе лише за письмовою згодою подружжя.

Між тим, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки зазначена
правова норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Так, ст. 23 КпШС
України передбачено, що майном, набутим в період шлюбу, подружжя
розпоряджається за взаємною згодою. При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. 1 лише при
укладенні угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують
обов'язкового нотаріального засвідчення, згода
другого з подружжя   повинна бути
висловлена у письмовій формі.

Оскільки, позивачка оспорює договір купівлі-продажу нежитлового приміщення,
який відповідно до норм Гл. 20
ЦК України (в редакції 1963
року) не потребував нотаріального засвідчення, то і письмової згоди її, як
подружжя, не вимагалося. Тому, слід вважати, що при укладені договору від 2 січня
2001 року купівлі-продажу 76/1000 частин нежитлового приміщення
ОСОБА_1.,ОСОБА_3. діяв в тому числі і від імені позивачки, тому такий договір
відповідає вимогам закону і підстави для визнання його недійсним   відсутні.

Враховуючи,     що
суд  не  вірно застосував  норму
матеріального  права,                  в

відповідності
до п. 4 ст. 309 ЦПК України,
оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню. По справі необхідно ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.
301, 307, 309 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу     ОСОБА_1.   -
задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2007 року скасувати,
а по справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу -
відмовити.

Рішення
апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання ним законної
сили тобто з дня проголошення.