УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД    ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ     ОБЛАСТІ
Справа № 22 -3336/2007 рік                             Головуючий у 1-й інстанції  Олефіренко Н.А.
Категорія   21                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2007 року.                                                                         м.  Дніпропетровськ

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської
області   у складі:

головуючого    судді -
Рудь В.В.

суддів                       - Осіяна О.М.
,  Ремеза В.А.,

при
секретарі               - Худолій Н.А.,

розглянувши
апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м.  Павлограді Дніпропетровської області

на
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07
грудня 2006 року за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.  Павлограді
Дніпропетровської області про стягнення недоплаченої страхової виплати
одноразової допомоги,  -

встановила:

У жовтні
2006 року
ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом в якому вказував на те,
що він знаходився у трудових відносинах із шахтою
"Павлоградська" ВАТ "Павлоградвугілля". За час роботи він
одержав травму,  про що був складений акт
від 07.04.1988 року. В
подальшому за час роботи він отримав професійне захворювання - пиловий бронхіт 1-го ступеня,  емфізема легень,  що підтверджено актом від 03.01.2003 року. За
висновком МСЕК від 11.02.2003
року йому встановлено 50
% втрати професійної працездатності із яких 15% по отриманій травмі,
а 35 % внаслідок
професійного захворювання. Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.  Павлограді від
18.02.2003 року №2780/2 йому була нарахована одноразова допомога за збільшення
проценту втрати стійкої професійної працездатності у зв'язку із повторним
ушкодженням здоров'я у розмірі 40 090, 4 гривень та обмежено до виплати
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати,  з якої справляються внески до Фонду - 8 800
гривень. Оскільки положеннями  ст.  34 п.2 абз.2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" сума одноразової допомоги не
обмежується чотирикратним розміром,  тому
він просив стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової допомоги -
31290, 4 гривень.

Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2006 року позов
задоволено. Стягнуто із відповідача на користь позивача 31290, 4 гривень
недоплаченої страхової виплати.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
м.  Павлограді Дніпропетровської області
ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні
позову,  оскільки суд не врахував норми
матеріального права,  а саме те,  що відповідно до  ст. 34 ч.2 п.2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" одноразова допомога
потерпілому виплачується в розмірі не більше чотирикратного розміру граничної
суми заробітної плати(доходу),  з якої
стягуються внески до Фонду. Ця норма закону є загальною та застосовується до
всіх випадків виплати одноразової допомоги. Такою є і судова практика,  щодо розмірів відшкодувань за вказаними
правовідносинами.

Перевіривши
матеріали справи,  законність і
обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог,  колегія суддів,  вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  а рішення суду необхідно залишити без змін з
наступних підстав.

Приймаючи
рішення,  суд першої інстанції
обгрунтовано виходив із того,  що позивач
знаходився у трудових відносинах із шахтою "Павлоградська" ВАТ
"Павлоградвугілля". За час роботи він одержав травму,  про що був складений акт від 07.04.1988 року. В
подальшому за час роботи він отримав професійне захворювання - пиловий бронхіт 1-го ступеня,  емфізема легень,  що підтверджено актом від 03.01.2003 року. За
висновком МСЕК від 11.02.2003
року йому встановлено 50
% втрати професійної працездатності із яких 15% по отриманій травмі,
а 35 % внаслідок
професійного захворювання.

Постановою
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.  Павлограді від 18.02.2003 року №2780/2 йому
була нарахована одноразова допомога за збільшення проценту втрати стійкої
професійної працездатності у зв'язку із повторним ушкодженням здоров'я у
розмірі 40 090, 4 гривень та обмежено до виплати чотирикратним розміром граничної
суми заробітної плати,  з якої
справляються внески до Фонду - 8 800 гривень.

Оскільки
відповідно до  ст. 34 ч.1 абзац 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності"
при подальших обстеженнях МСЕК та у разі встановлення вищого ступеня стійкої
втрати професійної працездатності обмеження суми одноразової допомоги
виплачуваної потерпілому не передбачено,
то суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із
відповідача недоплаченої суми одноразової допомоги в розмірі 31290, 4 гривень.

Безпідставними
є доводи апеляційної скарги про те,  що
положення  ст. 34 ч.2 абзац 1 Закону
України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату працездатності" є
загальною нормою,  оскільки відповідач не
взяв до уваги,  що такі обмеження виплат
передбачені у цьому абзаці були введені в дію згідно Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове страхування..." №2272-111 від 22.02.2001 року та
стосувалися саме випадку вперше встановленого факту стійкої втрати професійної
працездатності,  а положення абзацу
другого при цьому змінені не були.

Тому
таке тлумачення норми вказаного закону призводить до порушення прав осіб,  у яких встановлено вищий ступінь стійкої
втрати професійної працездатності.

В
зв"язку із чим,  немає підстав для
задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись  ст.  307,
308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.  Павлограді Дніпропетровської області
відхилити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня
2006 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців
з моменту її проголошення.