Справа № 22ц 2102 - 2007
року.                      Головуючий 1
інстанції Серебрякова
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

12 листопада 2007
року.                                                                                   м.  Миколаїв.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів:
Данилової О.О. та Кутової Т.З.,

із секретарем
судового засідання Варміш О.С. ,

у   відкритому
судовому   засіданні  за
апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 переглянула ухвалу місцевого
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 серпня 2007
року,  постановлену на стадії прийняття
її ж позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною
власністю. Заслухавши доповідь судді,
дослідивши обставини і перевіривши їх доказами, -

установила:

13      серпня 2007 року ОСОБА_1 пред'явила
зазначений позов.

Ухвалою
місцевого Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23
серпня 2007 року позовну заяву залишено без руху з мотиву її невідповідності
вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства щодо її форми та
змісту,  а саме,  відсутності викладу обставин,  якими позивачка обґрунтовує свої вимоги,  й зазначення доказів,  що підтверджують кожну обставину.

Позивачці у
строк до 12 вересня 2007 року запропоновано усунути зазначені недоліки.

Ухвалою
того ж суду від 14 вересня 2007 року позовну заяву визнано неподаною і
повернуто позивачці із мотиву невиконання вимог суду,  викладених у попередній ухвалі.

Не
погодившись із такою ухвалою,  ОСОБА_1 її
оскаржила і просила скасувати через невідповідність вимогам чинного
цивільно-процесуального законодавства та необґрунтованість,  а саме,
помилкове тлумачення судом положень
ст.  119 ЦПК України,  вимоги якої,
на її думку,  нею дотримано
повністю.

Апеляційну
скаргу слід задовольнити повністю,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати,  а позовну заяву з доданими матеріалами,  повернути до того ж суду для вирішення
питання про її прийняття до провадження та розгляду по суті.

Залишаючи
позовну заяву з указаних вище підстав без руху,
а потім повертаючи її позивачеві за правилами  ст.
121 ЦПК України,  місцевий суд,  вважав,
що діє в межах вимог чинного цивільно-процесуального законодавства і
вірно його застосовує,  а саме,  що позовна заява не містить викладу
обставин,  якими позивачка обґрунтовує
свої вимоги,  й зазначення доказів,  що підтверджують кожну обставину.

Однак із таким у
повній мірі погодитися не можна.

У
позовній заяві ОСОБА_1 зрозуміло виписала зміст своїх позовних вимог,  її заява містить виклад обставин,  якими вона їх обґрунтовує,  в ній зазначені наявні у неї докази на
підтвердження цих обставин.

Місцевий
суд мав можливість і повинен був прийняти заяву до розгляду й порушити по ній
провадження,  оскільки наявні у ній
дрібні недоліки могли і повинні були усуватися у судовому засіданні.

Таким
чином,  оскарженою ухвалою порушено
конституційне право ОСОБА_1 на судовий захист її майнових інтересів,  що є недопустимим,  а тому,
ухвалу слід скасувати з

застосуванням наведених вище правових наслідків.

Керуючись  ст.
ст.  307,  312-315 ЦПК України,  колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу місцевого
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 серпня 2007
року скасувати.

Позовну заяву
разом із доданими до неї матеріалами повернути до того ж місцевого суду для
вирішення питання про її прийняття та розгляду по суті.

Ухвала набирає
чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.