УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року травня місяця 07 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого,
судді   Яковенко Л.Г.

суддів   Синельщікової О.В. Куриленка О.С.

при
секретарі   Гребенніковій Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства і виключення відомостей
про батьківство з актового запису про народження дитини,

за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сакського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 19 лютого 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним
рішенням Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 19 лютого
2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. З ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь
ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з
позовом - з 23.09.2005 року та до досягнення сином повноліття, але не менше ніж
30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства відмовлено. З
ОСОБА_2 на користь держави стягнено судовий збір у розмірі 8,50 грн., а також
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 7,50
грн. до Управління Державної судової адміністрації України в АР Крим.

В
апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду і
просить направити справу на новий розгляд, посилаючись на те, що рішення
незаконне і необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм процесуального права.
Вважає, що судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, і
висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що судом не було взято
до уваги, що з позовом до суду звернулася представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, а не
його колишня дружина, тим самим представником позивачки були перевищені повноваження
встановлені статтею 44 Цивільного процесуального кодексу України. Також,

Справа №
22-ц-3245/2007 р.                        Головуючий
у першій інстанції Бондарев
Р.В.

Доповідач
Синельщікова О.В.

посилається на
те, що справа була розглянута за відсутністю позивачки, яка не була належним
чином повідомлена про час і місце розгляду справи, і заяви про розгляд справи
за її відсутності до суду не надходило. Крім того, вказує, що до суду не
викликався представник третьої особи - відділу РАГС Сакського МРУЮ. Також,
вважає, що судом порушені його права, передбачені частиною 4 статті 143 і
статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки незважаючи на
неповноту та суперечливість висновків експертизи, суд безпідставно відмовив у
проведенні повторної експертизи та помилково оцінив як достовірні висновки
експертів Головного бюро СМЕ.

Заслухавши
суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необгрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_2 у зустрічному позові про оспорювання батьківства, суд першої інстанції
виходив з того, що при розгляді справи безперечно встановлено, що ОСОБА_2 є
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З такими
висновками погоджується суд апеляційної інстанції, як відповідними обставинам
справи, вимогам матеріального і процесуального закону.

Відповідно
до частини 1 статті 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком
дитини відповідно до статті 122 цього Кодексу „Визначення походження дитини від
матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою", має право оспорити
своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з
актового запису про народження дитини.

При
розгляді справи встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали
шлюб, який був зареєстрований 25 вересня 1999 року. У шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3, в актовому запису про його народження № 1223, складеному 25 жовтня
2000 року, внесено запис про ОСОБА_2, як батька дитини (а.с.4). 06 квітня 2004
року шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.5).

По
справі судом першої інстанції призначена та проведена судово-медична експертиза
крові, згідно з висновком якої № 35/06-і від 6 грудня 2006 року ОСОБА_2 є
біологічним батьком дитини ОСОБА_3, народженого ОСОБА_1 з імовірністю 99,997%,
що за даними K.Hummel
відповідає формулюванню „батьківство практично доведене" (а.с.40-54).

Відповідно
до частини 2 статті 136 Сімейного кодексу України у разі доведення відсутності
кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд
постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з
актового запису про її народження.

Аналізуючи
вказану норму, колегія суддів дійшла висновку, що єдиною підставою для
оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між батьком та
дитиною.

По
справі висновком судово-медичної експертизи встановлено кровне споріднення між
позивачем ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_3.

Таким
чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності
підстав для виключення відомостей про позивача ОСОБА_2 з актового запису про
народження його сина ОСОБА_3.

Колегія
суддів апеляційного суду не може погодитися з доводом апеляційної скарги в
частині незгоди з висновком судово-медичної експертизи.

Із
матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 28 лютого 2006 року
задоволено клопотання представника ОСОБА_2 та призначено по справі
судово-медичну експертизу крові, проведення якої доручено експертам Головного
бюро СМЕ МОЗ України.

Висновок
експертизи не містить ніяких суперечливих висновків, на які посилається позивач
по зустрічному позову в своїй апеляційній скарзі. Також ОСОБА_2 не наведено,
які саме порушення методіки проведення генотипоскопії крові були допущені
експертами.

Вирішуючи
спір про стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з вимог
статті 180 Сімейного кодексу України, яка встановлює обов'язок батьків
утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Встановивши,
що відповідач по справі ОСОБА_2 не виконує своїх обов'язків по утриманню
неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо стягнення аліментів з батька дитини на користь його
матері.

Відповідно
до частини З статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька
і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір
частки доходу, який присуджено на виплату аліментів на утримання сина,
визначено судом відповідно до вимог статей. 181, 182, 183 Сімейного кодексу
України.

Не
заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відповідача
про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Із
матеріалів справи вбачається, що до суду з позовом про стягнення аліментів
звернулася представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (а.с.2), яка діяла на
підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої 08 серпня 2005 року
(а.с.3). Представнику було надано право вести справи ОСОБА_1 у судових
установах, для чого довірителем надано право подавати від її імені позовні
заяви, скарги, інші документи.

Звернення
представника позивачки з позовом від імені та в інтересах останньої, а також
участь представника в розгляді справи є відповідним вимогам статті 38, частини
7 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України.

Необхідність
виклику сторони до судового засідання для дачі особистих пояснень визначає суд,
який розглядає справу, відповідно до п. 4 частини 1 статті 169 Цивільного
процесуального кодексу України. Суд першої інстанції не визнавав потрібним явку
позивачку до суду.

Процесуальний
закон, а саме частина 5 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України
встановлює порядок повідомлення сторони про слухання справи через її
представника, а тому розгляд справи за відсутності позивачки з участю в
судовому засіданні її представника не порушує норми Цивільного процесуального
кодексу України.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що при розгляді справи вимоги матеріального і
процесуального права судом першої інстанції додержано, підстав для скасування рішення немає.

Виходячи
з наведеного та керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 Цивільного
процесуального кодексу України, колегія судців судової палати у цивільних
справах,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 19 лютого 2007
року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох
місяців.