Справа
№22ц-2287/2007 р.
Суддя 1 -ї інстанції: Разумовська О.Г.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
листопада 2007 року колегія судців судової палати в цивільних справах
апеляційного суду миколаївської області в складі:

головуючої
Буренкової К.О.,  суддів Довжук Т.С. .
Козаченка В.І.,

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю позивача ОСОБА_1,  представника відповідачаОСОБА_2,

розглянувши
в відкритому судовому засіданні у м.
Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 вересня 2007 p.,  ухвалене
за його позовом до Головного управління юстиції у Миколаївській області про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

встановила:

29
квітня 2005 р. ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Миколаївського обласного управління юстиції про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Позивач
зазначав,  що працював у Головному
управлінні головним спеціалістом відділу державної виконавчої служби. Наказом
Головного управління з 25 березня 2005 р. його звільнено з роботи на підставі
п.3  ст.
40 КЗпП.

Своє
звільнення позивач вважає незаконним,  оскільки,
на його думку,  воно проведено з
порушенням вимог трудового законодавства.

Посилаючись на
наведені обставини,  позивач просив про
задоволення позову.

Ухвалою
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 31 липня 2007 р. проведена заміна первісного відповідача - Миколаївського
обласного управління юстиції,  належним
відповідачем - Головним управлінням юстиції (далі - Головне управління).

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 19 вересня 2007 р. в
позові ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне і ухвалити нове рішення в
частині відмови в позові про поновлення на роботі,  яким задовольнити ці вимоги,  а справу в частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу направити на новий розгляд.

2

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення позивача,  представника відповідача,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
із наступних підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_1 в 1999 р. був
прийнятий на роботу у Миколаївське обласне управління юстиції на посаду
провідного спеціаліста відділу державної виконавчої служби Миколаївського
обласного управління юстиції,  а з червня
2001 р. переведено на посаду головного спеціаліста відділу державної виконавчої
служби цього ж управління. Наказом відповідача від 25 березня 2005 р. № 363 - Л позивач
звільнений з роботи на підставі п.3
ст.  40 КЗпП України за
систематичне невиконання обов'язків,
покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Судом
також встановлено,  що наказом від 25
січня 2005 р. №57-к ОСОБА_1
був притягнутий до дисциплінарної відповідальності в вигляді догани за
порушення фінансової дисципліни. Рішенням Заводського районного суду м.  Миколаєва від 23 травня 2005 p.,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 14 грудня 2005 р.,
ОСОБА_1 відмовлено в позові до Миколаївського обласного управляння
юстиції про визнання неправомірним зазначеного наказу від 25 січня 2005 р. про
притягнення його до дисциплінарної відповідальності. 23 березня 2005 р.
Головним управлінням встановлено факт порушення позивачем трудової
дисципліни,  а саме: зайняття грою на
комп'ютері в робочий час на своєму робочому місці.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи,  дав належну оцінку доказам,  які надали сторони,  і прийшов до вірного висновку,  що звільнення позивача з роботи на підставі
п.3  ст.
40 КЗпП України проведено з додержанням вимог  ст.
ст.  147-1,  148,
149 цього Кодексу.

Висновок
суду відповідає обставинам справи,
наявним в ній доказам,  положенням
п.3  ст.
40 КЗпП України,  а також вимогам
Загальних правил поведінки державного службовця,  затверджених наказом Головдержслужби України
від 23 жовтня 2000 р. №58,  та Правил
внутрішнього трудового розпорядку,
затверджених наказом Миколаївського обласного управління юстиції від 6
січня 2005 р. №»/11-0.

Посилання
ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі стосовно того,  що
оскільки факт порушення ним трудової дисципліни 23 березня 2005 р. мав місце в
період його тимчасової непрацездатності,
то відповідач не мав права звільняти його з роботи на підставі п.3  ст.  40
КЗпП України,  не спростовують висновків
суду. Із матеріалів справи видно,  що
позивачу дійсно видано лікарняний лист з 21 по 25 березня 2005 р. Проте
адміністрації відповідача він його не пред'явив,  а вказаний період на протязі робочого дня
знаходився на роботі,  про що свідчить
табель обліку робочого часу,  виписка із
журналу вихідної кореспонденції,
показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Інші
доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду також
безпідставні,  так як спростовуються
матеріалами справи.

Оскільки
рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням положень матеріального
права та вимог процесуального права,  то
колегія не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись  ст.
ст.  303,  308,
315 ЦПК,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити,  а рішення Заводського районного суду м.  Миколаєва від 19 вересня 2007 р. залишити без
змін.

3

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.