Справа № 22-ц-3056/07 р
Категорія: договірні
1 інстанції - Ніколаєнко І.В.
Доповідач - Шаповал Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

07       червня 2007 року судова
колегія судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого
-судді - Шаповал Н.М. ,

суддів -                                                          Хребтова
В.П.,

Цвірюка
В.О.,

при
секретарі -                                             Дмитренко
A.M.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його
представника - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.  Харкова від 12 квітня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3про розірвання
договору довічного утримання , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Київського районного суду м.  Харкова від
12 квітня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Договір
довічного утримання,  укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3,  26 серпня 2003 року,  розірвано.

Стягнуто
з ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_1. витрати,  пов'язані з оплатою правової допомоги у сумі
500 грн.

В       іншій частині позову,  відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та його
представника - ОСОБА_2 ставиться питання про зміну вказаного рішення та
розірвання договору довічного утримання,
укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3,
26 серпня 2003 року. Також просять стягнути на користь позивача витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги у
сумі 1000 грн.,  витрат,  пов'язаних з явкою до суду у сумі 1186 грн.,  а всього 2186 грн.

Судова
колегія,  заслухавши доповідь судді,  пояснення учасників процесу,  перевіривши матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги,  вважає,
що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

ВідмовляючиОСОБА_1
у задоволенні позову про розірвання договору довічного утримання,  укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,  26 серпня 2003 року,  суд виходив із того,  що цей договір припинився у зв'язку зі смертю
відчужувача,  ОСОБА_4

Судова
колегія погоджується з такими висновками районного суду,  оскільки вони відповідають наданим
доказам,  вимогам  ст.
425,  428 ЦК України,  в редакції 1963 року,  який діяв на час укладання договору і п. 16 «
є » постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 13 зі
змінами « Про судову практику по справам про визнання угод недійсними ».

Згідно
роз'яснень ,  які містяться у п. 16 «є »
вказаної постанови,  вимоги про
розірвання договору може ставити сторона яка на цей час жива.

Вимоги
про визнання угоди недійсною можуть мати місце після смерті громадянина,  який був її учасником.  Вони можуть бути заявлені другою стороною,  спадкоємцями померлого,  іншими заінтересованими особами.

Матеріали
справи свідчать про те,  що ОСОБА_1. з
вимогами про визнання угоди недійсною до суду не звертався.

Судом
встановлено,  що 26 серпня 2003
року,  непрацездатні ОСОБА_4 і ОСОБА_1.
уклали з ОСОБА_3 договір довічного утримання і передали останньому у власність

квартиру АДРЕСА_1  яка складається з однієї кімнати і належить
відчужувачам на підставі свідоцтва про право власності на житло,  виданого Харківським міським центром
приватизації державного житлового фонду 24.11. 1997 року. ( а.с.  4)

28 листопада
2005 року ОСОБА_4 померла. ( а.с.  5)

За таких
підстав,  суд обґрунтовано відмовив
позивачу у розірванні договору довічного утримання,  укладеного між померлою ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Судова
колегія також погоджується з висновками районного суду про розірвання договору
довічного утримання між сторонами по справі за тих підстав,  що відповідач не виконує своїх обов'язків.
Рішення суду у цій частині не оскаржується.

Судом
обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1
у задоволенні вимог стосовно стягнення витрат,  пов'язаних з явкою до суду у сумі 1186
грн.,  оскільки згідно ч.1  ст.  85
ЦПК України,  витрати,  пов'язані з переїздом до іншого населеного
пункту,  а також найманням житла,  несуть сторони.

Також
обгрунтовано задовольнив суд вимоги ОСОБА_1.
у частині стягнення витрат,
пов'язаних з правовою допомогою,
відповідно до вимог  ст.  84 ЦПК України,  у сумі 500 грн.

Районний
суд помилково послався на  ст.  755 ЦК
України,  оскільки на час укладання
договору діяв ЦК України
1963 року,  а тому слід керуватися главою
37 цього кодексу. Зазначене не вплинуло на правильність рішення суду і не є
підставою для його скасування.

Суд
повно та всебічно з'ясував обставини по справі,
наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване
рішення суду.

Доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись  ст.
ст.  303,  304,
308, ,  313,  315,
317 ЦПК України,  судова
колегія,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 та його
представника - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Київського районного суду м.  Харкова від
12 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набуває чинності негайно,  але може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення
безпосередньо до Верховного суду України.