АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 червня 2007 року                                                     м.  Вінниця

Колегія   судців
судової  палати   з
цивільних   справ   Апеляційного   суду Вінницької області у складі:

головуючого :
Ковальчука О.В.,  суддів : Щолокової О.В.,  Міхасішина І.В.. при секретарі: Пшеничній
Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні і володінні земельною ділянкою та будинком,  знесення сараю,  приведення земельної ділянки у первісний
стан,  відшкодування моральної
шкоди,  за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Староміського районного суду м.
Вінниці від 27 квітня 2007 року,

встановила:

У
вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні
і володінні земельною ділянкою та будинком,
знесення самочинного будівництва,
приведення земельної ділянки у первісний стан,  відшкодування моральної шкоди,  мотивуючи вимоги тим,  що відповідачі під час виготовлення
Державного акту на свою земельну ділянку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виготовили "абрис зовнішньої межі",  включаючи при цьому до складу своєї земельної
ділянки частину земельної ділянки,
площею 1, 58 м. кв.,  що належить
позивачу. Під час встановлення ОСОБА_1 межової споруди (огорожі) ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 вчинили сварку,
стверджуючи,  що той незаконно
встановлює межову споруду. На протязі тривалого часу родина позивача потерпає
від незручностей,  які їм створює
незаконно зведений відповідачами на відстані 0, 8 м від його будинку,  розташованого у АДРЕСА_1,  дерев'яний сарай,  у зв'язку із чим у дощову погоду вся вода з
сараю стікає йому у двір,  а затінення
від сараю його двору та надмірна кількість води у дворі призводить до підвищеної
вологості у його будинку,  що негативно
впливає на здоров'я його дітей. Посилаючись на зазначені обставини,  ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знести
сарай,  привести земельну ділянку у  первісний
стан,   зобов'язати  відповідачів
не чинити  перешкоди  у

Справа
№22-1418  2007 р.   Категорія: 44     Рішення суді 1 інстанції ухвалено під
головуванням Білоуса О.В.

Доповідач:
Ковальчук О.В.

користуванні,  володінні та
розпорядженні земельною ділянкою площею 1, 58 м. кв.,  а також стягнути з відповідачів на його
користь 1700 грн. моральної шкоди,
заподіяної йому протиправними діями відповідачів,  а саме - постійними суперечками,  які вони провокують,  безпідставними звинуваченнями його у  злочині,
що вносить у його життя нервозність,
забирає час,  порушує його
звичайний ритм життя.

Рішенням
Староміського районного суду м.  Вінниці
від 27 квітня 2007 року ухвалено:

Позов частково
задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 знести сарай "Б" та привести земельну ділянку
в первісний стан,  що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1^ . 800 грн. завданої моральної (немайнової) шкоди.

Стягнути
солідарно з ОСОБА_2,  ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 17 грн. державного мита та 3 грн.75 коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи,  а всього
20 грн.75~коп. В решті позову відмовити.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та направити справу
на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та
невірне застосування норм матеріального права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів вважає,  що
апеляційну скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду у частині відшкодування моральної шкоди - скасувати та
ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги,  а в решті залишити рішення суду без
змін,  з наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено та не оспорюється,
що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1,  а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власниками сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 Земельна
ділянка,  на якій розташований будинок
позивача,  якою він користується,  йому на праві власності не належить. Земельна
ділянка,  на якій розташований будинок відповідачів
з відповідними господарськими будівлями,
рішенням Вінницької міської ради передана їм у оренду,  після чого 21 січня 2007 року між ними
укладено договір оренди.

Встановивши
такі обставини,  суд дійшов вірного
висновку,  що вимоги позивача зобов'язати
відповідачів не чинити перешкоди у користуванні,  володінні та розпорядженні земельною ділянкою
площею 1, 58 м. кв.,  яка передана у
оренду відповідачам задоволенню не підлягають.

Судом першої
інстанції встановлено,  що у 1977 році
тимчасовий дерев'яний сарай "Б",
що належить відповідачам,
збудований на межі земельних ділянок АДРЕСА_2. Державні будівельні норми
по обслуговуванню будівель - порушені. Відстань між сіньми житлового будинку
АДРЕСА_1 до дерев'яного тимчасового сараю "Б",  становить 1, 02 м.  при нормі 10 м.  Також,
порушені пожежні норми безпеки. Дах дерев'яного сараю
"Б",  має нахил в сторону
земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 та не обладнаний
одовідведенням.  Все це створює
недопустимі санітарно-технічні умови (інсоляцію),

що підтверджується поясненнями позивача,
фотографіями,  які знаходяться у
матеріалах справи та висновком № 505 судової будівельно-технічної експертизи
від 15 лютого 2007 року. Крім цього,
сарай "Б" знаходиться в аварійному стані,  що підтверджується поясненнями позивача та
представника відповідачів ОСОБА_4 В дощову погоду вода із сараю стікає у двір
позивача. Відсутність освітлення ,  та
надмірна кількість води біля будинку позивача призводить до підвищення вологості
в його будинку. З осені на даху сараю "Б" накопичуються листя та
гілки,  що падають із дерев,  тим самим спричиняючи неприємний запах. Цей
факт підтверджується поясненнями позивача та експерта - ОСОБА_5

Встановивши,  що за вищенаведених обставин відповідачі
чинять перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою як землекористувачу
та у користуванні будинку як власнику будинку,
суд дійшов вірного висновку,  що
відповідно до  ст. 103 Земельного кодексу
України відповідачами порушуються вимоги добросусідства,  тому на підставі цієї норми матеріального
права та  ст.  ст. 13,
16 ЦК України,   ст. 152 ЗК України необхідно задовольнити
вимоги позивача про знесення сараю та приведення земельної ділянки під ним у
первісний стан. Зі змісту рішення вбачається,
що суд дійшов цього висновку фактично застосувавши положення : ч.2  ст.  48
Закону України від 7 лютого 1991 p. N 697-XII
"Про власність",  згідно якої
власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права,  хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння,  і відшкодування
завданих цим збитків;  ст. 391 ЦК
України,  якою передбачено,  що власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном; ч.2  ст.
152 ЗК України,  відповідно до
якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Доводи
апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують.

Рішення
суду у вказаній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом
також встановлено,  що безпідставні
звинувачення відповідачами позивача у вчиненні останнім злочину вносять в його
життя нервозність. Постійні перевірки забирають час.  Оскільки сарай "Б" знаходиться в
аварійному стані,  то позивач перебуває в
постійному страху за своїх дітей,
оскільки така будівля може завалитися будь-якої миті та травмувати при
цьому когось із рідних позивача. Впродовж півроку він перебуває в пригніченому
стані,  . ^порушився його сон та звичний
ритм життя. Позивачу зі сторони відповідачів заподіяно моральну шкоду.

Однак з таким
висновком суду не можна погодитись з наступних підстав. Частиною 1  ст.
1167 ЦК України передбачено,  що
моральна шкода,  завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою,  яка її
завдала,  за наявності її вини.

Згідно
ч.3  ст. 10 та ч.1  ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків,  встановлених цим кодексом.

Відповідно до
вимог  ст. 215 ЦПК України суд у рішенні
зобов'язаний зазначити мотиви,  з яких
суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів,  якими обґрунтовувались вимоги чи
заперечення,  бере до уваги або відхиляє
докази.

При вирішенні питання про з'ясування фактів,  з якими закон пов'язує відшкодування
моральної шкоди,  суду слід було виходити
з вимог  ст.  1167 ЦК
України,  в котрій визначено підстави
для покладення обов'язку з відшкодування такої шкоди.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 31 березня 1995
року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,  протиправність діяння її заподіювана,  наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд,  зокрема,
повинен з'ясувати,  чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру,  за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,  в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній
формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому
виходить,  а також інші обставини,  що мають значення для вирішення спору.

Оскільки
позивачем не доведено,  а судом не встановлено
наявність заподіяння йому моральної шкоди,
протиправність діяння відповідачів,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням
відповідачів та вини останніх в її заподіянні,
рішення суду у частині задоволення вимог про відшкодування моральної
шкоди слід скасувати,  ухвалити у цій
частині нове рішення,  яким відмовити у
відшкодуванні моральної шкоди .

На
підставі викладеного та  ст.  ст.
13,  16,  391,
ст.  1167 ЦК України,  ч.2
ст.  48 Закону України "Про
власність",   ст.  103,
ч.2  ст.  152 ЗК України,  керуючись
ст.  ст.  10,
60,  307,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Староміського районного суду м.  Вінниці
від 27 квітня 2007 року у частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди
скасувати,  ухвалити у цій частині нове
рішення,  яким відмовити ОСОБА_1 у
вимогах до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,  а в решті
залишити рішення суду без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення.

Протягом двох
місяців з дня набрання законної сили рішення може бути оскаржено у касаційному
порядку до Верховного Суду України.