Справа № 9кв - 243 / 2007р.                                                      Головуючий
Категорія : 62                                                                               Стеценко B.C..
апеляційній Інстанції Хвостик С.Г. Доповідач в касаційній інстанції Адаменко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007р.                                                                              м.
Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Черкаської області у складі суддів

Вініченко Б.Б.
Храпко В.Д. Адаменко Л.В. Магда Л.Ф. Качан О.В.

розглянувши у
судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Буринського районного
суду Сумської області від 02 вересня 2004 року і ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 20 грудня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Конотоптепло», комунального підприємства «Енергія»,
Конотопського управління експлуатації газового господарства, виробничого
управління водокомунального господарства ( «Конотопський водоканал» ), ВАТ
«Сумиобленерго», комунального ремонтно-експлуатаційного господарства
«Красногірське», приватного підприємства «Дідусів», з-я особа : територіальне
управління Державної судової адміністрації в Сумській області про захист прав
споживача

встановила:

В липні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав,
що він працює на посаді судді Конотопського міськрайонного суду, разом із
сім'єю проживає в квартирі АДРЕСА_1 і є споживачем комунальних послуг, які
надаються відповідачами.

Не дивлячись на те, що на підставі ст. 44 Закону України «Про статус
суддів» він і ч.1ени його сім'ї мають право на 50 % знижку плати за
користування житлом, водопостачанням, газом, електричною та тепловою енергією,
установкою і користування індивідуальним домашнім телефоном, починаючи із січня
місяця 2003 року відповідачі нараховують йому 100 % оплату за надані послуги та
житло, чим порушують його права.

Позивач просив визнати дії відповідачів по нарахуванню
йому 100 % оплати за комунальні послуги і оплату житла незаконними та
зобов'язати їх провести перерахунок зазначених платежів з 01 січня 2003 року із
застосуванням 50-відсоткової знижки.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від
02 вересня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської
області від 20 грудня 2004 року, в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, а справу
направити на новий розгляд до суду 1-ої інстанції посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає , що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає до
задоволення, а ухвалені по справі судами першої та апеляційної інстанції
рішення до скасування із слідуючих підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, який працював на посаді судді
Конотопського міськрайонного суду, суди не враховували, що своє право на
50-відсоткову знижку за спожиті комунальні послуги та житло, позивач
обґрунтовував ч. З ст. 22 Конституції України, ч. ч. 1,3 ст. 11, ч. 9 ст. 44
Закону України «Про статус суддів, які не скасовані, не змінені, а тому
підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус
суддів» незалежність суддів забезпечується створенням необхідних, в тому числі
матеріальних умов і соціальним забезпеченням суддів відповідно до їх статусу.
Сюди відносяться і 50-відсоткова знижка плати за займане ними та ч.1енами їх
сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну та теплову
енергія, установка та користування індивідуальним домашнім телефоном та інші.).

Ч. З ст. 11 названого Закону передбачає, що гарантії незалежності суддів,
включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами держави України.

Зазначена норма прямо витікає та повністю відповідає
положенням ч. З ст. 22 Конституції України, відповідно до якої «при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод».Відповідно до ст. 8 Конституції
«Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові
акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.»

Виходячи з наведеного, позбавлення прав суддів на
50-відсоткову знижку плати за займане ним та ч.1енами його сім'ї житло та
комунальні послуги, передбачені ст. 44 Закону України «Про статус суддів» є
порушенням його прав. Ч. ч. 2, 3 ст. З цього Закону передбачено, що гарантії
незалежності судді встановлюється цим Законом, а також Конституцією України,
держава гарантує фінансове та матеріально-технічне забезпечення суддів.

В зв'язку з викладеним, звуження прав судді ОСОБА_1 на матеріальне
забезпечення, як одного із принципів забезпечення незалежності суддів,
передбачені ст. ст. 59, 60 Закону України «Про Державний бюджет України на 2003
рік» суперечать вищезазначеним положенням Конституції України, норми якої є
нормами прямої дії, ч. З ст. 8 та Закону України «Про статус суддів», а тому не
можуть застосовуватись при вирішенні даного спору.

При цьому необхідно вказати, що рішенням Конституційного Суду України у
справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої,

четвертої
статті 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік» визнано
такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення
частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2003 рік», в частині, за якою пільги, компенсації і гарантії ,на які
згідно з законами України мають право окремі працівники щодо знижки плати за
користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за
комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія та
інше). Це рішення в повній мірі стосується і суддів, права яких на
50-відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальні послуги,
передбачені ст. 44 закону України «Про статус суддів». Відповідно до правової
позиції Конституційного суду України, багато пільг встановлених Законом України
є не пільгами, а гарантіями забезпечення професійної діяльності окремих
категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Зупинення
пільг, компенсацій і гарантій для окремих категорій працівників, в тому числі і
суддів, без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого права
їх та ч.1енів їхніх сімей на соціальний захист, тобто гарантій суддів.
Викладене підтверджується рішенням Конституційного Суду України від 20 березня
2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій. Ним же
зроблено висновок про те, що положення частини першої статті 129, частини
першої статті 130 Конституції України у взаємодії із положенням ст. ст. 11, 44
Закону «Про статус суддів» створюють механізм захищеності судової влади, який
повинен враховуватися Верховною Радою України при прийнятті державного бюджету
України. Зменшення (в тому числі шляхом зупинення дії окремих нормативних актів
) видатків Державного бюджету на фінансування судів і суддів не забезпечує
повного і незалежного правосуддя, нормального функціонування судової системи.

Відповідно до статті 6.1 Європейської хартії про статус суддів рівень
оплати професійного виконання суддею своїх повноважень встановлюється таким
чином, щоб ніщо не могло вплинути на його незалежність і неупередженість.

Згідно ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та
належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному
бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суди не врахували, що
відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині в якій вони не суперечать положенням Конституції України. Як
зазначалось вище, положення ч. ч. З та 4 ст. 59 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2003 рік» звужують права судді ОСОБА_1 на гарантійне
фінансове та матеріальне забезпечення.

За
наведених обставин у судів не було підстав для відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, права якого порушені нарахуванням оплати за житло та комунальні
послуги у 100-відсотковому розмірі, а тому відповідно до п. 5 ч.1 ст. 336 ЦПК
України суд касаційної інстанції повинен скасувати ухвалені по справі рішення і
ухвалити нове рішення з підстав, передбачених ст. 341 ЦПК України. Керуючись
ст. ст.336,341, ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від
02 вересня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 20 грудня
2004 року скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволити.

Визнати дії комунального підприємства «Конотоптепло»,
комунального підприємства «Енергія», Конотопського управління експлуатації
газового господарства, комунального підприємства Конотопського управління
водопровідно-каналізаційного господарства», відкритого акціонерного товариства
«Сумиобленерго» в особі Конотопського районного відділення «Енергозбут»,
комунального ремонтно-експлуатаційного господарства «Красногірське» по
нарахуванню ОСОБА_1 100-відсоткової оплати житла та комунальних послуг
(водопостачання, газ, електрична і теплова енергія) незаконними та зобов'язати
кожного із них провести ОСОБА_1 перерахунок з 01 січня 2003 року із
застосуванням 50-відсоткової знижки на оплату житла та вказаних комунальних
послуг.

Рішення оскарженню не підлягає.