Справа №22Ц-1213/2007 р.                                              Головуючий
в 1 інстанції Володько І.С.
Категорія 01,19                                                                   Доповідач
у 2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2007 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого:   Назарчука Р.А.,

суддів:             Приходька К.П.,
Заріцької А.О.,

при
секретарі:   Шешко О.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11
січня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1до ЗАТ «МЖК - буд», ВАТ
«Домобудівний комбінат №4», третя особа Білоцерківське ВАТ «Райффайзенг банк
Аваль» про відшкодування матеріальних збитків та моральної (немайнової) шкоди у
зв'язку з порушенням зобов'язання,

встановила:

у жовтні 2006 року позивачка звернулася до суду з позовом
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що

15 квітня 2002 року вона уклала інвестиційний контракт
№12 з ВАТ «ДБК- 4» в особі АППБ

«Аваль» про будівництво і передачу житла, а саме
квартириАДРЕСА_1. Згідно умов контракту вона оплатила вартість придбаної
квартири в сумі 76

368 гривень, а також 11 жовтня 2002 року вона була
змушена додатково доплатити ще 1 221

гривень за зайвий в квартирі 1,1 кв. м.

Позивачка отримана свідоцтво про право власності на вказане житло, однак
користуватися житлом вона не змогла, так як, була змушена облаштовувати
квартиру, в зв'язку з невиконанням відповідачами по справ зобов'язань по
будівництву житла згідно контракту.

Згідно проектної документації її квартира повинна була бути обладнана
газовою плитою 4-х комфортною ГІГ-4, газовим сигналізатором, скляним вітражем
(перегородкою між кімнатами), підлогою з паркету ГОСТ 8621-85 на мастиці,
керамічною плиткою на балконі і у ванній кімнаті і санвузлі, дверима
внутрішніми, сантехнікою. Так як відповідачі не виконали зобов'язання за
інвестиційним контрактом, то вона була змушена обладнати квартиру за власні
кошти і понесла матеріальні збитки, а саме придбала газову плиту за 850
гривень, газовий санітарний сигналізатор за 210 гривень, скляний вітраж за 18
000 гривень, керамічну плитку на балконі і у ванній кімнаті і санвузлі за 180
гривень, паркет за 10 000 гривень, раковину за 150 гривень, ванну за 600
гривень, умивальник за 230 гривень, унітаз за 520 гривень, лічильник тепла за 150
гривень, двері внутрішні 4 шт. за 480 гривень, а тому вона просить стягнути
завдані їй матеріальні збитки в сумі 31 370 гривень і незаконно виплачену
доплату за начебто зайві 1,1 кв.м. в сумі 1 221 гривень, так як згідно п.3.2.8.
контракту допускається різниця до 0,5 м., а всього завдані їй матеріальні
збитки становлять 32 591 гривень. Крім того, з вини відповідачів їй завдана
моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 5000 гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11
січня 2007 року у задоволенні позову, відмовлено.

Позивачкою по справі подана апеляційна скарга на рішення
суду в якій вона просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення яким
задоволити її позовні вимоги посилаючись на те, що при прийнятті рішення суд
першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 квітня 2002 року відповідач по справі Відкрите
акціонерне товариство «Домобудівний комбінат № 4» в особі АППБ «Аваль» уклало з
позивачкою по справі інвестиційний контракт № 12 про інвестування у житлове
будівництво.

Згідно умов контракту ВАТ «ДБК-4» зобов'язувалось своїми силами і засобами,
за рахунок коштів позивачки збудувати і передати останній житло, а саме
двохкімнатну квартируАДРЕСА_1 , а позивачка була зобов'язана здійснити оплату
за вказану квартиру, тобто сплатити вартість загальної площі квартири.

При будівництві вказаного будинку ВАТ «ДБК-4» виступило як
інвестор-підрядник, а ЗАТ «МЖК- буд» як замовник-підрядник. Згідно умов
інвестиційного контракту позивачка здійснила 100% інвестування житла і сплатила
76 368 гривень, а 11 жовтня 2002 року здійснила доплату в сумі 1 221 гривень за
1,1 кв.м. площі квартири, так як площа її квартири була збільшена на 1,1 кв.м.
від початково обумовленої площі.

06 жовтня 2002 року позивачка підписала акт прийому -
передачі квартири і прийняла

квартиру без будь-яких зауважень, а 18 жовтня 2002 року
отримала свідоцтво про право

власності на квартиру.

Судом першої інстанції встановлено, що при укладанні інвестиційного
договору в АППБ «Аваль», працівником банку було надано позивачці для
ознайомлення документація по об'єкту інвестування, тобто по квартирі і згідно
наданої документації позивач була ознайомлена з характеристикою квартири і з
тим, що в квартирі опоряджувальні роботи проектом не передбачені, а також
обладнання не встановлюється.

Згідно документації в характеристиці житлового будинкуАДРЕСА_1зазначається,
що внутрішні двері в квартиру не встановлюються, підлога в квартирах -стяжка,
внутрішні опоряджувальні роботи в житлових кімнатах, коридорах, кухні -
штукатурка і будь-які інші опоряджувальні роботи за проектом не передбачені і
виконуються по замовленню інвестора за його рахунок, а також газові плити,
ванни, мийки, умивальники і унітази не встановлюються і по індивідуальному
замовленню інвестора за його рахунок можуть бути виконані всі види
оздоблювальних робіт.

При укладанні інвестиційного контракту працівник банку ознайомив позивачку
з характеристикою квартири в будівництво якої вона інвестувала гроші. Позивачка
достовірно знала в якому вигляді за умовами контракту їй буде передано житло, а
саме квартира №4 будинкуАДРЕСА_1 і даний факт також підтверджується тим, що
позивач підписала 06 жовтня 2002 року акт прийому-передачі квартири і прийняла
квартиру без будь-яких зауважень, а державна приймальна комісія прийняла в
експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт.

Позивачка не довела свої позовні вимоги і не надала суду доказів того, що
відповідачі не виконали, або неналежно виконали свої зобов'язання за умовами
інвестиційного контракту.

3

Позовні вимог в частині стягнення доплати в сумі 1 221
гривень - вартості надлишкової площі квартири в розмірі 1,1 кв.м., також не
підлягали до задоволення, так як згідно п.
З.2.8. інвестиційного контракту, якщо відхилення у метражі
квартири становить більше ніж 0,5 кв.м. (за даними БТІ), остаточні розрахунки
здійснюються по поточній вартості вимірної одиниці загальної площі об'єкту
інвестування, тобто в даному випадку за даними МБТІ метраж квартири позивачки
становив більше ніж 0,5 кв.м., а саме метраж квартири позивачки був більший на
1,1 кв.м. ніж було початково про інвестовано позивачем, а тому на законних
підставах позивачка додатково сплатила вартість 1,1 кв.м. площі квартири.

Судом першої інстанції правильно зроблений висновок про те, що позивачкою
також і пропущено строк для захисту свого права. До суду позивачка звернувся
лише в жовтні 2006 року проте зазначала, що їй стало відомо про порушення
відповідачами своїх зобов'язань в 2002 році.

Колегія судців погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що
рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не вбачає.

На
підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,314,315,317 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 11 січня 2007 року відхилити, рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.