АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

копія

Іменем  України

„ 31 "
жовтня 2007 року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого -
судді    Головчук С. В.

суддів:                                          Забродського
М. І.,

Миніч Т.І.,

при секретарі
судового

засідання                                     Прищепі
О.А.,

з участю сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі  апеляційну
скаргу  ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 липня 2007 року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну рішення опікунської ради
шляхом зменшення часу зустрічей з дитиною,

встановив:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом.  Просив
зобов"язати відповідачку ОСОБА_2 не
чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому посилався на те,  що у жовтні 2005 року шлюб з відповідачкою
був розірваний. Син ОСОБА_3,  2002 року
народження,  залишений судом проживати з
матір"ю. Оскільки відповідачка забороняла йому бачитись з дитиною,  він звернувся до опікунської ради,  рішенням якої було встановлено,  що він вправі спілкуватись з сином щонеділі з
10-ої до 18-ої год. в присутності матері. Будучи присутньою при зустрічі з
дитиною,  відповідачка провокує його на
скандали. Крім того,  при черговому
побаченні з дитиною та в присутності останньої батько відповідачки та її
співмешканець побили його.

У
листопаді 2006 року ОСОБА_2
звернулась до суду із зустрічним позовом.
Просила змінити рішення опікунської ради Житомирського
міськвиконкому,  обмеживши . час
зустрічей відповідача із сином до однієї години на тиждень за місцем проживання
дитини в її присутності. При цьому зазначала,
що в зв"язку  із  хворобою
дитина  потребує  постійного
догляду,

Справа
№22ц/1827                                 Головуючий
у суді 1 -ї ін ст.  Кочетов Л.Г.

Категорія
5                                              Суддя-доповідач
Миніч T.I.

посиленого
харчування та дотримання суворого режиму вживання ліків. Вважає,  що відповідач не заслуговує на спілкування з
дитиною,  оскільки після розлучення він
вигнав їх з квартири та не віддає деякі дитячі речі. Відповідач не зважає на
стан • здоров"я дитини,  перешкоджає
їй виконувати режим харчування та лікування,
своєю поведінкою провокує конфлікти,
що негативно відображується на здоров"ї дитини. Тому просить скоротити
побачення відповідача з сином.

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 5 липня 2007 року ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні
з дитиною та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну
рішення опікунської ради шляхом зменшення часу зустрічей з дитиною за
безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування
зазначеного рішення в частині відмови їй в задоволенні позову з ухваленням в
цій частині вимог нового рішення - про задоволення позову,  посилаючись на те,  що висновки суду не відповідають обставинам
справи,  обставини справи з"ясовані
неповно. Зокрема,  вважає,  що суд безпідставно відмовив їй в задоволенні
клопотання про долучення до матеріалів справи медичних документів,  які свідчать про хворобу дитини та не
врахував ці докази при постановленні рішення. На думку апелянтки,  ОСОБА_1
байдужий до сина,  оскільки не
приймає участі в його лікуванні та утриманні,
має заборгованість по аліментах. Вказаним обставинам суд оцінки не дав.
Апелянтка вважає,  що суд необгрунтовано
відмовив їй у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_4 та не дав
належної оцінки показам свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Розглянувши
справу в межах доводів,  викладених в
апеляційній скарзі,  суд вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  виходячи з наступного.

Відмовляючи
обом позивачам у задоволенні заявлених ними вимог,  суд першої інстанції виходив з того,  що рішення опікунської ради сторонами
виконується належним чином і має виконуватись вподальшому та права і інтереси
дитини не порушені.

Проте з такими
висновками суду погодитись неможливо.

Відповідно
до ч.1  ст. 159 СК якщо той із
батьків,  з ким проживає дитина,  чинить перешкоди тому з батьків,  хто проживає окремо,  у спілкуванні з дитиною та у її
вихованні,  зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та піклування,  другий з батьків має право звернутися до суду
з позовом про усунення цих перешкод.

З
матеріалів справи вбачається,  що від
спільного шлюбу сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1
мають сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с. 5, 6). Відповідно до рішення суду після розірвання шлюбу між сторонами
дитина залишена на виховання матері (а.с. 32).

За
результатами вирішення спору між сторонами з приводу виховання сина орган опіки
та піклування при Житомирському міськвиконкомі рекомендував ОСОБА_1
спілкуватись з дитиною щонеділі з 10-ої до 18-ої години у присутності матері
(а.с. 7).

Відмовляючи
обом позивачам у задоволенні заявлених ними вимог,  суд помилково вважав,  що в цьому випадку буде продовжуватись
виконання рішення органу опіки та піклування. Але суд не врахував,  що рішення зазначеного органу не включене до
числа виконавчих документів,  які
приймаються органами державної виконавчої служби до виконання. Отже,  немає органу,
який виконував би це рішення примусово. Обов"язковість виконання
такого рішення пов"язується лише з усвідомленням одним з батьків цього
нового для нього обов"язку.

Із
змісту ч.3  ст. 159 СК вбачається,  що продовження виконання зазначеного рішення
можливе лише до вирішення спору.

Проте матеріали справи свідчать про те,
що зазначене рішення сторонами не виконується,  оскільки останні перебувають у неприязних
стосунках. Зазначені обставини встановлені судом першої інстанції та не
заперечуються самими сторонами. Як в суді першої інстанції,  так і в апеляційному суді ОСОБА_2,  посилаючись на хворобу дитини та погане
відношення батька до сина,  фактично
заперечує можливість їх зустрічей. Крім того,
під час таких зустрічей у квартирі,
де проживає дитина і в її присутності виникають сварки між ОСОБА_1 та
батьками ОСОБА_2. Про це зазначає в своєму позові і ОСОБА_2. Тобто,  між сторонами виник спір про участь ОСОБА_1 у
вихованні сина. Такий спір судом першої інстанції не вирішений.

За
наведених обставин та відповідно до ч.3
ст. 3ОЗ ЦПК рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в повному
обсязі з ухваленням нового про часткове задоволення вимог позивачів.

Згідно з
ч.2  ст. 159 СК суд визначає способи
участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні
побачення,  можливість спільного
відпочинку,  відвідування дитиною місця
його проживання тощо),  місце та час
їхнього спілкування,  з урахуванням
віку,  стану здоров"я дитини,  поведінки батьків,  а також інших обставин,  що мають істотне значення. В окремих
випадках,  якщо це викликано інтересами
дитини,  суд може обумовити побачення з
дитиною в присутності іншої особи.

Вирішуючи
по суті спір про участь ОСОБА_1 у вихованні сина,  апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно
до висновку органу опіки та піклування,  ОСОБА_1 є позитивною
особою,  любить сина та може сприяти його
інтелектуальному та фізичному розвитку (а.с. 30б).

Судом
встановлено,  що дитина страждає
алергічним захворюванням,  яке передбачає
обов"язкового дотримання режиму лікування,
харчування та спеціальних умов. В противному випадку можливе настання
негативних наслідків у вигляді виникнення алергічних ускладнень. Дотримання
зазначених вимог можливе за умови проходження спеціального навчання тим з
батьків,  хто здійснює догляд дитини.
Вказані обставини встановлені із показів свідка ОСОБА_7 - лікаря-алерголога.*
Свідок також пояснила,  що ОСОБА_2 володіє
навиками надання допомоги дитині відповідно до її захворювання та що режим
лікування дитини дозволяє тривалість побачень батька з дитиною протягом
двох-трьох годин.

Сам
позивач ОСОБА_1 просить
встановити зустрічі з дитиною у вихідні дні.

Тому,  зважаючи на викладене,  суд приходить
до висновку про можливість встановлення систематичних побачень батька з
дитиною кожної неділі з 10-ої до 13-ої години щотижня в присутності матері.

Визначаючи
місце зустрічі,  апеляційний суд також
враховує зазначені вище обставини про неприязні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
і її сім"єю. Тому,  зважаючи на
інтереси дитини,  рахує неможливим
визначити місцем таких зустрічей квартиру,
де проживає дитина.

При цьому апеляційний суд враховує існування різних способів
спілкування,  зокрема через бабусю чи
дідуся. Тому,  враховуючи обставини даної
справи,  слід визначити місцем зустрічей
ОСОБА_1 з дитиною у матері позивача - ОСОБА_8,
що проживає у двохкімнатній впорядкованій квартирі АДРЕСА_1. Сама
ОСОБА_8 проти цього не заперечує і пояснила,
що онук неодноразово бував у неї в квартирі і такі відвідини не мали
шкідливих наслідків щодо стану його здоров"я.

На
підставі  викладеного і  керуючись
ст. 159  СК України,   ст.
ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України ,  суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну  скаргу ОСОБА_2

задоволити
частково.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 5 липня

2007 року
скасувати,  ухваливши нове.

Позови ОСОБА_1та
ОСОБА_2

задоволити
частково.

Зобов"язати  ОСОБА_2
забезпечити  зустрічі

ОСОБА_1  із
сином  ОСОБА_3,  2002 року народження,  кожної неділі з 10-ої до

13-ої  години у квартирі  АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_8.

Дозволити
ОСОБА_2 бути присутньою під час

зазначених
побачень.

Рішення може
бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду

України
протягом двох місяців з дня його проголошення.