Справа №6 2712 св 07
Головуючий у першій інстанції Тищук М.Ф.
Суддя-доповідач Червинська М.Є.
Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької
області в складі:

головуючого                         Червинської М.Є.,

суддів:                                    Лоленко
А.В.,                           Біляєвої
О.М.,

Жданової B.C.,                                                                        Осипчук
О.В.

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання правочину
недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу апеляційного суду м. Києва від
27 грудня 2005 року,

встановила:

У вересні 2005
року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання правочину
недійсним. Посилалась на те, що її батько ОСОБА_3. 11.05.2005 року уклав з
відповідачкою договір довічного утримання,ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Вважає, що
оскільки відповідачка не виконувала умови договору, не поховала батька після
смерті, договір було укладено проти волі батька, він на час підписання договору
не усвідомлював значення своїх дій, був введений в оману, до нього було
застосоване насильство, такий правочин є недійсним.

Рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2005 року позовні вимоги
задоволені, договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3. та
відповідачкою визнаний недійсним, з відповідачки на користь представника
позивачки стягнуто 1700 гривень.

Ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 27 грудня 2005 року рішення суду першої
інстанції скасоване та направлене на новий розгляд до того ж суду.

В обґрунтування
касаційної скарги позивачка посилається на неправильне застосування апеляційним
судом норм процесуального права, в зв'язку з чим просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що судом першої
інстанції допущене таке неправильне застосування норм процесуального права, яке
тягне за собою скасування судового рішення з направленням справи на новий
розгляд.

Апеляційний суд
зазначив в ухвалі, що суд першої інстанції не притягнув до участі в справі
приватного нотаріуса, в той час як його права та інтереси зачеплені спором про
визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки відповідачка в разі
визнання такого договору недійсним може звернутися до приватного нотаріуса з
позовом про відшкодування шкоди, відповідно до вимог ст. 27 Закону України „Про
нотаріат". Повертаючи справу на новий розгляд, апеляційний суд виходив з
вимог п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, відповідно до якого рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про
права та обов"язки осіб, які не брали участь у справі.

Проте з
зазначеним висновком погодитись неможливо, оскільки вирішення спору щодо
визнання договору довічного утримання недійсним не порушає права та законні
інтереси приватного нотаріуса. Посилання на не притягнення до участі в справі
приватного нотаріуса як на передбачену п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставу
для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд
неможливо вважати обґрунтованою, оскільки при вирішенні спору про визнання
правочину недійсним не вирішуються питання про права та обов"язки
приватного нотаріуса.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та направляючи справу на новий розгляд,
апеляційний суд посилався на допущені місцевим судом чисельні порушення
процесуального закону. Суд зазначив в ухвалі, що місцевим судом не проведене
попереднє судове засідання, не уточненні позовні вимоги та заперечення на них,
судом не постановлена ухвала із зазначенням проведених підготовчих дій та не
зазначена дата розгляду справи, під час розгляду справи судом відхилене
клопотання представника відповідачки про надання часу для ознайомлення з
доповненнями до позовної заяви тощо.

Викладені судом
в ухвалі порушення процесуального закону, не є такими, з якими законом
пов"язане скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд.
Всі підстави, які тягнуть за собою скасування судового рішення з направленням
справи на новий розгляд, встановлені статтею 311 ЦПК України, перелік таких
підстав є вичерпним, й зазначені в ухвалі порушення вказаною нормою
процесуального закону не передбачені.

Апеляційний суд
посилався в ухвалі на те, що суд першої інстанції при визнанні правочину
недійсним не зобов"язав кожну із сторін повернути другій стороні все
одержане за угодою, проте в даному випадку судом першої інстанції не
застосовані вимоги матеріального закону щодо наслідків визнання правочинів
недійсними, й таке порушення не є таким, що тягне за собою скасування судового
рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно до вимог ст. 311 ЦПК
України.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов"язків,
визначених законом, а тому його ухвала підлягає скасуванню з направленням
справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст.
333, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Ухвалу
апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2005 року скасувати, справу
направити до апеляційного суду на новий апеляційний розгляд.

Ухвала
оскарженню не підлягає.