АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №
22ц-581-2007р.                                                      Головуючий
інші позовні                                                              Задорожній
апеляційній інстанції Захарова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21"
березня 2007 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                            Захарової А.Ф.

суддів                                       Адаменко
Л.В., Подорога В.М.

при
секретарі                           Пономаренко
Ю.І.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Драбівського райсуду
Черкаської області від 18 січня 2007р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання правочину купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання
права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення «Кафе-бар «Надія» та
пункту «Діагностики».

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_1 який підтримав доводи
апеляційної скарги, судова палата, -

встановила:

В грудні
2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
правочину купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на 1/2
частину нежитлового приміщення - кафе-бар «Надія» та пункту «Діагностики. В
якості третьої особи залучено до участі в справі КП ЧООБТІ.

Позивачка
вказувала, що 25 листопада 2006 року вона за усною домовленістю з ОСОБА_2
домовилися про те, що відповідачка зобов'язується продати 1/2 частину
нежитлового приміщення «Кафе-бар «Надія» і пункту «Діагностики», що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності на підставі
свідоцтва №3456 від 29.11.2002 року про право власності, видане на підставі
рішення виконкому Драбівської селищної ради, а позивачка зобов'язувалась
сплатити відповідачці за вищевказану 1/2 частину будівлі 20000 доларів США.

Того ж
дня нею. позивачкою, було сплачено ОСОБА_2 20000 доларів США про що свідчить
розписка від 25.11.06 року підписана рідним сином ОСОБА_2 ОСОБА_3, який
отримував гроші для передачі.

Того ж
дня ОСОБА_2 перед розрахунком за !4 частину нежитлового приміщення кафе-бар
«Надія» та пункту Діагностики надала їй, позивачці доручення ВЕІ №334279 від
25.11.2006 року, завірене державним нотаріусом Петраченком О.В., яким
уповноважила позивачку особисто повністю користуватися та розпоряджатися 1/2
частиною нежитлового приміщення «кафе-бар» «Надія» та пункту «Діагностики».

2

Оформити
даний правочин договором купівлі-продажу не було можливості, оскільки в
технічному паспорті зазначено самовільну забудову до пункту діагностики «А-1»,
у зв'язку з чим неможливо отримати витяг на продаж даного приміщення.

На
підставі викладеного, ст.ст. 655; 656; 692 ЦК України просила визнати правочин купівлі-продажу 1/2
частини нежитлового приміщення «Кафе-бар «Надія» та пункту «Діагностики», що
розташовані за адресою АДРЕСА_1,- таким, що відбувся. Визнати право власності
за нею, ОСОБА_1 на 1/2 частину зазначеного нежитлового приміщення кафе-бар
«Надія» та пункту «Діагностики».

Рішенням
Драбівського районного суду Черкаської області від 18 січня 2007 року в позові
ОСОБА_1 відмовлено.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просе
його скасувати, висновки якого, вважає, не відповідають обставинам справи,
та постановити нове рішення - про задоволення її позовних вимог.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Відмовляючи
в позові ОСОБА_1, суд виходив з того, що законом не передбачено право суду
визнавати договір таким, що відбувся і відсутні правові підстави визнання
договору купівлі-продажу таким, що відбувся між сторонами по справі, нежитлове
приміщення, яке є предметом судового розгляду, належним чином не зареєстроване,
оскільки має самовільно збудовану частину, що перешкоджає нотаріальному
посвідченню, до того ж спір на момент розгляду справи по суті .між сторонами
відсутній.

Проте, з такими
висновками погодитись не можна.

Відповідно
до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних
прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно
до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно
ст.655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) майно (товар), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

По
справі встановлено, що кожній із сторін - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 належить на праві
приватної власності по 1/2 частині будинку нежитлового приміщення «кафе-бар
Надія» та пункт «Діагностики» по АДРЕСА_1 (ар.спр.5-8. 41).

25
листопада 2006 року між сторонами була досягнута в усній формі домовленість про
те, що ОСОБА_1 купляє належну ОСОБА_2 частку нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1, про що обидві не заперечували.

В той же
день, тобто 25 листопада 2006 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 за її 1/2 частину
СТО і «кафе-бару «Надія» 20000 доларів США,
вручивши їх сину відповідачки ОСОБА_3 для передачі матері ОСОБА_2 про що
останній написав розписку 25 листопада 2006 року, копія якої є на ар.спр. 11.

Крім
того, 25 листопада 2006 року ОСОБА_2 оформила в Драбівській державній і
нотаріальній конторі довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 користуватися та
розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти, здавати в оренду, тощо)
належною їй 1/2 частиною кафе-бару «Надія» та пункту діагностики за адресою:
АДРЕСА_1, з наданням права представляти її інтереси в різних органах та
установах, подавати та одержувати необхідні довідки, підписувати договори
цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування -даною
нерухомістю.(ар.спр. 10).

Після
цього, як видно із справи, між сторонами виник спір, як пояснив представник
позивачки   ОСОБА_1   в
засіданні  апеляційної  інстанції,
щодо  вартості   Уг
частини нежитлового приміщення, яку продає їй ОСОБА_2, і тому в
нотаріальному порядку цей

3

договір
купівлі-продажу оформлений не був. Раніше не був оформлений, а саме
25.11.2006р. тому, що не було всіх необхідних документів для цього - довідки та
витягу на нерухомість з ЧООБТІ та таке інше.

Таким
чином, з наведеного вбачається, що практично між сторонами була досягнута
домовленість про купівлю ОСОБА_1. у ОСОБА_2 1/2 зазначеного вище нежитлового
приміщення, проведений майже повністю розрахунок.

Згідно з
част. 1 ст.640
ЦК України договір
є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. А за положеннями ч.1 ст.641
цього ж кодексу пропозицію укласти договір може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови
договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у
разі її прийняття.

Відповідно
до цих положень закону оформлення нотаріального доручення ОСОБА_2 на ОСОБА_1
щодо розпорядження належного відповідачці нерухомістю вказує на наявність
прийняття обома сторонами по справі певних зобов'язань щодо оформлення договору
купівлі-продажу на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1

Відповідно
до ч.11 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи
цю правову норму слід констатувати відповідно до обставин справи, що сторони,
як встановлено, домовилися з усіх істотних умов договору, що підтверджується
такими письмовими доказами, як нотаріально оформленим дорученням, розпискою
ОСОБА_3 про отримання грошей за частину приміщення, про що йшлося вище, і
встановлено також практично майже повне виконання договору з боку ОСОБА_1,
виходячи з чого судова палата вважає, що такий договір між сторонами щодо купівлі
ОСОБА_1 частини нежитлового приміщення у ОСОБА_2, що розташоване по АДРЕСА_1
слід визнати дійсним.

Встановлено
по справі, що зазначене нежитлове приміщення «кафе-бар» «Надія» і пункт
діагностики має в даний час самовільну добудову до останнього (тобто до пункту
і діагностики) розміром 2,41 х 7,00 м (ар.спр. 5-6), але цей факт не може бути
підставою для відмови в оформленні договору між сторонами, оскільки останній
оформляється щодо узаконеної частини будівлі, відносно чого й була досягнута
домовленість.

Викладене, таким чином, спростовує висновки суду щодо неможливості
задоволення

позовних вимог ОСОБА_1., і вказує на наявність відповідних доказів і
правових підстав

для цього. Тому рішення суду як невідповідаюче обставинам справи підлягає
до скасування з

постановлениям нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_1, який, до того ж.

ОСОБА_2 визнала в засіданні суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.
303;, 304; 307; 309; 314 ЦПК України, судова палата, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення
Драбівського райсуду Черкаської
області від 18 січня 2007 року скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволити.

Визнати    дійсним
договір    купівлі-продажу    щодо
купівлі    ОСОБА_1 належної
ОСОБА_2  на праві приватної
власності  1/2 частини нежитлового
приміщення  «Кафе-Бар  «Надія»
та  пункту Діагностики,  розташованої
по АДРЕСА_1, укладений 25 листопада 2006 року в смт. Драбів Черкаської
області.

4

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на нежитлову споруду «Кафе-бар «Надія» та пункт
Діагностики, розташовану по АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 555 грн.

Рішення
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
двохмісячного строку.