РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

18
вересня 2007 року                                                                                     м. Вінниця

Колегія   суддів
судової   палати   з
цивільних   справ   Апеляційного   суду Вінницької області у складі:
головуючого: Іващука В.А., суддів : Ковальчука О.В., Колоса С.С., при
секретарі: Цехмістер О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ТОВ Підприємства
"АВІС" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня
2007 року,

установила:

8 травня 2007
року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ "АВІС" про стягнення на
його користь 7921 грн. середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні
та за час розгляду справи в суді з розрахунку середньої заробітної слати 698,
20 грн. Мотивував тим, що з 4 жовтня 2005 року по 27 червня 2006 року працював
у ТОВ "АВІС" транспортувальником. При звільненні йому не виплатили
всіх сум, а саме: зарплату за січень 2006 року до розміру середньої заробітної
плати, розмір якої становить 420 грн., згідно колективного договору ( 120 % від
законодавчого мінімуму). У січні 2006 року йому не сплатили 241 грн.74 коп. За
11 місяців сума недоплати становить 7680 грн. виходячи з середнього заробітку
698, 20 грн. Загальна сума становить 7921,94 грн. (241,74 грн. + 7680 грн.).

Під час розгляду
справи в суді позивач зменшив розмір позовних вимог посилаючись на те, що йому
сплатили 178 грн. 26 коп. зарплати за січень місяць 2006 року, а мінімальна
зарплата становить 350 грн., тому вважаючи, що йому недоплачено 171 грн.74 коп.
за вказаний місяць до встановленої державою мінімальної зарплати,   просив стягнути з відповідача недоплачену
зарплату та

Справа №22 -1912       2007 р.
Категорія: 41     Головуючий у суді першої інстанції Бондаренко О.І.

Суддя-доповідач апеляційної інстанції Іващук В.А.

2

середній заробіток за час затримки
її виплати з дня звільнення до дня ухвалення  рішення. На день подання заяви про
зменшення розміру позовних вимог просив стягнути 7851 грн. та середній
заробіток за весь час розгляду справи, виходячи із розрахунку його
середньої зарплати 698 грн. 20 коп.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2007
року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин,
що мають значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд зробив невірний висновок про, те що позивач працював на умовах неповного
робочого часу.

Посилався на те, що робота на умовах неповного робочого
часу може

встановлюватись
за погодженням сторін трудового договору Для цього

працівник подає заяву, а власник
видає наказ. Позивач такої заяви не писав.

Зазначив, що відповідач не надав суду графік роботи, який би давав підстави
вважати, що позивач працював а режимі неповного
робочого часу.

Крім цього посилався на те, що судом були порушені норми процесуального
права, оскільки прийнято від відповідача докази по справі з порушення строків
їх подання, визначених ч.1 ст.131 ЦПК України.
Вказаний доказ, а саме витяг з наказу №62к поданий 16 липня 2007 року, є фальшивим і не
може бути визнаний належним доказом,
оскільки позивач подав заяву про прийняття на роботу 4 жовтня 2005 року, а наказ про прийняття датований 03 жовтня
2005 року і крім цього на вказаному
витягу із наказу стоїть підпис ОСОБА_1., що не відповідає дійсності, а також
наказ підписаний не належною особою.

Представник відповідача у письмових запереченнях заперечував доводи апеляційної скарги посилаючись на їх необґрунтованість та
безпідставність. Просив апеляційну скаргу відхилити,
а судове рішення залишити без змін.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду та ухвалення
нового про часткове задоволення позову виходячи із наступного.

Відповідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду
першої інстанції не можна визнати обґрунтованим. Відмовляючи у задоволенні
позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з неповним робочим тижнем згідно графіка змінності де оплата праці провадиться пропорційно
відпрацьованого часу або залежно від виробітку, а оскільки
ним не була виконана місячна погодинна норма праці за січень 2006 року, то підстав для оплати його праці в розмірі
мінімальної заробітної плати 350 грн. немає.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись оскільки вони не відповідають
обставинам справи.

3

Із матеріалів справи вбачається, щоОСОБА_1. прийнятий на роботу в маргариновий цех ТОВ підприємство "АВІС"
транспортувальником з неповним робочим тижнем згідно графіка
змінності з 4 жовтня 2005 року з оплатою праці згідно штатного
розкладу.

Згідно графіку змінності ( у справі - графіку обліку робочого часу,
а.с.154) в січні 2006 року підприємством визначено норму годин. Зокрема
вбачається, що згідно цього графіка ОСОБА_1 за його посадою визначено 172
години.

Разом із цим, відповідно табеля обліку робочого часу ОСОБА_1 відпрацював 44 години у відповідні дні, згідно графіка
змінності, а саме 11 січня -11 годин, 27 січня - 11 годин, 28
січня - 4 години, 29 січня -7 годин, 31 січня - 11 годин. Інші дні цього місяця, у порушення зазначеного графіка змінності, значаться
вихідними (а.с. 153).

Згідно пояснень представника позивача в судовому
засіданні суду першої

інстанції-ОСОБА_1 пояснення причин. Позивачу повідомляли, зокрема по
телефону, щоб на роботу не виходив.

Представник відповідача та свідок (бухгалтер підприємства) не змогли
пояснити в суді першої інстанції причини незабезпечення позивача роботою згідно графіку змінності та визначення всіх інших днів
місяця у табелі обліку робочого часу вихідними днями.

Виходячи із зазначеного ОСОБА_1 не виконав норму годин у січні 2006 року з
вини підприємства.

Крім цього представник відповідача, виходячи із його пояснень, не надав
належних доказів та не довів в суді першої інстанції, що між ОСОБА_1 і
власником або уповноваженим органом досягнуто угоду про неповний робочий
тиждень, відповідно до правил ст.56 КЗпП України, з урахуванням, що графік змінності містить встановлену норму - 172 години в
місяць, а також, що цей графік передбачає роботу позмінно і в нічний час.

Суд на ці обставини не звернув увагу та не дав належної оцінки допустивши невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Згідно ст.95
КЗпП України розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно статей 9 і 10 Закону України
«Про оплату праці».

Мінімальна
заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ,
організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Встановлено, що мінімальна заробітна плата в січні 2006 року встановлена в розмірі
350 грн.

Разом із тим, згідно умов колективного договору ТОВ підприємства «АВІС» на 2005-2006 p.p., а саме додатку №5 до вказаного
договору (а.с.51), професія (посада) транспортувальник входить
до Переліку, яким встановлені мінімальні гарантовані місячні оклади та розміри
цих окладів. За відповідним переліком у додатку №5 до
колективного договору розмір місячного гарантованого окладу за професією
транспортувальник становить 352 грн.

Виходячи із наведеного доводи представника позивача колегія суддів знайшла обгрунтованими, а вимоги в частині стягнення
недоплаченої заробітної плати за січень 2006 року такими що підлягають
задоволенню.

4

Визначаючи розмір недоплаченої заробітної плати  за січень 2006 року, суд  виходить із того, що мінімальний розміром
заробітної плати за відповідною посадою (професією)   є
352 грн., що Визначено у додатку №5 до колективного договору ТОВ
підприємства «АВІС» на 2005-2006 p.p.

Враховуючи, що
нарахована сума заробітної плати ОСОБА_1. в січні 2006 року становила 178
грн.26 коп. (а.с.4), то сума недоплаченої йому заробітної плати за січень 2006
року становить 173 грн. 74 коп. (352 грн.- 178 грн.26 коп.), яку слід стягнути
на користь позивача.

Відповідно ч.1
п.3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції
і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких
обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення аедоплаченш1заробітдої1платд-аахіч^нь-2006^оку1

Разом із цим,
решта вимог не можуть бути задоволеними виходячи із наступного.

Як встановлено
судами першої та апеляційної інстанції, і такі обставини не заперечуються сторонами у справі, позивач
звільнений з роботи 26 червня 2006 року (а.с.3). та розрахунок при
звільненні з ним проведено повністю.

Відповідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно
в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох
разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Судом
встановлено, що не заперечується сторонами, що заробітна плата позивачу за
січень 2006 року виплачена у встановлені строки, в розмірі, який відповідач
вважав правильним.

Після отримання
вказаної зарплати позивач не ставив питання перед підприємством - відповідачем
про неправомірність виплати йому заробітної плати меншої ніж встановлений
державою мінімальний розмір заробітної плати і не вимагав виплати цієї
недоплаченої зарплати .

Проте ^через 10
місяців після звільнення позивач звернувся до суду із цим позовом, помилково
вважаючи, що спірні правовідносини регулюються нормами ст. 116, ст. 117 КЗпП У
країни.

,. Однак, як
вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини щодо недоплати заробітної
плати в січні 2006 року виникли задовго до звільнення позивача з роботи та не
пов'язані з цими обставинами.

Такі вимоги є
самостійними і при їх вирішенні слід застосовувати норми, що регулюють право на
отримання заробітної плати у розмірі не менше законодавчо встановленого
мінімуму, відповідно до правил ст.95 КЗпП .України. За відповідних умов заробітна плата підлягає індексації у встановленому
законом порядку.

Виходячи із
зазначеного вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні задоволенню не підлягають.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

5

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від 26 липня 2007 року у цій справі
скасувати.

Ухвалити нове:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ
Підприємства "АВІС" на користь ОСОБА_1 173 грн. 74 коп. недоплаченої
заробітної плати за січень 2006 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення та протягом двох місяців з дня
набрання законної сили може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного
Суду України.