Справа № 22-ц-795/07                Головуючий у
1 інстанції - Костюкевич
- 41                                                                        Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 жовтня 2007
року

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого -
судді Стрільчука В.А., суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І, при секретарі Савчук О.В., з участю
позивача ОСОБА_1., пр-ка позивача ОСОБА_2., пр-ка відповідача Токарчука В.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до приватного підприємства «СБФ-СВ» про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1. на рішення Луцького
міськрайонного суду від 17 липня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2007 року позов у даній справі
задоволено частково.

Стягнуто
з приватного підприємства «СБФ-СВ» на користь ОСОБА_1 379 грн. 69 коп.
компенсації за затримку розрахунку при звільненні, 200 грн. моральної шкоди та
530 грн. судових витрат.

В решті позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить змінити це рішення, задовольнивши позов
повністю.

Вважає,
що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та
порушення норм процесуального права.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача з 03.10.2005
року по 19.05.2006 року і після звільнення з ним було проведено повний
розрахунок лише 13.06.2006 року, в зв'язку з чим до стягнення підлягає розмір
компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні - 379 грн. 69

коп., а також в
рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню її розмір - 200 грн..
Крім того, стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн..

Заслухавши
осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія,
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно
ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі.
Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з
фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування
працівників на роботу.

Із
наказу відповідача № 44 від 03.10.2005 року (а.с.83) вбачається, що позивач
прийнятий на роботу охоронником з охорони об'єктів на основне місце роботи з
оплатою згідно до штатного розпису - з 03 жовтня 2005 року. З даним наказом
позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Як в
суді першої інстанції, так і в даному судовому засіданні позивач заперечив дату
прийняття на роботу, зазначену в наказі відповідача, стверджуючи, що фактично
на роботу був прийнятий з 03.07.2005 року.

Разом з
тим, позивачем до цього часу вказаний наказ відповідача в частині дати
прийняття на роботу не оскаржений і цей наказ не скасований.

Враховуючи
зазначене, судом першої інстанції, з врахуванням вимог ч.2 ст.64 ЦПК України,
вірно не взято до уваги, як докази, подані позивачем копії журналів
прийому-здачі чергувань.

Позивач
звільнений з роботи 19.05.2006 року, що стверджується наказом відповідача № 16
від 19.05.2006 року (а.с.83-зворот) і повний розрахунок з ним проведено лише
13.06.2006 року (а.с.86), а тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку
про необхідність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 379 грн. 69 коп., відносно чого позивач не заперечував і в
суді апеляційної інстанції.

Також
позивачу після проведеної територіальною державною інспекцією праці у
Волинській області перевірки було донараховано і виплачено кошти за роботу у
нічний час та у святкові і неробочі дні (а.с.47-зворот відмовного матеріалу №
04/1-505м-06 прокуратури міста Луцька).

Відповідно
до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія
суддів приходить до висновку,  що розмір
грошового відшкодування  моральної  шкоди
вірно  визначений  судом
з   врахуванням

протиправних дій
відповідача, глибини душевних страждань позивача та відповідно до вимог
розумності і справедливості.

Згідно
ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового
спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з
тим, враховуючи вимоги ст.303 ЦПК України щодо перевірки рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції, а також не оскарження рішення суду відповідачем та пояснення
представника відповідача про згоду із прийнятим судом першої інстанції рішенням
суду, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для виходу
за межі доводів апеляційної скарги та перевірки рішення суду першої інстанції
щодо його відповідності стосовно строків звернення до суду за вирішенням даного
трудового спору.

Враховуючи
наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на
підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними
доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і обґрунтовано позов
задоволено частково.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для
зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

Разом з
тим, судом при постановленні рішення не повністю вирішене питання про судові
витрати, в зв'язку з чим резолютивну частину слід доповнити реченням про
стягнення з відповідача в користь держави судового збору.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2007 року в даній справі залишити без
змін, доповнивши резолютивну частину реченням такого змісту:

-  Стягнути
з  приватного  підприємства
«СБФ-СВ»  в  користь держави судовий збір в розмірі 59
грн. 50 коп. (п'ятдесят дев'ять грн. 50 коп.).

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.