Справа №22-329907 р.                                       Головуючий
Категорія - 23                                                            Доповідач  -  Шамрило Л.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 квітня 2007 p. Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:                        Курило
В.П.

суддів:                                                       Шамрило
Л.Г.

Санікової О.С

при секретарі:        Арутюнян Г.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 05 грудня 2006 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-я особа
Товариство з додатковою відповідальністю (далі ТДВ) „Страхова компанія
„Провіта" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,
посилаючись на те, що 18.01.2006 р. він керував належним йому на праві
власності автомобілем „ВАЗ 2107" державний НОМЕР_1 і рухався по вул.
Петровського в м. Донецьку в напрямку площі „Свободи". Коли він в районі
будинку АДРЕСА_1 зупинився
у правого краю проїзної частини дороги, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки
„ГАЗ-32213 СПГ", державний НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, здійснив зіткнення
з належним йому автомобілем, ударивши у задню частину транспортного засобу.
Вина ОСОБА_3 у скоєні ДТП підтверджується постановою судді Кіровського
районного суду м. Донецька від 14.02.2006 р. про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху з
накладенням штрафу. Внаслідок ДТП належний йому автомобіль отримав механічні
пошкодження. 3-яю особа ТДВ „Страхова компанія „Провіта", в якому був
застрахований автомобіль, належний ОСОБА_2, страховий випадок визнала і
платіжним дорученням НОМЕР_3 від 16.03.2006 р. перерахувала йому матеріальну
шкоду в сумі 4769,04 грн. Але при проведенні ремонтно-поновлювальних робіт
пошкодженого автомобіля у ТОВ „Спринт-Авто
РВМ" йому видали наряд-замовлення на суму 7975,90 грн., які він
оплатив у повному обсязі. Різниця між вартістю ремонту і страховою сумою,
виплаченою йому 3-ю особою, складає 3206,86 грн. Крім того, внаслідок ДТП він поніс і
додаткові витрати, а саме: 100
грн. - оплата
евакуатора; 97 грн. -оплата юридичної
допомоги; 200 грн. - витрати на
придбання ліків. Йому також була заподіяна і моральна шкода, оскільки при
зіткненні автомобілів він отримав струс головного мозку, пошкодження м'яких
тканин лобу у зв'язку з чим знаходився на стаціонарному лікування з 18.01.2006
р. до 08.02.2006 р. і за цей час втратив 700 грн. заробітної плати. Внаслідок
пошкодження автомобіля він не мав можливості користуватися ним, іншого
транспортного засобу у нього немає, що призвело до порушення його ділових
контактів по роботі. Моральну шкоду оцінює в розмірі 15 000 грн.

2

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути на
його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 3506,86 грн., компенсацію на відшкодування моральної шкоди в
розмірі 15 000 грн. та
судові витрати в сумі 97
грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 05 грудня 2006 р. позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача на
відшкодування моральної шкоди -
5000 грн., матеріальної шкоди -70,21
грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 97 грн. В решті
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 приніс
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити по
справі нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його
користь матеріальну шкоду в сумі 3506,86
грн., моральну шкоду в розмірі 15
000 грн. та судові витрати в сумі 97
грн., посилаючись на неправильну правову оцінку зібраним доказам,
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив
змінити рішення суду і зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої на користь
позивача до 500 грн., в
іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 підтримали
доводи своїх апеляційних скарг і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 просив задовольнити скаргу ОСОБА_2 і відхилити
скаргу позивача, оскільки вважав її доводи необгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги
ОСОБА_1 і ОСОБА_2
підлягають задоволенню частково, рішення суду - скасуванню з ухваленням по справі нового рішення з
наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що ДТП від 18.01.2006 р. сталася з
вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем „ГАЗ-32213 СПГ" державний
НОМЕР_2, належним ОСОБА_2, і
скоїв наїзд на автомобіль позивача, що стояв у правого краю проїзної частини
дороги. ОСОБА_3 на момент ДТП
перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2, працюючи водієм маршрутного таксі. Розмір спричиненої
ОСОБА_1 шкоди внаслідок пошкодження автомобіля встановлено 3-ю особою ТДВ
„Страхова компанія „Провіта" на підставі акту товарознавчого дослідження
спеціаліста №118X06-01
від 17.02.2006 р. та виплачено позивачу платіжним дорученням НОМЕР_3 від
16.03.2006 р. страхову суму в розмірі 4769,04 грн. Надані ОСОБА_1 копії
квитанцій та чеків підтверджують його витрати на придбання ліків і
медпрепаратів під час лікування після травми, отриманої в ДТП, на суму 70,21
грн., решта заявленої в позовній заяві суми витрат на ліки як і витрати в
розмірі 100 грн. на оплату евакуатора транспортного засобу після ДТП позивачем не
доведені.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його вимог в частині стягнення шкоди з
власника автомобіля „ГАЗ -32213 СПГ" державний НОМЕР_2 ОСОБА_2 і стягуючи
на користь позивача матеріальну і моральну шкоду з водія ОСОБА_3, суд виходив з
того, що зазначений транспортний засіб знаходився у оперативному управлінні
останнього на підставі доручення і згідно положень ч.2 ст.1187 ЦК України цей
відповідач повинен відповідати перед позивачем за шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на
користь ОСОБА_1 різниці в сумі 3206,86
грн. між оплаченим ремонтом автомобіля в розмірі 7975,90 грн. і отриманою
страховою сумою 476,04 грн., суд виходив з того, що позивач страхову суму
отримав і був згоден з розміром відшкодування матеріальної шкоди. Крім того,
ухвалою суду від 10.07.2006
р. призначена судово-товарознавча експертиза для підтвердження заявленої в
позовній заяві вартості ремонту автомобіля, яка не була проведена з причини непредставления позивачем свого
автомобіля експерту на дослідження.

Проте з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не
відповідають вимогам закону.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов'язків.

3

Згідно роз'яснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992
р. №6 „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування
шкоди" з подальшими змінами, не вважається володільцем джерела підвищеної
небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка
управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з
володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо). В п.9 цієї
Постанови зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе,
потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної
вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно
провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки
неправомірних дій заподіювача шкоди.

В судовому засіданні суду першої інстанції, як і в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_2 не заперечував проти того, що ОСОБА_3 працює у нього
водієм маршрутного таксі і в момент ДТП виконував свої трудові обов'язки по
перевезенню пасажирів.

З матеріалів справи вбачається, що ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля
позивача було призведено ТОВ „Спринт-Авто РВМ". Відповідно
наряд-замовленню №11 від 30.03.2006 р. вартість ремонтно-поновлювальних робіт
та запасних частин складає 7975,90 грн., ця сума була оплачена ОСОБА_1 через
касу товариства згідно копії фіскального чека від 30.03.2006 р. (а.с.30-37).
Перелік робіт та запасних частин, які зазначені ТОВ „Спринт-Авто РВМ" у
наряд-замовленні №11, відповідачами в ході розгляду справи не оспорювався.
Платіжним дорученням НОМЕР_3 від 16.03.2006 р. ТВД „Страхова компанія
„Провіта" перерахувала позивачу страхове відшкодування 4769,04 грн.
(а.с.28). З матеріалів справи також видно, що на момент постановления судом ухвали від
10.07.2006 р. про
призначення судово-товарознавчої експертизи автомобіль ОСОБА_1 вже був
відремонтований.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом
підстав для звільнення ОСОБА_2 від
відповідальності за шкоду, заподіяну його працівником при виконанні трудових
обов'язків, та для відмови позивачу у стягненні збитків, понесених ним у
зв'язку з ремонтом автомобіля, які не були відшкодовані виплатою страхової
суми.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права, що згідно п.4 ч:1 с.309 ЦПК України є
підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

Крім того, неможливо погодитися і з висновком суду щодо визначення розміру
стягнутої моральної шкоди, оскільки суд стягнув надмірно велику суму 5000 грн., а також
відносно стягнення 70,21
грн. на відшкодування витрат, понесених на придбання ліків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови
Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995
р. №4 „Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",
розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних
і фізичних страждань, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших
обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього
стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та
справедливості.

Апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної
шкоди має бути встановленим в сумі 1500
грн., враховуючи конкретні обставини справи, а саме: отримання позивачем
під час ДТП струсу
головного мозку і знаходження у зв'язку з цим на лікуванні з 18.01.2006 р. до 08.02.2006 p., неможливість
користуватися автомобілем до закінчення ремонту 30.03.2006 p., що негативно вплинуло на ділові стосунки ОСОБА_1 по
роботі. У відшкодуванні витрат на придбання ліків слід відмовити, оскільки
позивачем не надано доказів про необхідність понесення таких збитків під час
знаходження на стаціонарному лікуванні в лікарні №14 м. Донецька та що саме в
цих ліках і предметах догляду , на які в матеріалах справи є копії чеків,
потребував ОСОБА_1 як потерпілий внаслідок ДТП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України,
ст.1172 ЦК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

4

Апеляційні
скарги позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення
Кіровського районного суду м. Донецька від 05 грудня 2006
року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 3206 (три тисячі
двісті шість) грн. 86 коп.,
моральної шкоди 1500 ( одна
тисяча п'ятсот) грн., судових витрат, пов'язаних з оплатою судового збору в
розмірі 59,50 грн. та
з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
ЗО грн., а всього 4796 (чотири
тисячі сімсот дев'яносто шість) грн. 36
коп.

В решті позову
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.