МІСЬКИЙ СУД
Н О М Н О Ї   Р Е С П У Б Л І К И   К Р И М
справа
№2-4043/07
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

15
листопада 2007 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Бондаренко Г.М., при секретарі Вавілон І.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ялти цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до виконавчого комітету Ялтинської міської ради про усунення перешкод у
використанні власності шляхом визнання незаконним та скасування рішення
суб'єкта владних повноважень,

в с т а н о в и
в :

ОСОБА_1.
звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до виконавчого
комітету Ялтинської міської ради з вимогами про усунення перешкод у
використанні власності шляхом визнання незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 935 від 23 червня 2005 року «Про
знесення самочинно спорудженої прибудови до лоджії в рівні другого та третього
поверхів квартириАДРЕСА_1

У
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, підкресливши, що приймаючи
оскаржуване рішення орган місцевого самоврядування вийшов за межи наданих
законом повноважень, оскільки збудована споруда є його приватною власністю,
право на яке зареєстровано в комунальному підприємстві «Ялтинське бюро
технічної інвентаризації».

Представник
виконавчого комітету Ялтинської міської ради позов не визнав та підкреслив, що
зобов'язуючи ОСОБА_1. демонтувати спірний об'єкт, виконавчий комітет міської
ради діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши доводи, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, дослідивши всебічно, повно та об'єктивно надані
сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у сукупності, взявши до уваги обставини, що
мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов до наступного.

У
відповідності зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод,
ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожний при вирішенні
питання про його права і обов'язки має право на відкритий і справедливий
судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною
справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами
контролю за порушеннями з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з
частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження
в суді рішень органів державної влади та місцевого самоврядування. В цьому
відношенні не може бути будь-яких обмежень або виключень, оскільки частина 2
ст. 124 Конституції України зазначає, що юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, які виникають у державі. Це положення було закріплене рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002
від 09.07.2002р. (справа про досудове врегулювання спорів) та знайшло
відображення в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р.
«Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Визначаючи
компетенцію щодо вирішення справи, аналізуючи суб'єктний склад та характер
правовідносин, суд дійшов висновку, що, не зважаючи на наявність серед осіб,
які беруть участь у справі, суб'єкту владних повноважень, ця справа є спором,
на який поширюється компетенція судів цивільної юрисдикції, оскільки у
відповідності до частини 1 ст. 15 ЦПК України справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових
відносин, розглядаються в порядку цивільного судочинства. Зарахування до числа
осіб, які беруть участь у справі, органу місцевого самоврядування не змінює
правової природи спірних відносин та не робить цей спір публічно-правовим, отже
ця справа не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції.

Судом
безпосередньо встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Матеріалами
справи підтверджується, що 11 березня 2004 року рішенням виконавчого комітету
Ялтинської міської ради № 247 «Про затвердження рішення міжвідомчої комісії з
реєстрації споруд та внутрішніх перепланувань» позивач отримав право реєстрації
прибудови до лоджії площею 3,3 кв. м. за адресою:АДРЕСА_1. На підставі
зазначеного рішення прибудова була включена в експлікацію приміщень до плану
квартири та зареєстрована в органі технічної інвентаризації в порядку,
передбаченому Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 7/5 від 07
лютого 2002 року.

Як вбачається з
доданих до матеріалів справи документів, 23 червня 2005 року виконавчий комітет
Ялтинської міської ради ухвалив рішення № 935 «Про знесення самочинно
спорудженої прибудови до лоджії в рівні другого та третього поверхів
квартириАДРЕСА_1», яким зобов'язав власника демонтувати спірний об'єкт.

Перевіривши
це рішення, суд дійшов наступного висновку.

Частина
2 ст. 19 та частина 1 ст. 144 Конституції України містять імперативне правило,
згідно з яким органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. На підставі частини 1 ст. 143 Конституції України органи
місцевого самоврядування управляють виключно майном, що є в комунальній
власності. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування
в Україні» місцеве самоврядування в державі здійснюється на принципах
законності. Приписами ст. 393 ЦК України встановлено, що правовий акт органу
місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника,
за  позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується. При цьому власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Право власності,
зміст якого визначений частиною 1 ст. 316 ЦК України, - це право особи на
майно, яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Саме
власникові у відповідності до частини 1 ст. 317 та частин 1, 2 ст. 319 ЦК
України належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності
зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод
людини, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997р., яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна
особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом
або загальними принципами міжнародного права.

Зміст
вищевказаного конвенційного положення розкритий у ряді рішень Європейського
суду з прав людини, практика якого у відповідності до ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав
людини» використовується національними судами України як джерело права. Так у
Рішенні Європейського суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей
Девелопментс ЛТД проти Ірландії» зазначається, що власник має право
претендувати щонайменше на можливість користуватися своєю власністю.

Це в повній мірі
кореспондується з вимогами національного законодавства, а саме частиною 4 ст.
41 Конституції України і ст. 321 ЦК України, в яких зазначено, що право
власності  є  непорушним, і ніхто не може бути протиправно
обмежений у його здійсненні.

В порушення
фундаментальних приписів процесуального закону, представник суб'єкта владних
повноважень не надав допустимих, змістовних та достовірних доказів на
підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та не зміг довести обставини,
на які він посилався як на підставу своїх заперечень. Суд вважає, що доводи
представника виконавчого комітету Ялтинської міської ради не кореспондуються з
зібраними по справі доказами та не знаходять свого документального
підтвердження, тому погодитися з оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування
та зробити висновок щодо його законності та обґрунтованості не представляється
можливим.

Таким
чином, здійснюючи системний аналіз позовних вимог, суд всебічно, повно та
об'єктивно вивчив оскаржуване рішення виконавчого комітету Ялтинської міської
ради та дійшов висновку, що при його ухваленні виконавчий комітет діяв з
порушенням чинного законодавства, виходячи за межі наданих повноважень, без
урахування всіх обставин, без дотримання балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав і свобод.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 9, 41, 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції
про захист прав людини й основних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав і основних свобод людини, ратифікованих Верховною Радою України
17.07.1997, ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України,  ст. 4 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 212, 213, 214,
215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов
ОСОБА_1до виконавчого комітету Ялтинської міської ради про усунення перешкод у
використанні власності шляхом визнання незаконним та скасування рішення
суб'єкта владних повноважень задовольнити.

Усунути
ОСОБА_1перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 935 від 23
червня 2005 року «Про знесення самочинно спорудженої прибудови до лоджії в
рівні другого та третього поверхів квартириАДРЕСА_1

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
через Ялтинський міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги у порядку передбаченому,
ст.ст. 294, 295, 296 ЦПК України.

С у д д я -