Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 травня 2007
р. суд Жовтневого району м. Харкова у складі:

головуючого судді Чижиченко Д.В.

при секретарі Подгайц К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства відкритого типу «Харківський канатний завод»,
Виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова, третя особа Управління
комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна
Харківської міської ради, про визнання права на приватизацію, -

ВСТАНОВИВ:

20
березня 2007 р. до суду Жовтневого
району м. Харкова з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 та просить суд постановити рішення, яким визнати частково недійсною
приватизацію державного майна Державного підприємства «Харківський канатний
завод» та п. 2
Рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради м.
Харкова №55-4
від 02.06. 1998 p., якими визнано право власності за АТВТ «ХКЗ» (Акціонерного товариства
відкритого типу «Харківський канатний завод») на об'єкти інфраструктури, в тому
числі житловий АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач остаточно уточнила позовні
вимоги та просила визнати за нею право на приватизацію АДРЕСА_1. Зобов'язати
АТВТ «Харківський канатний завод» видати відповідні документи, необхідні для
приватизації жилого приміщення. Зобов'язати АТВТ «Харківський канатний завод» заключите договір на приватизацію житла з відповідною установою.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що квартиру в якій
проживає позивач одержав її батько, ще у 1976 p.,
як робітник Канатного заводу за ордером. До 1991 р. квартира знаходилась у державному (відомчому) житловому фонді та була в
повному господарському віданні управлінні Державного підприємства «Харківський
канатний завод». На цей час власником житлового багатоквартирного АДРЕСА_1 є
відповідач. У 2006 р. ОСОБА_1 звернулась до адміністрації АТВТ «ХКЗ» з
проханням надати дозвіл на приватизацію квартири в якій вона мешкає. Згідно
листа №13/111 від 27.02.2007 р. відповідач відмовив їй у приватизації квартири,
що є суттєвим порушенням законних прав та інтересів позивача, які гарантовані
ст.. 47
Конституцією України, Законами України «Про власність» та
«Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за
яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у
власність, або взяти в оренду. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність» наймач житлового приміщення в будинку
державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право
придбати у власність відповідну квартиру, або будинок шляхом їх викупу або на
інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач має
право на отримання квартири, в якій мешкає, у сумісну або часткову власність.
Після звернення до правоохоронних органів, позивачу стало відомо, що весь
майновий комплекс АТВТ «ХКЗ», в тому числі і багатоквартирні житлові будинки (соціальна
інфраструктура) 25.12.1991 р. був приватизований та викуплений на підставі
Державного акту №2 від 25.12.1991 р. про викуп майна підприємства, наказ Фонду
державного майна України №9-п від 28.04.1993 р. «Про затвердження викупу
державного підприємства» і передачу свідоцтва про право власності (свідоцтво
видане ФДМ України 24.05.1993 р. № п-14 про власність), Рішенням виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м. Харкова від 02.06.1998 р. №5504 і додатку
№1 та №2 - переліку об'єктів нерухомості. Таким чином, б. АДРЕСА_1, в якому
знаходиться кв. №71,
що користується позивач, був виключений з державного
житлового фонду, переданий колективу у власність та зареєстрований у КП «ХМБТІ»
за відповідачем, згідно з реєстраційним посвідченням від 29.05.2000 р. В порушення вимог ч. 2
п. 9
ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» багатоквартирний житловий АДРЕСА_1, у
зв'язку зі зміною форми власності Харківського канатного заводу не був
переданий у комунальну власність міста. Це порушення законодавства і зробило
неможливим приватизацію житла позивача. Відповідно до п. 2 Рішення виконавчого
комітету Жовтневої районної ради м. Харкова №55-4 від 02.06.1998 р. визнано
право власності за відповідачем на об'єкти інфраструктури, в тому числі житлові
будинки згідно з додатком №2 з тих підстав, що об'єкти збудовані на власні
кошти Державного підприємства «Харківській канатний завод» і знаходяться на
балансі його правонаступника - АТВТ «ХКЗ». Такі підстави не можуть бути
обставинами для визнання права власності на житлові будинки державного
житлового фонду за правонаступником АТВТ «ХКЗ» у зв'язку з тим, що відповідно
до ч. 2
п. 9
ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», правонаступником державного житлового
Фонду державних підприємств, що перетворені в акціонерні та інші товариства, є
органи місцевого самоврядування. Приватизацією шляхом викупу цілісного
комплексу «Харківський канатний завод» в тому числі державного житлового фонду
та рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова від 02.06.1998 р. порушено право позивача на приватизацію державного житла, що надане
останній в користування. Це порушене право, відповідно зі ст.. З ЦПК

України підлягає судовому захисту. В зв'язку з тим, що
відповідач добровільно не передає позивачу у власність квартиру АДРЕСА_1, остання вважає, що є підстави для визнання за нею права сумісної
власності на зазначену квартиру.

Відповідно до вимоги ст. 35 ЦПК України до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних
вимог що до предмета спору залучається Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської
ради, так як рішення по справі може вплинути на їх права та обов'язки.

Суд прийняв з додержанням вимог ст.ст. 35, 36 ЦПК України, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог Управління комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача за дорученням (№882626 від 10
квітня 2007 р.) Пукало 3. Д. підтримала вимоги та пояснила, що квартиру в якій проживає позивач одержав
її батько, ще у 1976
p., як робітник Канатного
заводу за ордером. До 1991
р. квартира знаходилась у державному (відомчому)
житловому фонді та була в повному господарському віданні управління Державного
підприємства «Харківський канатний завод». На цей час власником житлового
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 є відповідач. У 2006 р. ОСОБА_1 звернулась
до адміністрації АТВТ «ХКЗ» з проханням надати дозвіл на приватизацію квартири
в якій вона мешкає. Згідно листа №13/111 від 27.02.2007 р. відповідач відмовив
їй у приватизації квартири, що є суттєвим порушенням законних прав та інтересів
позивача, які гарантовані ст. 47 Конституцією України, Законами України «Про
власність» та «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за
яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у
власність, або взяти в оренду. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність» наймач житлового приміщення в будинку
державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право
придбати у власність відповідну квартиру, або будинок шляхом їх викупу або на
інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач має
право на отримання квартири, в якій мешкає, у сумісну або часткову власність.
Після звернення до правоохоронних органів, позивачу стало відомо, що весь
майновий комплекс АТВТ «ХКЗ», в тому числі і багатоквартирні житлові будинки
(соціальна інфраструктура) 25.12.1991 р. був приватизований та викуплений на
підставі Державного акту №2 від 25.12.1991 р. про викуп майна підприємства,
наказ Фонду державного майна України №9-п від 28.04.1993 р. «Про затвердження
викупу державного підприємства» і передачу свідоцтва про право власності
(свідоцтво видане ФДМ України 24.05.1993 р. № п-14 про власність), Рішенням
виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова від 02.06.1998 р. №5504
і додатку №1 та №2 - переліку об'єктів нерухомості. Таким чином, б. АДРЕСА_1, в
якому знаходиться кв. №71,
що користується позивач, був виключений з державного
житлового фонду, переданий колективу у власність та зареєстрований у КП «ХМБТІ»
за відповідачем, згідно з реєстраційним посвідченням від 29.05.2000 р. В порушення вимог ч. 2
п. 9
ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» багатоквартирний житловий будинок
АДРЕСА_1, у зв'язку зі зміною форми власності Харківського канатного заводу не
був переданий у комунальну власність міста. Це порушення законодавства і
зробило неможливим приватизацію житла позивача. Відповідно до п. 2 Рішення
виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова №55-4 від 02.06.1998 р.
визнано право власності за відповідачем на об'єкти інфраструктури, в тому числі
житлові будинки згідно з додатком №2 з тих підстав, що об'єкти збудовані на
власні кошти Державного підприємства «Харківській канатний завод» і знаходяться
на балансі його правонаступника -АТВТ «ХКЗ». Такі підстави не можуть бути
обставинами для визнання права власності на житлові будинки державного
житлового фонду за правонаступником АТВТ «ХКЗ» у зв'язку з тим, що відповідно
до ч. 2
п. 9
ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», правонаступником державного житлового
Фонду державних підприємств, що перетворені в акціонерні та інші товариства, є
органи місцевого самоврядування. Приватизацією шляхом викупу цілісного
комплексу «Харківський канатний завод» в тому числі державного житлового фонду
та рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова від 02.06.1998 р. порушено право позивача на приватизацію державного житла, що надане
останній в користування.

Представник відповідача АТВТ «Харківський канатний завод»
за дорученням Дитятьєва СЮ. в судове засідання з'явилась, проти позовних вимог
заперечувала та пояснила, що позивачем пред'явлена вимога про визнання
недійсним п. 2
рішення №55-4 від 02.06.1998 р. виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова, яким
підтверджується право власності АТВТ «Харківський канатний завод» на об'єкти
нерухомості соціальної інфраструктури, спорудженні на кошти підприємства
(додаток №2
до рішення, всього 31 об'єкт, серед
яких і житловий будинок АДРЕСА_1, вказаний у п. 19 додатка). Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення органу
місцевого самоврядування. У зв'язку з цим, позивач не має правових підстав, як
не передбачених законодавством України, для визнання рішення недійсним, про що
він просить в позовній заяві. Згідно зі ст. 393 ЦК України на яку посилається позивач у заявленому позові, правовий акт органа
місцевого самоврядування, який не відповідає закону та порушує права власника,
по позову власника майна визначається судом не законним. Позивач не є власником
майна, вказаного в позовній заяві та в додатку №2

до рішення №55-4, тому не мають права
пред'явлення позову згідно ст.
393 ЦК України по визнанню незаконним акта, який порушує право
власності. Крім того, ст. 21 ЦК України передбачено підставами для визнання незаконним правового акту
місцевого самоврядування його суперечливість законодавству та порушення
цивільних прав. Однак, позивачем не вказано, які саме їх права порушені у
зв'язку з викупом у 1991
р. трудовим колективом АТВТ «Харківський канатний завод»
майна підприємства, котре до викупу знаходилось в оренді, згідно договору
оренди №44
від 25.11.1991 p., укладеного між Державним комітетом України по легкої промисловості з однієї
сторони та Харківським канатним заводом, з іншої сторони, у відповідності з
діючим на той час законодавством, а саме, згідно з Законом СРСР «Основи
законодавства СРСР та союзних республік про оренду» від 23.11.1989 р. Позивачем не вказано підстави, по яких необхідно визнати «приватизацію»
недійсною, з яких мотивів, передбачених законодавством, оренду майна з викупом
вони вважають недійсним. Посилання позивача на ст.ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. також не правомірні, тому що цей закон визначає приватизацію державного
житлового фонду. Житловий будинок №3-а, по вулиці Китаєнко в місті Харкові не
належать додержавного житлового фонду, що підтверджено наданими суду
документами. Згідно ст. 392
ЦК України, позов про визнання права власності має право
пред'явити власник майна, якщо його право оспорюється або не визнається іншими
особами, а також при втраті документів, підтверджуючих його право власності.
Позивач не є власником квартири №4 дома №3-а по
вулиці Китаєнко в місті Харкові, тому не може пред'явити позов про визнання
права власності на вказану квартиру. Позивач є наймачем спірної квартири.
Документа на право власності у позивача на вказану квартиру не має. Посилання
позивача на ст. 396
ЦК України - «захист речових прав на
чуже майно» безпідставне, оскільки відповідач не перешкоджає позивачу
користуватися займаною ним квартирою. Позивач вказує на порушення підприємством
його прав, передбачених ст. 47 Конституції України.
Однак, у ст. 47
Конституції України закріплене наступне: «Кожен має право
на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу
побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни, які
потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого
самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за
рішенням суду». Таким чином, вищевказана стаття Конституції України, питань
щодо приватизації не регулює, а відтак не вказує на порушення з боку
підприємства прав позивача у цьому питанні. Мешканці проживають у житловому
фонді заводу на умовах найму. їх права, як наймачів квартири, ніким не
порушується. З боку підприємства немає ніяких перешкод та обмежень у
користуванні мешканцями житловими приміщеннями. Стосовно вимог позивача про
визнання частково недійсною приватизації державного майна - житловий будинок №3-а, по вулиці Китаєнко в місті Харкові було збудовано у 1932 р. за рахунок коштів Харківського канатного заводу. Вказаний житловий
будинок знаходиться у колективній власності АТВТ «Харківський канатний завод».
Спірна квартира №4
також належить АТВТ «Харківський канатний завод» на праві
колективної власності, а позивач є наймачем спірної квартири. АТВТ «Харківський
канатний завод» не є державним підприємством, державне майно у підприємства на
балансі відсутнє. Відповідно до ст. 20 Закону України
«Про власність» суб'єктами права колективної власності є, зокрема, акціонерні
товариства. Підставами виникнення права колективної власності, відповідно до
діючого на час виникнення цього права Закону СРСР «Основи законодавства Союзу
РСР та союзних республік про оренду» від 23.11.1989 p.,
була передача 15.11.1991 р. цілісного майнового комплексу Харківського канатного заводу у оренду з
його подальшим викупом у відповідності з умовами договору оренди №44 від 25.11.1991
р. (п. п. 1.1, 1.4), укладеного між Харківським канатним заводом, як орендарем, та Державним
комітетом легкої промисловості УРСР, як орендодавцем. Викуп усього майна
орендного підприємства, яке знаходилося на його балансі станом на 01.10.1991 р. та було збудовано на кошти заводу, було здійснено трудовим колективом
(товариство покупців) 25.12.1991
p., тобто до прийняття
нормативної бази, яка взагалі регулює питання пов'язані з приватизацією майна,
а саме: до прийняття Закону України «Про приватизацію майна державних
підприємств» від 04.03.1992
р.; до прийняття Закону України «Про приватизацію державного
майнового фонду» від 19.06.1992
р.; до прийняття Закону України «Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності» від 03.03.1998 р. Таким чином, АТВТ «Харківський канатний завод» не приватизувало майно, а
провело його викуп ще до прийняття нормативної бази, яка взагалі розкривала
поняття «приватизації», тому ствердження позивача про визнання недійсною
приватизації майна не є вірним. Згідно Закону України «про власність» від 07.02.1991 р. право колективної власності виникає, зокрема, на підставі передачі
державних підприємств в оренду, викупу колективами трудящих державного майна.
Згідно з ст. 128
ЦК України (редакція 1963 p.),
діючого на момент викупу майна за договором оренди з
викупом від 25.11.1991
р. право власності у набувача майна за договором виникає
з моменту передачі майна, тобто, у даному випадку з моменту його викупу згідно
державного акту про викуп майна 25.12.1991 р. №2,
виданим виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Харкова.
Договір оренди №44
від 25.11.1991 р. було укладено з
безпосереднім відомством заводу - державним
комітетом УРСР по легкій промисловості (Держкомлегпром УРСР) у повній
відповідності з вимогами діючого законодавства. Правонаступник Держкомлегпром
УРСР - державна корпорація виробників товарів легкої промисловості (корпорація
«Легтекс») своїм наказом №41-а, від 07.02.1992 р. «Про викуп державного майна
підприємства» підтвердила факт того, що відповідно до державного акту про
викуп, виданого райфінвідділом Жовтневого району м. Харкова від 25.12.1991 p., Харківським канатним
заводом

викуплено державне майно, а договір оренди №44 від 25.11.1991
р. вважається таким, що втратив чинність. Таким чином,
правонаступник комітету, у безпосередньому підпорядкуванні якого знаходилось
підприємство, не мав заперечень та питань щодо дійсності викупу заводом
державного майна, яке знаходилось у нього на балансі. На фонд державного майна
України функції продавця держмайна, що знаходяться у державній власності, у
процесі приватизації покладено з червня 1992 p.,
тобто після викупу майна заводу. Фонд державного майна
України своїм свідоцтвом №11-14
від 24.05.1993 р. підтвердив власність
колективу Харківського канатного заводу на майно цього підприємства. Рішенням
№55-4 від 02.06.1998 р. «Про підтвердження права власності на об'єкти
нерухомості AT «Харківський канатний
завод» виконавчий комітет Жовтневої районної ради м. Харкова підтвердив право
власності підприємства, здобуте у 1991 р. шляхом викупу майна, тобто до
прийняття Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від
19.06.1992 р. Акт перевірки наявності державної власності на балансі АТВТ
«Харківський канатний завод» від 06.03.2000 p., складений комісією за участю представників
регіонального представництва ФДМУ у Харківській області, КРУ у Харківській
області та відділення державної податкової адміністрації у Харківській області,
підтвердив відсутність на балансі АТВТ «Харківський канатний завод» державної
власності, той факт, що викуп було здійснено у відповідності із законодавством,
яке діяло на той час, а також підтвердив, що до складу приватизованого майна
увійшли виробничі основні засоби, включаючи житло та об'єкти
соціально-культурного призначення. Крім того, 22.05.2002 р. за вих.. №13/380
АТВТ «Харківський канатний завод» подало позов до
регіонального відділення ФДМУ по Харківській області про підтвердження права
власності. Позов розглянуто Господарським судом Харківської області, справа №5101/4-11. Ухвалою суду від 26.02.2003
р. провадження у справі припинено у зв'язку з відсутністю
предмету спору. Відповідач - регіональне відділення
ФДМУ у письмовому відзиві на позов визнало, що викуп державного майна орендного
підприємства здійснено згідно з вимогами законодавства Союзу РСР про оренду.
Заперечень проти викупу державного майна підприємством відповідач не заявив.
Більш того, актом від 06.03.2000
р. підтвердив відсутність на балансі АТВТ «Харківський
канатний завод» держмайна. Рішенням господарського суду Харківської області від
15.01.2002
р. по справі №16064/4-11, залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду
від 18.02.2002
р., при розгляді позову до АТВТ «Харківський канатний завод»
про визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку №4 по вулиці Китаєнко недійсним встановлений факт того, що АТВТ «Харківський
канатний завод» викупив державне майно та є власником майна, яке знаходилось на
балансі заводу станом на 01.10.1991
р. та майно викуплено 25.12.1991 р. згідно умов договору оренди від 25.11.1991 р. №44.
Факт викупу підтверджується державним актом про викуп №2 від 25.12.1991
р. та іншими правовстановлюючими документами, майно не є
державним. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2003 р. по справі №20/85-02
встановлено, що рішення господарського суду Харківської
області від 15.01.2002
р. по справі №16064/4-11 встановлений факт викупу АТВТ «Харківський канатний завод» держмайна, що
підтверджується усіма правовстановлюючими документами. У постанові від 27.01.2003 р. Харківського апеляційного господарського суду по справі №20/85-02 вказано, що рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2002 р. по справі №16064/4-11
встановлений факт викупу АТВТ «Харківський канатний
завод» держмайна, що підтверджується державним актом №2, свідоцтвом про право власності та іншими документами. Тобто, право
власності підприємства підтверджено наступними правовстановлюючими документами,
а саме: державним актом №2
про викуп від 25.12.1991 p.,
виданим виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м.
Харкова; свідоцтвом про право власності №П-14 від 24.05.1993 p., виданим Фондом
державного майна України; рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради
м. Харкова №55-4
від 02.06.1998 р. «Про підтвердження
права власності на об'єкти нерухомості АТВТ «Харківський канатний завод»;
фондом державного майна України, який в складі комісії разом з представниками
державної податкової адміністрації та контрольно-ревізійного управління по
Харківській області, актом від 06.03.200 р. підтвердили відсутність
державного майна на балансі АТВТ «Харківський канатний завод». Згідно ст.. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у господарській
справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у
яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ст.. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним,
якщо інше буде встановлено судом, третейським судом. Розгляд неодноразових
звернень громадян, які проживають у житловому фонді АТВТ «Харківський канатний
завод», надісланих, зокрема, до Управління комунального майна та приватизації
Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету
Харківської міської ради у Харківській області, Обласної державної
адміністрації, до Спеціальної контрольно-ревізійної комісії по питанням
приватизації Верховної Ради України, до прокуратури м. Харкова та Харківської
області підтверджують законність викупу житлового фонду, який раніше був
відомчий. Таким чином, договір оренди є укладений між належними сторонами,
повноваження Держкомлегпрома УРСР щодо передачі державного майна в оренду
підтверджені на законодавчому рівні (Положення про Державний комітет по легкій
промисловості, затверджене Постановою №317 від 15.11.1991 р. Кабміну України, Постанова Президії Верховної Ради УССР від 10.01.1990 p., Постанова Ради
Міністрів Української РСР від 15.05.1990 р. №112 Постанова Верховної Ради України №2270-12 p.);
предмет договору оренди не суперечить чинному на той час
законодавству; право викупу заводом орендного майна та вартість майна, за якою
його належить викупити та яке знаходиться на балансі підприємства, визначеного
умовами договору

оренди та закріплено на законодавчому рівні (Закон СРСР
«Основи законодавства Союзу РСР та союзних республік про оренду» від 23.11.1989 p., Закон України «Про
власність» від 07.02.1991
р. №697-Х11»; склад викуплених
об'єктів та їх вартість визначено, зобов'язання за цією цивільною угодою
сторонами виконані, доказами чого є факт сплати вартості викуплених об'єктів,
знаходження їх на балансі заводу, видача компетентними органами підтверджуючих
право власності документів, відсутність державного майна на балансі заводу;
факт законності викупу майна Харківського канатного заводу у 1991 p., чинність
правовстановлюючих документів на майно АТВТ «Харківський канатний завод»
підтверджено судовим рішенням у господарських справах. Щодо вимог позивача про
визнання рішення №55-4 від 02.06.1998 р. недійсним. Рішення №55-4 від
02.06.1998 р. виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова «про
підтвердження права власності на об'єкти нерухомості АТВТ «Харківський канатний
завод» ніяким чином не порушує право позивача, як наймача квартири, тому що
воно лише підтверджує право власності підприємства на майно. Посилання позивача
на те, що рішенням №55-4
визнане право власності за відповідачем на об'єкти
інфраструктури, в тому числі житлові будинки з тих підстав, що ці об'єкти
збудовані на власні кошти заводу та знаходяться у нього на балансі, а тому ці
факти не є підставами для визнання права власності помилкове. Однак, у тексті
рішення зазначено, що Виконавчий комітет Жовтневої районної ради м. Харкова
підтверджує право власності підприємства на майно державного підприємства та
об'єкти нерухомості соціальної інфраструктури у зв'язку з викупом в 1991 р.
майна, а також, в тому числі, у зв'язку з тим, що це майно знаходилось на
балансі підприємства та споруджено на кошти підприємства. У зв'язку зі змінами
в законодавстві, на Фонд державного майна України функції продавця держмайна у процесі
приватизації покладено з червня 1992 p.,
тобто після викупу майна заводу. Тому на неодноразові
звернення АТВТ «Харківський канатний завод» на адресу ФДМУ з проханням видати
перелік викуплених об'єктів нерухомості (для їх реєстрації в БТІ), враховуючи,
що в 1991 р. видача переліку об'єктів не передбачалася, підприємство одержувало
відповіді від ФДМУ з пропозицією звернутися до Виконавчого комітету Жовтневої
районної ради м. Харкова, яке було у 1991 р. державним органом по оформленню
продажу майна держпідприємств, за підтверджуючими документами. Тоді Виконавчий
комітет Жовтневої районної ради м. Харкова своїм рішенням №55-4 від 02.06.1998
р. підтвердив право власності АТВТ «Харківський канатний завод» на майно.
Ухвалою суду від 26.02.2003 р. підтверджено чинність рішення №55-4 від
02.06.1998 р. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від
27.01.2003 р. по справі №20/85-02 при розгляді апеляційної скарги виконкому
Жовтневої районної ради м. Харкова на рішення господарського суду від 03.09.2002
р. по справі №20/85-02 про перегляд за новоявленими обставинами рішення
арбітражного суду Харківської області від 26.02.1999 р. по справі №1699/6-73,
незаконне рішення суду від 06.04.1999 р. про визнання недійсними рішення №55-4
скасовано. Таким чином, Виконавчий комітет Жовтневої районної ради у 2003 р.
підтвердив своє рішення №55-4 від 02.06.1998 р. Визнання рішення №55-4 від
02.06.1998 р. незаконним не призведе до визнання приватизації недійсною, тому
що факт викупу майна заводу закріплюється в інших, ніж рішення №55-4 від
02.06.1998 р. правовстановлюючих документах, які перелічені вище, а рішення в
тому числі підтверджує це право. Рішення №55-4 від 02.06.1998 р. не відміняє інших правовстановлюючих документів, якими встановлено факт
викупу АТВТ «Харківський канатний завод» державного майна, тобто не відміняє
законність викупу майна. Крім того, факт чинності рішення Виконкому №55-4 не підлягає доказуванню тому, що він встановлений судовими інстанціями.
Щодо нормативного регулювання поняття «приватизації» в Україні та відсутності у
АТВТ «Харківський канатний завод» підстав для передання належного йому майна у
комунальну власність. Приватизація житла в Україні здійснюється на підставі
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»від 19.06.1992 р. Положення «Про порядок передачі квартир у власність громадян» від 15.09.1992 р. Згідно преамбули Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду» №2482-Х11
від 19.06.1992 p., цей Закон визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в
державній власності, його подальшого використання і утримання. Ст. 1 Закону №2482
розкриває приватизації державного житлового фонду - «це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах державного житлового
фонду на користь громадян України». Ч. 2 ст. 1 Закону України №2482
розкриває поняття державного житлового фонду - «це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який
знаходиться у повному управлінні державних підприємств , організацій, установ». Таким чином, приватизація, як процес передачі
державного майна у власність інших осіб охоплює лише державний житловий фонд.
Житловий будинок по АДРЕСА_1 не належить до державного житлового фонду і
приватизація квартир (кімнат) у даному будинку не може бути проведена на основі
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Колективний
власник самостійно володіє, користується та розпоряджається об'єктами
власності, у тому числі житлом, що йому належить, відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність» та п. 1 ст. 319 ЦК України. Громадяни, які проживають у житловому фонді АТВТ «Харківський
канатний завод» та які бажають «приватизацію» квартири, у яких вони проживають
та які належать АТВТ «Харківський канатний завод» на праві колективної
власності, звертались до Управління комунального майна та приватизації
Харківської міської ради з цього приводу. У відповідях комунального майна та
приватизації Харківської міської ради на звернення громадян зазначалося, що
вказаний житловий фонд належить АТВТ «Харківський канатний завод» на праві
колективної власності та не підлягає приватизації, оскільки відповідно до
чинного законодавства приватизації підлягає лише державний житловий фонд.
Листом №11446
від 04.08.2005 р. управління

вказало, що можлива громадянами приватизація житла у
випадку передачі підприємством цього майна у комунальну власність згідно до
умов Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної
власності» від 03.03.1998
р. зі змінами та доповненнями. Але, однією з головною
умовою, є згода на це акціонерів та трудового колективу та сплата підприємством
податків на прибуток та НДС.
Пункт 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію житлового фонду» передбачає передачу
державного житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні
або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ у
комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх
приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого
самоврядування. Однак у цьому пункті також підкреслюється, що такий житловий
фонд може передаватися у комунальну власність лише за бажанням підприємства,
установи чи організації. Передача об'єктів соціальної інфраструктури, у тому
числі житлового фонду, регулюється Законом України «Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності» від 03.03.1998 р. №147/98-ВР, із змінами,
внесеними ЗУ №1294 -14 від 15.12.1999 p., який доповнив ЗУ №147/98 - ВР ст. 4-1 «Особливості передачі об'єктів
соціальної інфраструктури». Вказана стаття передбачає можливість передачі
об'єктів житла, збудованих за рахунок коштів підприємства, у комунальну
власність при наявності згоди трудового колективу, яке має бути оформлене
рішенням загальних зборів. Наказом Президента України від 15.06.1999 р. №648/99
«Про прискорення передачі об'єктів соціальної інфраструктури права державної
власності у комунальну власність» (його дію припинено з 15.12.1999 р. у зв'язку
з прийняттям Закону України №1294 від 15.12.1999 р. «про внесення змін до ЗУ
«Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності») та ЗУ №1294
від 15.12.1999 р. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється у відповідності з Конституцією України та ЦПК України. Ч. 4 ст. 2
ЦПК України говорить: «Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання,
немає зворотної дії у часі». Ст. 58 Конституції
України також включає норму про те, що закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи. Таким чином, застосування Закону України
«Про приватизацію державного житлового фонду» який запроваджений в дію
постановою від 19.06.1992
р. до правовідносин, виниклих у грудні 1991 р. по викупу майна неможливе. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених
договором чи актом цивільного законодавства. Ніякий державний орган не має
права втручатися у здійснення власником дій щодо реалізації ним права
володіння, користування та розпорядження об'єктами власності згідно зі ст. 56 цього ж Закону. У ч. 2
ст. 14 ЦПК України закріплене,
що особу не може бути змушено до дій, здійснення яких не є для нього
обов'язковим. Закон України №2482 не визначає обов'язок
АТВТ «Харківський канатний завод». Вищевикладене свідчить про те, що вимоги
позивача зобов'язати власника визнати право власності на квартиру, що тягне за
собою примусове відчуження майна є порушенням конституційного права колективно
власника. Усі вчиненні правочини щодо викупу майна є дійсними та правомірними
тому, що здійснені згідно норм законодавства, діючого на той час. Усі
правовстановлюючі документи на майно чинні, тому вимоги позивачів нормативно не
обгрунтовані. Спірна квартира належить АТВТ «Харківський канатний завод» на
праві колективної власності та згідно ст. ст. 4, 30 ЗУ «Про власність», ст. 41
Конституції України підприємство, як власник, має право
володіти, користуватися та рас поряджатися своєю власністю. У зв'язку з
викладеним, на теперішній час немає законних підстав для приватизації позивачем
займаного ним житла на підставі ЗУ «Про
приватизацію державного фонду» тому, що його дія на майно АТВТ «Харківський
канатний завод» не розповсюджується. Вимоги позивача про визнання права власності
на квартиру незаконні та не обгрунтовані.

Представник відповідача Виконавчого комітету Жовтневої
районної ради м. Харкова за дорученням ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог не заперечував та пояснив, що відповідно
до основного закону України - Конституції України,
кожен громадянин має право на житло, це право ніким не може бути обмежено, а
також на підставі Закону України «Про власність», Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» позивач має право на приватизацію
житла, яке вона займає та користується.

Представник третьої особи - Управління комунального майна та приватизації за дорученням ОСОБА_3 проти
позовних вимог не заперечував, з доводами, які були наведенні ОСОБА_1 у позовній заяві згоден.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи,
дійшов висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог.

Так в судовому засіданні встановлено, що за адресою:
АДРЕСА_1
проживає ОСОБА_1 - довідка про склад сім'ї видана Приватним підприємством «Баварський
Домовинок» від 13.12.2006
р.

Згідно довідки Приватного підприємства «Баварський
Домовинок» від 13.12.2006
р. видати житловий ордер не вбачається можливим, так як
не зберігся в ПЖЕП.

За підписом Голови правління АТВТ «Харківський канатний
завод» Щупак М.Є. до адреси позивача надійшов лист №13/111 від 27.02.2007
р. відповідно з яким адміністрація АТВТ «Харківський
канатний завод» розглянуло звернення ОСОБА_1 та посилаючись на те, що на підставі Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» здійснюється приватизація державного майна,
квартира яку займає родина позивача не є державною, а знаходиться в колективній
власності АТВТ «Харківський

канатний завод» з 25.12.1991 р. у зв'язку з викупом цілісного майнового комплексу Харківського канатного
заводу на підставі Основ законодавства СРСР та союзних республік від 1989 р. (договір оренди з послідуючим викупом). У зв'язку з цим, дія Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. не розповсюджується. Також в листі зазначалося, що на теперішній час
підприємством проводяться роботи по оформленню земле відводів під житловими
будинками заводу, передачі комунікаційних мереж в районі та міські державні
служби. Спільним засіданням Правління та Наглядової ради АТВТ «Харківський
канатний завод» від 14.03.2006
р. прийнято рішення, що в 2006 р. відчуження житлового фонду підприємства не проводить. Як вважає
адміністрація заводу права квартиронаймача захищені діючим законодавством
України.

Відповідно до умов договору №44 від 25
листопада 1991 р. Держлегпром
України в особі представника ОСОБА_4 (орендодавець) з одного боку та
Харківський канатний завод в особі директора Коломійцеві В.Я. (орендар) з
іншого на підставі Закону України «Про підприємства в Українській СРСР» та
рішення трудового колективу Харківського канатного заводу від 26.09.1991 р. уклали договір. Орендодавець надає, а орендар приймає в користування
майно Харківського канатного заводу станом 01.10.1991 р. загальною сумою 26886
карб., в тому числі: виробничі основні фонди, невиробничі
основні фонди, оборотне та інше майно. П. 1.4 зазначеного
договору відмічає, що орендоване майно за спливом визначеного договором строку
переходить у власність орендаря за умовах повного його викупу.

У Державному Акті про викуп майна державного підприємства
№2 від 25
грудня 1991 р. зазначено, що
дійсний договір купівлі-продажу виданий Харківському канатному заводу, який
викупив державне майно, яке оцінено комісією (наказ Держлегпром України від 20.11.1991 р. №85),
за актом оцінки вартість майна державного підприємства
Харківського канатного заводу від 22 листопада 1991 р. В рахунок викупу майна внесено в республіканський бюджет 23299000 карбованців.

У наказі Державної корпорації виробників товарів легкої
промисловості №41-а, від 07.02.1992
р. «Про викуп державного майна підприємства» зазначено,
що Харківський канатний завод згідно з актом про викуп, виданим Жовтневим
райфінвідділом м. Харкова 25 грудня 1991 p., і надалі іменується - колективне підприємство Харківський канатний завод.

Фонд державного майна України видав свідоцтво П-14, від 24.05.1993 p., яким засвідчується
власність колективу Харківського канатного заводу на майно підприємства.
Свідоцтво видане на основі державного акту виплати вартості від 22 листопада 1991
р. та платіжного доручення на оплату. Свідоцтво підписане
Головую фонду Прядко П.,
головним бухгалтером Крещенко І.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної
ради м. Харкова №55-4
від 02.06.1998 р. «Про підтвердження
права власності на об'єкти нерухомості АО «Харківський
канатний завод»» вирішено, що у зв'язку з викупом канатним заводом в 1991 р. майна держпідприємства, признати право власності АО «Харківський канатний завод» на об'єкти нерухомості. Признати право
власності АО
«Харківський канатний завод» на об'єкти нерухомості
соціальної інфраструктури, споруджених на кошти підприємства, які знаходяться
на його балансі і утриманні. Запропонувати керівництву АО «Харківський канатний завод» провести реєстрацію перелічених будівель в
МБТІ у встановленому порядку. В додатку до рішення виконкому Жовтневого району
м. Харкова зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві
власності АО
«Харківський канатний завод».

Згідно з інвентаризаційними описами основних засобів
«Харківського канатного заводу» станом на 01.10.1991 р. та Актом перевірки результатів інвентаризації основних засобів та інших
статей балансу «Харківського канатного заводу» від 22.11.1991 р. до складу приватизаційного майна увійшли виробничі та невиробничі
основні засоби (включаючи житло та об'єкти соціально культурного призначення)
оціночною вартістю 4794855,
03 тис руб. Наведене відображене в
Акті перевірки наявності державного майна на балансі AT «Харківський канатний завод» від 06.03.2000 р. виданого комісією регіонального відділення Фонду державного майна
України по Харківській області.

Аналізуючи наведенні обставини, суд вважає за необхідне
позовні вимоги позивача задовольнити. Визнати за позивачем ОСОБА_1 право на приватизацію АДРЕСА_1. Зобов'язати АТВТ «Харківський канатний
завод» видати відповідні документи, необхідні для приватизації жилого
приміщення. Зобов'язати АТВТ «Харківський канатний завод» заключите договір на приватизацію житла з відповідною установою. Правовідносини, що
до здійснення громадянами права на житло регулюються Конституцією України, як
основним законом України, а також Законом України «Про власність», Законом
України «Про приватизацію державного житлового фонду». Стаття 24 Конституції
України гарантує кожному громадянинові України рівні конституційні права і
свободи і проголошує рівність громадян перед законом. Від імені українського
народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого
самоврядування в межах визначених Конституцією України (ст. ст. 13,
142, 143 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 41
Конституції України право власності набувається в порядку
визначеному законом. На підставі ч. З ст. 41 Конституції
України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами
державної та комунальної власності відповідно до закону. Крім цього, згідно ст.
2 ст. 15
Закону України «Про власність» наймач житлового
приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його
сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом
викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно
до п. 9
ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» з державного житлового фонду,

який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному
управлінні підприємств, установ, при зміні форм власності юридичним особам,
основаним на недержавній формі власності можуть передаватися лише гуртожитки, а
інший житловий фонд передається у комунальну власність, незаконна передача у
власність таких юридичних осіб будинків для малосімейних, які не мають статусу
гуртожитку, не позбавляють права наймачів жилих приміщень у таких будинках на
приватизацію займаних ними приміщень. Як встановлено в судовому засіданні
житловий будинок АДРЕСА_1 знаходився у повному господарському віданні
господарського підприємства «Харківський канатний завод», а тому відносився до
державного житлового фонду. Наведенні вище факти свідчать про те, що позивач та
його родина фактично отримали житло у будинку, який відносився до державного
житлового фонду. У зв'язку з викупом цілісного комплексу об'єктів соціальної
інфраструктури у 1991 р.
державне підприємство «Харківський канатний завод» преобразовано в АТВТ
«Харківський канатний завод», тобто змінило форму власності. Як вказано вище
при зміні форми власності підприємств, установ, організацій у повному
господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останні, крім
гуртожитків, передається у комунальну власність відповідних міських, селищних,
сільських рад народних депутатів, тому суд вважає, що в даному випадку
відповідач, а також органи приватизації не мають права відмовляти в
приватизації мешканцям квартир, наймачами яких вони були до передачі їх у
колективну власність «Харківський канатний завод» і не реалізували своє право
на приватизацію, тому заперечення відповідача суд до уваги не приймає. Доводи
відповідача про те, що позивач не має права на приватизацію спірного майна у
зв'язку з тим, що житловий будинок є власністю «Харківський канатний завод»,
суд вважає без підставними та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду». Суд не може погодитись з доводами
відповідача на відсутність правових підстав для застосування до спірних
правовідносин Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з
посиланням на те, що АДРЕСА_1, начебто, не відноситься до державного житлового
фонду, передбаченого ст. 1
вказаного Закону з огляду на проведення процедури викупу майна трудовим
колективом у порядку, визначеному Законам СРСР «Основи законодавства Союзу СРС
і союзних республік про оренду», оскільки станом на квітень 1993 р. підприємством
не було повністю сплачено кошти Фонду державного майна України, визначені за
умовами викупу. Про необхідність здійснення оплати вказаних коштів у сумі 10 млн. 545 тис. карб, до
Фонду державного майна України зазначалось у наказі №9-П від 28.04.1993 р. голови Фонду
державного майна України. Зазначеним наказом передбачалась можливість видачі
свідоцтва про право власності на викуплене майно лише за умов надання акту
купівлі- договору і платіжного доручення на оплату. Однак на той же час вже
діяв Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», яким
передбачалась приватизація державного житлового фонду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача на приватизацію
порушено відповідачем та повинно бути встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 15, 60,208, 210,212-215 ЦПК України, ст.
ст. 24,41 Конституції
України, Законом України «Про приватизацію», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до
Акціонерного товариства відкритого типу «Харківський канатний завод»,
Виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова, третя особа Управління
комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна
Харківської міської ради, про визнання права на приватизацію - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право
на приватизацію АДРЕСА_1.

Зобов'язати Акціонерне Товариство Відкритого типу «Харківський канатний
завод» видати відповідні документи для приватизації жилого приміщення та
делегувати Головному управлінню економіки та комунального майна Виконавчого
комітету Харківської міської ради повноваження по приватизації вказаного житла.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десяти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.