overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
№33ц-2132кс 2007
першій інстанції Грегула О.В.
Апеляційний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 вересня 2007 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в складі:

Червинської
М.Є.,

Лоленко А.В.,

Біляєвої О.М.

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
"Касан", 3-я особа: ЗAT „Кримавтогаз" про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 травня 2005 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня
2005 року,

встановила:

В жовтні
2000 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ „Касан", 3-я особа:
ЗАТ „Кримавтогаз" про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Посилався
на те, що придбав у відповідача автомобіль ГАЗ-2752 "Соболь"
неналежної якості. 24.05.2000 року відповідач відмовив у проведенні
гарантійного ремонту. Просив розірвати договір купівлі-продажу, повернути
автомобіль відповідачу, стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної
шкоди 61681 грн. 96 коп., моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Справа судом
розглядалась неодноразово.

Останнім
рішенням Деснянського   районного суду м.
Києва від 30 травня 2005 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою    Апеляційного суду міста Києва   від
1 серпня    2005 року рішення
місцевого суду  залишено без зміни.

У касаційній
скарзі   ОСОБА_1 просить   скасувати рішення та ухвалу   суду, вважає, що судом порушені норми
матеріального та процесуального   права.

Колегія суддів
дійшла висновку, що підстав для перегляду рішення та ухвали суду  відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

2

Згідно ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що рішення та ухвала суду постановлені з
додержанням судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, а також відсутні передбачені ч.1 ст. 338 ЦПК України
підстави для обов'язкового скасування рішення суду.

Наведені
у касаційній скарзі доводи висновок суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись
ст.ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області, -

ухвалила:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення
Деснянського   районного суду м. Києва
від 30 травня 2005 року   та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 1 серпня 2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Справа № 2-503/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 травня 2007 року Млинівський
районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Коваленко В.М. при секретарі: Драган Л.М. за участю
позивача, свідка

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в смт. Млинів цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Млинівської селищної ради про визнання права власності на спадкове
майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до Млинівської селищної ради про визнання права
власності на 1/2 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
що є спадковим майном.

В судовому
засіданні позивач позов підтримав та просить його задоволити .

Пояснив суду, що 1/2 трьохкімнатної
квартири , якиа
розташована в АДРЕСА_1, що є предметом позову, була власністю його матері
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6,
8-9). 1/2
частина вказаної квартири належить позивачу (а.с.8-9). Також пояснив, що строку на прийняття спадщини
не пропустив, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час її смерті та
фактично в ступив в управління спадковим майном.

Однак , вживаючи заходів
для досудового врегулювання спору, оформити право власності на спадкове майно в
порядку першої черги спадкування за законом позивач не може через відсутність
реєстрації спільної власності.

Право
позивача на спадкування майна після смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом
про народження позивача та свідоцтвом про смерть його матері.

Відповідач
в судове засідання не г явився,
надіслав до суду відношення про те, що позов визнає, проти його задоволення не
заперечує ( а.с.10).

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, суду показала, що позивач являється її
братом і дійсно є власником 1/з. трьохкімнатної квартири, 1/2 частка якої
належала на праві приватної власності спадкодавцю. На день смерті спадкодавця
позивач постійно проживав разом з матір'ю, у вказаній квартирі.

Суд,
заслухавши позивача, свідка, враховуючи позицію відповідача , дослідивши
письмові докази по вправі, вважає що позов підставний та підлягає до
задоволення.

Правовідносини
регулюються ст. 328,1261,1268
ЦК України.

На підставі
викладеного , керуючись
ст.ст. 209, 213- 215 ЦПК
України, суд

РІШИВ:

Позов
ОСОБА_1про визнання права власності на спадкове майно задоволити в повному
обсязі.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину трьохкімнатної квартири
в АДРЕСА_1, за

спадщиною після
смерті матері ОСОБА_2, та з врахуванням 1/2. (однієї другої) частини даної
квартири, що належить йому на праві приватної власності, визнати за ОСОБА_1
право власності на всю квартиру загальною площею 44,2 квадратних метри, яка розташована в АДРЕСА_1.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:                                          Коваленко
В.М.
Справа №
першій інстанції  Літвіна Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 вересня 2007
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

Суддя -
доповідач  Вілясва О.М.

Круглікової К.С.,

Лоленко А.В.,

Біляєвої О.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного
суду м. Києва від 10 червня 2005 року,

встановила:

В травні
2004 року ОСОБА_1 пред'явила в суд позов до ОСОБА_2 про визнання квартири
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток сторін та
розподіл сумісного майна. Позивачка посилалася на те, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі. Спірна квартира приватизована відповідачем у період
шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачка
просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, оскільки на її
утриманні двоє неповнолітніх дітей, в тому числі одна дитина від шлюбу з
ОСОБА_2; а за відповідачем - на 1/3 частину спірної квартири.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 24 січня 2005 року позовні вимоги
задоволені частково. Визнано спірну квартиру спільною сумісною власністю сторін
з виділенням в порядку поділу майна по 1/2 частці кожному з подружжя. За
ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири.

2

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2005 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній
скарзі представник позивачки - ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційної
інстанції та залишити без змін рішення Солом'янського районного суду м. Києва,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2
ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до
вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що судове рішення постановлене з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

Відсутні
передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2005 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та
оскарженню не підлягає.
Справа №
у першій інстанції Літвіна Н.М
Апеляційний суд Донецької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

05 вересня 2007 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Донецької області в складі:

Круглікової
К.С.,

Лоленко
А.В.,

Біляєвої
О.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні в місті Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного
суду м, Києва від 10 червня 2005 року,

встановила:

В травні
2004 року ОСОБА_1 пред'явила в суд позов до ОСОБА_2 про визнання квартири
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю.. подружжя, визначення часток сторін та
розподіл сумісного майна. Позивачка посилалася на те, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі. Спірна квартира приватизована відповідачем у період
шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачка
просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, оскільки на її
утриманні двоє неповнолітніх дітей, в тому числі одна дитина від шлюбу з
ОСОБА_2; а за відповідачем - на 1/3 частину спірної квартири.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва від 24 січня 2005 року позовні вимоги
задоволені частково. Визнано спірну квартиру спільною сумісною власністю сторін
з виділенням в порядку поділу майна по 1/2 частці кожному з подружжя. За
ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири.

2

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2005 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

У
касаційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_3 просить скасувати рішення
апеляційної інстанції та залишити без змін рішення Солом'янського районного
суду м. Києва, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно
із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно
до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення постановлене з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відсутні
передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування рішення.

Наведені у
касаційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи
наведене, колегія судців вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної
скарги.

Керуючись
статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Апеляційного суду Донецької
області

ухвалила:

Касаційну
скаргу представника ОСОБА_1-ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2005 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Справа № 22а-21/2007                                     Головуючий у 1 інстанції -
69                                                        Доповідач-
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 січня
2007 року Колегія судців судової палати по цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді: Петренко І.О.

суддів: Болтунової  Л.М. ,  Лаченкової О.В.

при
секретарі:   Шило С. Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді
Амур-Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропет­ровська від 30 серпня 2006 року про залишення позовної заяви
без руху , -

встановила:

Ухвалою судді
Амур-Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року позовна заява про визнання дій
протиправними була прийнята судом і залишена без руху.

Не погодившись з
даною ухвалою,  позивачка подала на неї
апеляційну скаргу.

Перевіривши,  законність і обґрунтованість ухвали судді в
межах заявлених вимог і доводів скарги,
колегія суддів вважає,  що скарга
підлягає відхиленню з наступних підстав.

15
серпня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою,  в якій просила ви­знати дії Секретаріату
Президента України протиправними в частині направлення її скарги до органу
державної влади,  а саме до Ради суддів
м.  Києва не уповноваженому вирішувати
питання протипра­вної поведінки суддів Шевченківського районного суду та
Апеляційного суду м.  Києва,  та зо­бов'язати Секретаріат Президента
України відновити порушене право та направити її скаргу від 18 лютого 2006 року
до органу державної влади уповноваженому вирішувати ці питання,  для розгляду по суті звернення.( а.с. 14)

Ухвалою
судді від 30 серпня 2006 року дана заява була залишена без руху,  оскільки позивач­кою не конкретизовано
позовні вимоги та не сплачено судовий збір . ОСОБА_1 був наданий строк до 11
вересня 2006 року для усунення зазначених недоліків.( а.с. 6)

Між тим,  позивачкою в установлений термін вимоги суду
виконані не були.

Колегія
суддів вважає,  що ухвала судді
постановлена з додержанням вимог чинного законо­давства,  однак з її мотивувальної частини слід
виключити як помилкове посилання судді на
ст. 119 ЦПК України,  що не є
підставою для її скасування,  оскільки
суддя правильно керувалася вимогами закону,
а саме  ст.  108 КАС України.

Таким
чином,  колегія суддів вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не підлягають задоволенню.

Керуючись  ст.
ст.  196,  199,
200 КАС України,  колегія суддів ,
-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.  Дніпропетровська від 30 серпня 2006 року -
без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  однак може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом одного місяця до Вищого Адміністративного Суду
України.
Справа №2-232-07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня  2007
року                                  Нетішинський
міський суд Хмельницької області в

складі головуючого судді Ходоровського Б.В. при секретарі
Ряцкевич Ж.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Нетішин цивільну справу за позовом Закритого акціонерного товариства
«Український мобільний зв'язок» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 1318,90 гривень за
неналежне виконання умов договору про надання послуг мобільного зв'язку,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача пояснив суду що 04 вересня 2005 року між
сторонами укладено договір НОМЕР_1,
додаткова угода терміном до 14
червня 2007 року,
згідно яких позивач надає відповідачу послуги мобільного зв'язку.

Для розрахунків
за надання послуг відповідачу надано особовий рахунок НОМЕР_2.

Відповідачу щомісячно направлялися рахунки для оплати наданих послуг, проте
останній рахунки у визначені в них терміни не оплатив, у зв'язку з чим 16 вересня 2005 року позивачем
тимчасово обмежено обсяг послуг зв'язку, 17
жовтня 2005 року
зроблено письмове попередження про можливе примусове стягнення заборгованості
та припинення договору, а 25
грудня 2005 року
зупинено надання послуг мобільного зв'язку.

07 січня 2006 року відповідачу
направлена претензія з визначенням суми боргу в розмірі 1318,90 гривні, з яких 126,89 гривні плата за
послуги зв'язку; 20,36 гривень
збір до Пенсійного фонду України; 1171,65
гривень штраф, яка залишилась без задоволення.

Просить стягнути
вищеназвану суму та судові витрати.

Відповідач
повторно в судове засідання не з'явився.

Дослідивши
докази по справі суд встановив такі факти.

20 серпня 2005 року між
сторонами укладено договір НОМЕР_2
/НОМЕР_1 про надання позивачем відповідачу послуг мобільного
зв'язку і додаткову угоду.

Відповідач умови укладених між сторонами зобов'язань не виконав і сума
боргу складає 1318,90 гривні , з яких 126,89 гривні плата за
послуги зв'язку; 20,36 гривень
збір до Пенсійного фонду України; 1171,65
гривень штраф.

Означені обставини об'єктивно підтверджуються договором та додатковою
угодою між сторонами, звітом про баланс особового рахунку ОСОБА_1, розрахунком
суми боргу.

Захист прав
позивача полягає в стягненні означеної суми боргу в примусовому порядку.

До стягнення
підлягають і судові витрати по справі.

На підставі
викладеного та керуючись ст.
ст. 509, 526, 549 ч. 2,
610 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Український мобільний
зв'язок» розрахунковий рахунок 26002511
в «Райффайзен Банк Аваль» в м. Києві,
МФО 300335, ЗКПО 18,90 гривень боргу, 51
гривню судових витрат, 30
гривень на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і всього 1399,90 гривень.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подана протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Хмельницької
області через Нетішинський міський суд.
Справа№2-1362/2007
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12.06.2007
р.                                           Куп'янський  міськрайонний суд Харківської області

в складі судді Демченко І.М.

при секретарі
Шевченко О.І.

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.
Куп'янську цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
по справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу вказуючи на те,  що з відповідачем
по справі знаходиться у шлюбі зареєстрованому 11 грудня 2001
р. Шлюб зареєстрований Куп'янськ-Вузловською селищною Радою Куп'янського
району Харківської області,  актовий
запис №78.

Від
спільного подружнього життя у сторін по справі є неповнолітній син
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач
по справі ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2
вказуючи на те,  що з відповідачем по
справі не може на далі продовжувати сімейні відносини так,  як сімейні відносини між ними припинилися по
причині різних поглядів на спільне подружнє життя.

Майнового спору
та спору про місце проживання дитини немає.

Витрати
пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в державному органі реєстрації актів
громадянського стану позивач по справі ОСОБА_1 просить поділити між ним та
відповідачем по справі.

У попередньому
судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав,  відповідач по справі ОСОБА_2 надала суду
письмову заяву,  в якій визнала позов у
повному обсязі.

Виходячи з
наведеного суд вважає,  що рішення у
справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання.

Відповідно до
ч.4  ст. 130 ЦПК України при визнанні
позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому  ст.  174 цього ж Кодексу.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України,  у разі
визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Таким
чином,  визнання відповідачем
пред'явленого позову не суперечить закону,
не порушує права,  свободи чи
інтереси інших осіб.

Відповідно
до  ст. 112 Сімейного Кодексу України суд приймає рішення про розірвання
шлюбу,  якщо буде встановлено,  що подальше спільне життя та збереження шлюбу
суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей.

На основі
вищевикладеного,  керуючись  ст.
ст. 10, 11, 130 ч.4, 174 ч.4, 209, 212, 214-215 ЦПК
України,   ст.  ст. 110,
112 Сімейного Кодексу України,  суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,  зареєстрований 11 грудня 2001 р.
Куп'янськ-Вузловською селищною Радою Куп'янського району Харківської
області,  актовий запис №78- розірвати.

Стягнути з
ОСОБА_1 державне мито в доход держави в розмірі 8, 50 грн.,  також стягнути з ОСОБА_2 державне мито в
доход держави в розмірі 8, 50 гр.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через
Куп'янський міськрайонний суд шляхом подачі в десяти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.
Справа №2-1311 /2007 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11.06.2007 р.                                                Куп'янський
міськрайонний суд Харківської області

в складі
головуючого судді Сєлютіної Н.М.  при
секретарі Дюковій Г.Б.

розглянувши
в відкритому попередньому судовому засіданні в м.  Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 пре
стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на
неповнолітню дитину з ОСОБА_2  у розмірі 1/4
частини всіх видів прибутків,  але не
менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини,  зазначивши,
що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 2005 p.,
від якого мають сина ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  В добровільному порядку відповідач не надає
матеріальну допомогу для утримання дитини чим ставить її у скрутне становище.

У попередньому
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1  позов підтримала. Відповідач     ОСОБА_2   позов  визнав
повністю,   проти  розміру
аліментів  не заперечував.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  дитина знаходиться на утриманні позивачки
(а.с. 2, 3, 4). Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач -батько дитини не
надає.

Згідно  ст.  180 СК України
батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Керуючись cт.CT.10,
11, 15, 60,  88,  174 ч.4,  212,
214-215,  ЦПК
України,   ст.   ст.
180,  181,  182 СК України,  суд-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягувати
з ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_2,  уродженця Шевченково Харківської обл.,  місце проживання АДРЕСА_1,  місце роботи Куп'янське МРВ УМВС України в
Харківській обл. Ківшарівське відділення міліції старший оперуповноважений
черговий,  ІШ НОМЕР_2 на користь
ОСОБА_1,  ІНФОРМАЦІЯ_3,  уродженки с.
Новоосиново Куп'янського
р-ну Харківської обл.,  місце проживання АДРЕСА_2,  ПН НОМЕР_1аліменти
в розмірі 1/4 всіх
видів доходів щомісячно,  але не менше
ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1,  починаючи з 18.05.2007 р. до повноліття дитини.

Стягнути
з ОСОБА_2  судовий збір
в розмірі 51 грн. та 7, 5 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в дохід держави.

Рішення
в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає
негайному виконанню.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської обл. через
Куп'янський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
20-ти днів апеляційної скарги,  з подачею
її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4  ст. 295 ЦПК України.