Справа № 22ц - 1367/07                                     Головуючий
першої інстанції: Костюченко Г.С.
Категорія: 40                                                                     Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
УХВАЛА

Іменем   України

2   серпня 2007 року                        колегія судців судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого:
Галущенка О.І.,

суддів:              Довжук Т.С.,

Базовкіної Т.М.,

при секретарі судового засідання:                                                                           Бобуйок
І.Ф.

за
участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Іванової Е.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні  в місті Миколаєві
цивільну справу за

апеляційною
скаргою                               ОСОБА_1

на
рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року,
ухвалене за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства закритого типу
"Управління механізованих робіт "Пдроенергобуд" про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

8 листопада 2006 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного
товариства закритого типу "Управління механізованих робіт
"Пдроенергобуд" (далі - АТЗТ "УМР "Пдроенергобуд") про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач вказував, що з 18 серпня 2004 р. працював
директором Південно-Бузького кар'єру АТЗТ "УМР "Пдроенергобуд".

В серпні 2005 р. йому стало відомо, що наказом № 30 від 1 липня 2005 р.
його звільнено за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що прогули він не здійснював, а за
попереднім погодженням з відповідачем з урахуванням специфіки роботи, він сам
на власний розсуд встановлював графік свого робочого дня й виконував трудові
обов'язки у разі потреби, позивач просив суд поновити його на роботі та
стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11
травня 2007 р. в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що прогулів не здійснював,
що звільнення проведене з порушенням трудового законодавства, й просить рішення
скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу директор АТЗТ "УМР
"Пдроенергобуд" вказує на необґрунтованість доводів скарги й просить
її відхилити, а рішення - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

3  матеріалів справи
вбачається, що 18 серпня 2004 р. наказом № 59 ОСОБА_1

прийнято на роботу на посаду директора Південно-Бузького
кар'єру АТЗТ "УМР

"Пдроенергобуд".

Протягом червня 2005 р. позивач був присутнім на робочому місці лише 7
годин, що підтверджується доповідною завідуючої складом від 23 червня 2005 р.
(а.с.32), протоколом засідання ради правління (а.с. 35), поданням до
профспілкового комітету (а.с. 37).

У зв'язку з тривалою відсутністю позивача на робочому
місці та за місцем проживання, зазначеним ним у особовій справі, отримати від
нього пояснення з приводу

відсутності
на роботі було неможливо, а від явки на засідання правління товариства для
надання пояснень та профспілкового комітету він ухилявся (акти на а.с. 33, 34,
38).

Наказом від 1 липня 2005 р. позивача за згодою профспілкового комітету
(а.с. 36) звільнено з роботи за прогули за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Твердження позивача про існування узгодженого з
керівництвом підприємства особливого режиму праці є хибними, оскільки на їх
підтвердження не надано жодного доказу (наказів, посадових інструкцій, витягів
з правил внутрішнього трудового розпорядку, наказів про відрядження, тощо).

Таким чином, ОСОБА_1 у червні 2005 р. був відсутній на роботі без поважних
причин, звільнення його проведено відповідно до вимог трудового законодавства ,
а тому суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

У зв'язку з відмовою у позові за його недоведеністю зазначення в рішенні
суду про пропуск позивачем строку на звернення до суду є зайвим.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків стосовно
відсутності на роботі без поважних причин, вони не можуть бути прийняти до
уваги.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення місцевого суду.

Керуючись ст.
ст. 303,307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 травня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.